РІШЕННЯ

Іменем України

28 листопада 2018 року м. Чернігівсправа № 927/767/18

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Книш Н.Ю.

за участю секретаря судового засідання Солончева О.П.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу 927/767/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго»

вул. Гонча, 40, м. Чернігів, 14000

до відповідача: Комунального підприємства «Прилукижитлобуд» Прилуцької міської ради Чернігівської області

вул. 1 Травня, буд. 109, корпус А, м. Прилуки, 17500

про стягнення 446825 грн 16 коп.

За участю представників учасників справи:

від позивача: 14.11.2018 та 28.11.2018 - ОСОБА_1 довіреність № б/н від 21.12.2017 адвокат

від відповідача: 14.11.2018 ОСОБА_2 довіреність №279 від 13.11.2018, юрисконсульт, 28.11.2018 - не прибув

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

ВСТАНОВИВ:

Публічним акціонерним товариством «Чернігівобленерго» подано позов до Комунального підприємства «Прилукижитлобуд» Прилуцької міської ради Чернігівської області про стягнення 424163,19 грн боргу за активну електроенергію за договором про постачання електричної енергії №761 від 04.06.2007, 1804,61 грн 3% річних, 20857,36 грн пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань, щодо оплати вартості поставленої електричної енергії за договором про постачання електричної енергії №761 від 04.06.2007. Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 22.10.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14.11.2018.

22.10.2018 позивачем через відділ документального забезпечення суду (канцелярія) подано клопотання №334 від 22.10.2018 про приєднання до матеріалів справи додаткових документів, яке задоволено судом, документи долучено до матеріалів справи.

30.10.2018 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №272 від 29.10.2018. В поданому відзиві відповідач проти позовних вимог не заперечує, визнає їх законність та зазначає, що кошти мешканців є основним джерелом надходжень підприємства. На сьогоднішній день в тарифі закладена середня ціна по послугах «освітлення місць загального користування» та «енергопостачання ліфтів» 0,30 грн, а фактичні витрати за електроенергію підприємства здійснюють по середній ціні 1,68 грн. У звязку зі значною різницею між надходженнями коштів від мешканців в частині використання електроенергії та витратами підприємства на електроенергію, виникла заборгованість комунального підприємства перед «Чернігівобленерго». З наведених підстав позивачем у поданому відзиві на позовну заяву сформовано клопотання про розстрочення боргу підприємства, який станом на 29.10.2018 становить 423527,54 грн, з врахуванням пені, 3% річних та суми судового збору, рівними частинами по 35293,96 грн на 1 рік, починаючи з листопада 2018 року по листопад 2019 року. Суд долучив поданий відзиві до матеріалів справи.

01.11.2018 від позивача надійшла відповідь №41/1 від 31.10.2018 на відзив. В поданій відповіді на відзив позивач просить відмовити відповідачу в задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду. В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що відповідач постійно накопичує борги за використану електричну енергію. Наявність заборгованості населення перед КП «Прилукижитлобуд», зростання ціни на електричну енергію, відрахування на соціальні заходи, витрати на матеріали не звільняє боржника від виконання покладених на нього обовязків щодо виконання рішень суду. В будь-якому випадку відсутність коштів, тяжкий фінансовий стан боржника не є винятковими обставинами, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим та не є підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення. Суд долучив подану відповідь на відзив до матеріалів справи.

07.11.2018 від відповідача надійшли заперечення №277 від 05.11.2018 на відповідь позивача на відзив. В поданих запереченнях відповідач стверджує, що задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі, на даний час, відповідач не може, так як вартість електроенергії значно перевищує надходження від квартирної плати мешканців по тарифу. Підприємство має змогу сплачувати борг частинами. Крім того, відповідач зазначає, що він не відмовляється і не ухиляється від виплати боргових зобовязань та не просить суд звільнити від виконання покладених на підприємство зобовязань, а лише просить здійснювати виплати частинами, в міру надходження коштів на рахунок підприємства. У поданому письмовому запереченні №277 від 05.11.2018 відповідач просить у звязку із законністю позовних вимог позивача та їх визнання, з метою виконання зобовязань КП «Прилукижитлобуд», розстрочити сплату підприємством боргу рівними частинами по 32967,90 грн на 1 рік , починаючи з листопада 2018 року по листопад 2019 року. Суд долучив подані відповідачем письмові заперечення на відповідь позивача на відзив до матеріалів справи.

13.11.2018 позивачем через відділ документального забезпечення суду (канцелярія) подано клопотання №448 від 13.11.2018 про приєднання до матеріалів справи додаткових документів, яке задоволено судом.

14.11.2018 відповідачем подано заяву №281 від 13.11.2018 про розстрочення боргу за позовом ПАТ «Чернігівобленерго» від 10.10.2018 №41/015926/01-13 до КП «Прилукижитлобуд», в якій з аналогічних підстав, наведених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь позивача на відзив, просить суд розстрочити борг підприємства, який станом на 13.11.2018 становить 214450,51 грн основного боргу та 29364,35 грн додаткових витрат, всього 243814,86 грн та затвердити наступний графік погашення заборгованості: 26 грудня 2018 20317,91 грн, 26 січня 2019 20317,91 грн, 26 лютого 2019 20317,91 грн, 26 березня 2019 20317,91 грн, 26 квітня 2019 20317,91 грн, 27 травня 2019 20317,91 грн, 26 червня 2019 20317,90 грн, 26 липня 2019 20317,90 грн, 27 серпня 2019 20317,90 грн, 26 вересня 2019 20317,90 грн, 28 жовтня 2019 20317,90 грн, 27 листопада 2019 20317,90 грн. Суд долучив подану заяву до матеріалів справи.

Відповідачем подано клопотання від 14.11.2018 про доручення до матеріалів справи довідки, у звязку з частковим погашенням боргу, суд задовольнив подане клопотання, документ до матеріалів справи долучив.

У підготовчому засіданні 14.11.2018 судом оголошено перерву до 28.11.2018 до 09:00, про що сторони повідомлені під розписки.

У судове засідання 28.11.2018 прибув представник позивача, представник відповідача не прибув.

Від відповідача 27.11.2018 надійшло клопотання за вих№287 від 26.11.2018 за підписом начальника ОСОБА_3 про розгляд справи без участі представника відповідача, в якому одночасно простить розглянути і задовольнити заяву від 13.11.2018 №281 про розстрочення боргу з метою недопущення збою в роботі підприємства.

Представник позивача не заперечував щодо проведення підготовчого засідання за відсутності представника відповідача.

Оскільки участь представника у судовому засіданні є процесуальним правом сторони, відповідач надав відзив на позовну заяву та вимоги позивача визнав з урахуванням проведених часткових оплат, явка представника відповідача судом не визнавалася обовязковою, тому суд доходить висновку задовольнити клопотання відповідача про розгляд справи без участі його представника.

Частиною 1 ст.191 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення (ч.2 ст.191 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подану заяву відповідача про визнання позову сформовану у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, розяснивши сторонам наслідки визнання відповідачем позову, встановивши, що заяву підписано начальником КП «Прилукижитлобуд» дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, і відповідно відсутні підстави для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову.

За приписами ч.3 ст.185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч.4 ст.185 Господарського процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191 та 192 цього Кодексу.

У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням часткового погашення відповідачем боргу та заперечував проти задоволення заяв відповідача про розстрочення сплати боргу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, вислухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Статтею 276 Господарського кодексу України визначено, що загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту. Особливості визначення кількості (обсягів), якості, строків, ціни та порядку розрахунків за договором постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Згідно статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір на постання електричної енергії споживачу.

04.06.2007 між Відкритим акціонерним товариством енергопостачальна компанія «Чернігівобленерго» (постачальник), правонаступником якого є позивач, та Комунальним підприємством «Прилукижитлобуд» Прилуцької міської ради Чернігівської області (споживач, відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії №761 (далі договір), відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживач з приєднаною потужністю 909,75 кВт (кВА), а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точка продажу електричної енергії встановлена згідно додатку № 2 («Акт розмежування балансової належності.») (розділ 1 договору).

Відповідно до п.1.1 та п.1.3 Статуту Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» в новій редакції, зареєстрованої 20.04.2011 державним реєстратором, номер запису 1 001479 Публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго» є новим найменуванням Відкритого акціонерного товариства енергопостачальної компанії «Чернігівобленерго», та є правонаступником останнього по всьому майну, правам та обовязкам.

Відповідно до п.9.4 договору він набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2007. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

В матеріалах справи відсутні докази припинення дії договору № 761 про постачання електричної енергії від 04.06.2007.

Матеріали справи свідчать про підписання між сторонами до договору №761 про постачання електричної енергії від 04.06.2007: додатків «Однолінійна схема електропостачання обєкта споживача» за номерами з №1/1 по №1/33 (а.с.27-59); додаток №3 «Порядок розрахунків за використану електричну енергію» (а.с.60), додаток №4 та №4/2 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» (а.с.61-70) та додаток №5 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу» (а.с.159-172).

Відповідно п. 2.1. договору, під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Виходячи з умов додатків № 4, №4/2 до договору, сторони погодили, що фактичні обсяги електричної енергії, спожитої протягом розрахункового періоду фіксуються споживачем за показами розрахункових засобів обліку 20 числа кожного місяця/кварталу та заносяться в «Акт-звіт про зняття показань розрахункових приладів обліку електроенергії», який не пізніше наступного дня за підписом відповідальної посадової особи надається постачальнику, після чого споживач отримує від постачальника рахунки на оплату спожитої електроенергії, інших платежів за розрахунковий період та акт про використану (спожиту) електричну енергію протягом розрахункового періоду.

Постачальник має право самостійно, у вищевказаний термін, проводити зняття показів розрахункових приладів обліку, заносити в «Акт звіт про зняття показань розрахункових приладів обліку електроенергії» та надавати на погодження відповідальній посадовій особі споживача. Споживач не пізніше наступного дня отримує від постачальника рахунки на оплату спожитої електроенергії, інших платежів за розрахунковий період та Акт про використану (спожиту) електричну енергію протягом розрахункового періоду, який підписується споживачем та повертається постачальнику протягом 3 робочих днів від дня його отримання.

Додатками №4, 4/2 до договору визначено перелік обєктів і точок комерційного обліку споживача.

Відповідно до п. 2.2.2 договору постачальник зобовязується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару: в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток №5 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу»); згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до правил улаштування електроустановок та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком №2 до цього договору «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін»; із додержанням граничних показників якості електричної енергії , визначених державними стандартами; забезпечити отримання споживачем електричної енергії на рівні дозволеної потужності 909,75 кВт.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору поставив за розрахунковий період з 21.04.2018 по 20.09.2018 відповідачеві 355179 кВтгод електроенергії, що підтверджується підписаними та скріпленими відтисками печаток сторін актами про використану електричну енергію від 21.05.2018 (76018кВтгод) на суму 122722,72 грн, від 20.06.2018 (71366кВтгод) на суму 116276,27 грн, від 20.07.2018 (66960кВтгод) на суму 108713,69 грн, від 20.08.2018 (67532кВтгод) на суму 107576,52 грн, від 20.09.2018 (73303кВтгод) на суму 118873,99 грн, а всього 574163,19грн.

У відповідності зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 2.2.4. договору, позивач (постачальник) зобовязується надавати відповідачу (споживачу) рахунки на оплату спожитої електроенергії та інших платежів за розрахунковий період у терміни визначені в Додатку №3 до цього Договору «Порядок розрахунків».

На виконання умов договору відповідачу виставлено позивачем рахунки за спожиту активну електроенергію на суму 574163,19 грн, а саме: №761_05-2018 від 21.05.2018 на суму 122722,72 грн, який отриманий відповідачем 21.05.2018, №761_06-2018 від 20.06.2018 на суму 116276,27 грн, який отриманий відповідачем 20.06.2018, №761_07-2018 від 20.07.2018 на суму 108713,69 грн, який отриманий відповідачем 20.07.2018, №761_08-2018 від 20.08.2018 на суму 107576,52 грн, який отриманий відповідачем 20.08.2018, №761_09-2018 від 20.09.2018 на суму 118873,99 грн, який отриманий відповідачем 20.092018.

Згідно з п.п. 2.3.3 договору, споживач зобовязується: оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії за діючими у цей період тарифами по класах напруги, а також вносити всі інші платежі за розрахунковий період згідно з умовами Додатку № 3 до цього договору «Порядок розрахунків», Додатку №4 до цього договору «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та діючого законодавства.

Додатком № 3 «Порядок розрахунків» до договору, сторони встановили, що відповідач (споживач) здійснює оплату електричної енергії, спожитої протягом розрахункового періоду, який встановлюється з 21 числа попереднього місяця по 20 число наступного місяця включно, один раз за фактичними показами засобів обліку електричної енергії, у терміни проведення остаточного розрахунку. Остаточний розрахунок здійснюється не пізніше 3-х операційних днів з дня отримання рахунка.

В порушення умов договору відповідач за вартість спожитої активної електроенергії розрахувався частково на загальну суму 150 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №3997 від 30.07.2018 на суму 20000,00 грн, №4069 від 29.08.2018 на суму 30000,00 грн, №4126 від 26.09.2018 на суму 72722,72 грн, №4127 від 26.09.2018 на 27277,28 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивач при зверненні до суду у позовній заяві просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту активну електроенергію у сумі 424163,19грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем після відкриття провадження у справі сплачено 30000,00 грн платіжним дорученням № 4195 від 24.10.2018 з призначенням платежу «оплата за активну електроенергію згідно рах.№761_06-2018 від 20.06.2018», 8998,99 грн платіжним дорученням №4219 від 01.11.2018 з призначенням платежу: «за активну електроенергію згідно рах. №761_06-2018 від 20.06.2018», 11000,00 грн платіжним дорученням №4220 від 01.11.2018, 7913,69 грн платіжним дорученням №4487 від 01.11.2018 з призначенням платежу: «за активну електроенергію згідно рах. №761_07-2018 від 20.07.2018», 10000,00 грн платіжним дорученням №4496 від 06.11.2018 з призначенням платежу «оплата за активну елект. Згідно рах. №761_08-2018 від 20.08.2018», 2000,00 грн платіжним дорученням №4248 від 06.11.2018 з призначенням платежу «оплата за активну електроенергію згідно рах.№761_08-2018 від 20.08.2018», 88000,00 грн платіжним дорученням №4247 від 06.11.2018 з призначенням платежу «оплата за активну електроенергію згідно рах.№761_07-2018 від 20.07.2018», 1800,00 грн платіжним дорученням №4486 від 01.11.2018 з призначенням платежу «оплата за активну елект. згідно рах.№761_07-2018 від 20.07.2018», 31300,00 грн платіжним дорученням №4203 від 29.10.2018 з призначенням платежу «оплата за активну електроенергію згідно рах.№761_06-2018 від 20.06.2018», 18700,00 грн платіжним дорученням №4475 від 29.10.2018 з призначенням платежу «оплата за активну електроенергію згідно рах.№761_06-2018 від 20.06.2018».

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

З огляду на вище наведене суд доходить висновку, що на час розгляду справи відповідачем самостійно сплачено 209712,68 грн боргу і спір в цій частині між сторонами врегульований, провадження в частині стягнення з відповідача 209712,68 грн боргу за активну електроенергію підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у звязку з відсутністю предмету спору в цій частині.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч.3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України).

Суд встановив, що у зв'язку з закриттям провадження у справі в частині стягнення заборгованості на суму 209712,68 грн, сума заборгованості відповідача складає 214450,51 грн, яка визнається відповідачем та підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Позивач просить стягнути з відповідача 20857,36грн пені за прострочення оплати за активну електроенергію за період з 25.05.2018 по 31.08.2018.

Відповідно до ст. ст.546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобовязання.

У відповідності до ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Пунктом 4.2.1. договору про постачання електроенергії №760 від 04.06.2007 передбачено, що за внесення платежів, передбачених п.2.3.3.-2.3.4. договору, з порушенням термінів, визначених у додатку № 3 «Порядок розрахунків» до цього договору, споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який нараховується пеня, за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Суд перевірив правильність наведеного позивачем розрахунку пені доходить висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню у сумі 20857,36грн за період з 25.05.2018 по 31.08.2018.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 1804,61 грн 3% річних за прострочення оплати активної електроенергії за період з 25.05.2018 по 31.08.2018.

Матеріалами справи підтверджується прострочка виконання відповідачем взятих на себе зобовязань щодо оплати за спожиту активну електричну енергію та реактивну електричну енергію, тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю в сумі 1804,61грн.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписам ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На час розгляду справи відсутні докази повного виконання відповідачем перед позивачем зобовязання по оплаті активної електроенергії згідно договору на постачання електричної енергії від 04.06.2007 №761.

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за спожиту активну електроенергію у сумі 214450 грн 51коп., пені в сумі 20857 грн 36коп. та річних в сумі 1804 грн 61коп. є правомірними, визнані відповідачем у повному обсязі згідно заяви сформованої у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив та підлягають задоволенню.

Згідно з ч.4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю (ч.2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).

Враховуючи, що провадження у справі в частині стягнення 209712,68 грн боргу закрито у звязку з відсутністю предмету спору, суд доходить висновку, що судовий збір у сумі 3145,69 грн підлягає поверненню з Державного бюджету України за клопотанням особи, яка його сплатила.

За приписами ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у даній справі, у зв'язку з визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, при наявності відповідного клопотання підлягає поверненню позивачу з державного бюджету у розмірі 50 відсотків судового збору, тобто у сумі 1778,34 грн (237112,48 грн х1,5% х 50%).

Щодо заяв відповідача про розстрочення рішення, суд вважає за доцільне зазначити, за змістом ч. 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може надати відстрочення або розстрочити його виконання, про що зазначає в рішенні.

За приписами ч.ч. 3, 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вирішуючи дане питання, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обовязковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

У преамбулі та статті 6 §1 Конвенція гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обовязкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Отже, при вирішенні питання про надання відстрочки та розстрочки виконання рішення суду, необхідно виходити із дотримання балансу інтересів обох сторін, які приймають участь у справі.

У звязку з чим, суд також бере до уваги наслідки і для стягувача при затримці виконання даного рішення щодо проведення своєчасних розрахунків при купівлі електроенергії на оптовому ринку.

Посилання відповідача на скрутний фінансовий стан, значні щомісячні витрати, на проплати населення за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій у розмірі 87,5% , на наявність різниці в тарифах по електроенергії не є виключними обставинами, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, а тому суд не вбачає підстав для задоволення заяв відповідача про розстрочку виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129, 130 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням визнання відповідачем позову, вище викладеного та приймаючи до уваги задоволення позову на загальну суму 237112,48грн, суд доходить висновку, що судовий збір у сумі 1778грн 35 коп. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст. 42, 46, 73-80, 86, 129, 130, 185, 191, п.2 ч.1 ст. 231, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Законом України «Про судовий збір», суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» до Комунального підприємства «Прилукижитлобуд» Прилуцької міської ради Чернігівської області про стягнення 446825 грн 16 коп. задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі №927/767/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (вул. Гонча, буд. 40, м. Чернігів, 14000, ідентифікаційний код 22815333) до Комунального підприємства «Прилукижитлобуд» Прилуцької міської ради Чернігівської області (вул. 1 Травня, буд. 109, корпус А, м. Прилуки, 17500, ідентифікаційний код 34913333) про стягнення 209712 грн 68 коп. боргу за активну електроенергію.

3. Стягнути з Комунального підприємства «Прилукижитлобуд» Прилуцької міської ради Чернігівської області (вул. 1 Травня, буд. 109, корпус А, м. Прилуки, 17500, ідентифікаційний код 34913333) на користь Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (вул. Гонча, 40, м. Чернігів, 14000, п/р №2791 в філії Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 353553, ідентифікаційний код 2281533) 214450 грн 51коп. боргу за активну електроенергію.

4. Стягнути з Комунального підприємства «Прилукижитлобуд» Прилуцької міської ради Чернігівської області (вул. 1 Травня, буд. 109, корпус А, м. Прилуки, 17500, ідентифікаційний код 34913333) на користь Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (вул. Гонча, 40, м. Чернігів, 14000, п/р №2791 в філії Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 353553, ідентифікаційний код 2281533) 20857 грн 36коп. пені, 1804 грн 61 коп. 3% річних та 1778 грн 35коп. судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

6. Відмовити Комунальному підприємству «Прилукижитлобуд» Прилуцької міської ради Чернігівської області у задоволенні заяв про розстрочення боргу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складений 05.12.2018.

Суддя Н.Ю.Книш