ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2018 року                                                                                  м. Дніпро Справа № 904/666/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2018, ухвалене суддею Ніколенко М.О., повний текст складено 18.06.2018, у справі №904/666/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод"

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат"

про стягнення в розмірі 8 731 675, 06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпропетровський трубний завод" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" про стягнення з останнього на свою користь інфляційних втрат у розмірі 8 731 675, 06 грн., викликаних прострочкою виконання грошового зобов'язання відповідачем.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2018 у справі №904/666/18 позов задоволено повністю; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" інфляційні втрати у розмірі 8 731 675, 00 грн. та 130 975, 12 грн. витрат зі сплати судового збору.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що на момент звернення позивача із даним позовом до суду, рішення суду у справі № 904/8673/17 відповідачем фактично не виконане. У зв'язку із невиконанням відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати поставленої продукції та рішення суду у справі № 904/8673/17 щодо сплати основного боргу за договором, позивач правомірно заявив вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 8 731 675, 06 грн., нараховані за період грудень 2014 року - грудень 2017 року. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем позовної давності та про необхідність захисту його прав та інтересів.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу про скасування цього рішення та прийняття нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд безпідставно визнав поважними причинами пропуску строку позовної давності, доводи, наведені позивачем. Порушення провадження у справі про банкрутство позивача 11.06.2015, на думку відповідача, не перешкоджало зверненню з позовом про стягнення заборгованості, пені та інфляційних втрат у межах позовної давності.

24.09.2018 від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких наведено розрахунок інфляційних втрат, відносно яких спливли строки позовної давності. Предметом позовної заяви є стягнення інфляційних втрат, викликаних простроченням виконання грошового зобов'язання за поставками, що відбулися у період з 06.04.2012 по 27.11.2014, тому нарахування інфляційних за період з грудня 2014 року по грудень 2017 року відповідач вважає необґрунтованим.

Позивач відповідно до відзиву на апеляційну скаргу відповідача, що надійшов до Дніпропетровського апеляційного господарського суду 27.09.2018, проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що суд надав належну оцінку доводам позивача щодо поважності причин пропуску строку позовної давності. В умовах провадження у справі про банкрутство, багаторічної збитковості господарської діяльності позивача, невиконання грошових зобов'язань боржниками підприємства, у тому числі і відповідачем, позивач не міг оплатити судовий збір за подання позову у такій значній сумі. Позивач зазначає, що рішення суду у справі № 904/8673/17 не виконано відповідачем до теперішнього часу, а за час невиконання відповідачем своїх грошових зобов'язань відбулось значне знецінення коштів у зв'язку з інфляційними процесами.

12.11.2018 відзив на апеляційну скаргу відповідача надійшов від позивача і до Центрального апеляційного господарського суду. Позивач вважає, що висновок відповідача в апеляційній скарзі про сплив строку позовної давності до вимог про стягнення інфляційних втрат за період з 2012 по 2014 роки та за період з грудня 2014 року по грудень 2017 року є помилковим, оскільки позивач вимагає стягнення інфляційних втрат за період з грудня 2014 року по грудень 2017 року і просив суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності за період грудень 2014 року та січень 2015 року, так як звернувся до суду з позовом в лютому 2018 року. Позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат за період з лютого 2015 року по грудень 2017 року заявлені позивачем з дотриманням строку позовної давності, а вимоги про стягнення інфляційних втрат за період з 2012 по 2014 роки не заявлялись позивачем взагалі.

15.11.2018 від відповідача до Центрального апеляційного господарського суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якій відповідач додатково посилається на ті обставини, що позивач замовчує факт отримання грошових коштів, сплачених йому на виконання рішення господарського суду у справі № 904/8673/17 під час слухання справи №904/666/18 судом першої інстанції. Також, відповідач зазначає, що позивач не має права вибірково визначати період нарахування інфляційних втрат; нарахування інфляційних втрат здійснюється за кожною поставкою окремо, а не за підсумком усіх поставок (наростаючим підсумком), як це здійснено позивачем; суд при перевірці розрахунку повинен був врахувати дату подання позовної заяви та дати поставок товару.

19.11.2018 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшли пояснення, зміст яких дублює положення попередніх відзивів на апеляційну скаргу.

19.11.2018 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу. Додатково відповідач зазначає, що справа про банкрутство позивача порушена господарським судом Дніпропетровської області в 2015 році, а тому жодним чином не перешкоджала позивачу звернутись з позовом про стягнення інфляційних втрат в межах строку позовної давності. Також, відповідач вважає неправильним розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, оскільки його виконано не за кожною поставкою окремо.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.07.2018, постановленою колегією суддів у складі: головуючого судді (доповідача) Кузнецової І.Л., суддів Подобєда І.М., Орєшкіної Е.В., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2018 у справі № 904/666/18; судове засідання призначено на 07.08.2018.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.08.2018, постановленою колегією суддів у складі: головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л., суддів – Широбокової Л.П., Орєшкіної Е.В., апеляційну скаргу у справі прийнято до свого провадження (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2018).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.08.2018 розгляд апеляційної скарги у справі призначено у судове засідання на 15.08.2018.

У судовому засіданні 15.08.2018 оголошено перерву у судове засідання на 27.09.2018.

Указом Президента України від 29.12.2017 № 454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Дніпропетровський апеляційний господарський суд та Донецький апеляційний господарський суд; утворено Центральний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі.

Дніпропетровський апеляційний господарський суд апеляційний перегляд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2018 у справі №904/666/18 не закінчив прийняттям за результатами апеляційного перегляду судового рішення.

03.10.2018 розпочав роботу Центральний апеляційний господарський суд.

Справа №904/666/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2018 передана з Дніпропетровського апеляційного господарського суду до Центрального апеляційного господарського суду та ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.10.2018, постановленою колегією суддів у складі: головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач), суддів Пархоменко Н.В., Чередка А.Є., прийнята до свого провадження означеним складом суду; розгляд скарги призначено у судове засідання на 19.11.2018.

У судовому засіданні 19.11.2018 оголошено перерву у судове засідання на 03.12.2018.

У судовому засіданні 03.12.2018 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги, меж, в яких повинні встановлюватися обставини і досліджуватися докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, оглянувши у судовому засіданні матеріали справи господарського суду Дніпропетровської області № 904/8673/17, прослухавши у судовому засіданні запис розгляду справи судом першої інстанції (в частині проголошеного судового рішення), заслухавши виступи представників позивача та відповідача у судових дебатах, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи № 904/666/18 та матеріалів оглянутої у судовому засіданні справи № 904/8673/17, Публічне акціонерне товариство "Дніпропетровський трубний завод" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" про стягнення з останнього на свою користь 9 857 622, 95 грн. основного боргу за поставлену продукцію за договором поставки продукції № 1209/11/11-0250-02 від 09.06.2011 та про стягнення пені у сумі 861 792, 45 грн. за несвоєчасну оплату вартості поставленої продукції за період прострочення оплати з 06.04.2012 по 27.11.2014.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2017 у справі № 904/8673/17 позов Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" основний борг за поставлену та неоплачену трубну продукцію у сумі 9 857 622, 95 грн. згідно договору поставки продукції № 1209/11/11-0250-02 від 09.06.2011 та 799 365, 95 грн. пені за загальний період прострочення оплати з 07.04.2012 по 27.12.2014 (а.с. 9-14, т. 1).

Вказане судове рішення залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.12.2017 у справі № 904/8673/17 (а.с. 15-21, т. 1).

Частиною 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказаним вище рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/8673/17 встановлено наступні обставини:

09.06.2011 між Публічним акціонерним товариством "Дніпропетровський трубний завод" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат" (попередня назва - Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського") (покупець) було укладено договір поставки продукції № 1209/11/11-0250-02, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язався виготовити, завантажити на транспортний засіб покупця та поставити продукцію, а покупець прийняти та оплатити на умовах, передбачених договором, продукцію за ціною в кількості, асортименті та у строки, передбачені договором.

На підставі умов договору позивач виготовив та поставив відповідачу трубну продукцію на загальну суму 10 300 828, 07 грн.

Судом у справі № 904/8673/17 встановлено, що в порушення взятих на себе зобов'язань відповідач здійснив оплату товару лише частково на суму 443 205, 12 грн, в результаті чого у останнього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 9 857 622, 95 грн.

В межах справи № 904/8673/17 за прострочення оплати поставленого товару судом задоволено позовні вимоги про стягнення пені у сумі 799 365, 95 грн. за загальний період прострочення оплати з 07.04.2012 по 27.12.2014.

В силу приписів частини першої статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На момент звернення позивача із даним позовом до суду рішення суду у справі № 904/8673/17 відповідачем фактично не виконане. У зв’язку із невиконанням відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати поставленої продукції та рішення суду у справі № 904/8673/17 щодо сплати основного боргу за договором, позивач заявив до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 8 731 675, 06 грн., нараховані за період грудень 2014 року – грудень 2017 року.

Доказів виконання зобов'язання по оплаті позивачу заборгованості за договором у сумі 9 857 622, 95 грн., які стягнуті з відповідача на користь позивача судовим рішенням у справі № 904/8673/17, у період, за який заявлено до стягнення інфляційні втрати, відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу відповідача перед позивачем у зазначеній сумі, у період нарахування інфляційних втрат, не спростував.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Обставини щодо наявності заборгованості відповідача за поставлений товар за вищевказаним договором у сумі 9 857 622, 95 грн., а також настання строку оплати за такими зобов'язаннями, встановлені судовим рішенням у справі № 904/8673/17, які в силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України є преюдиціальними фактами при вирішенні спору у даній справі.

У зв’язку з тим, що відповідачем не було виконано свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару, прострочення виконання грошового зобов'язання за поставлений товар на загальну суму 9 857 622, 95 грн. тривало, позивач правомірно здійснив нарахування інфляційних втрат за період прострочення виконання грошового зобов’язання із застосуванням індексів інфляції за грудень 2014 року – грудень 2017 року, які склали суму 8 731 675, 06 грн.

Позовна давність за визначенням, наведеним у статті 256 Цивільного кодексу України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною третьою ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідач при розгляді даної справи місцевим господарським судом заявив про застосування позовної давності (а.с. 80-81, т. 1).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

До вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 26 квітня 2017 року у справі № 918/329/16 (3-1522гс16), яка також відображена у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/16945/14, висновок про сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних у зв'язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу - помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України.

У межах справи № 904/8673/17 суд визнав поважними причини пропуску позивачем строку позовної давності за вимогами, заявленими у справі (основний борг, пеня).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення. Встановлений статтею 257 ЦК України строк позовної давності щодо таких нарахувань обраховується за останні три роки, які передували зверненню кредитора з позовом, якщо основне зобов'язання боржником не виконано.

Враховуючи дату звернення позивача з позовом до суду - 16.02.2018 та періоди, за які здійснено нарахування інфляційних втрат, строк позовної давності сплив щодо інфляційних втрат, нарахованих за грудень 2014 року, січень 2015 року.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач заявив клопотання, у якому просив суд визнати поважними причини пропуску позовної давності та здійснити захист його порушених прав, посилаючись на той факт, що ухвалою по справі № 904/4592/15 від 11.06.2015 господарським судом Дніпропетровської області порушено справу про банкрутство ПАТ "Дніпропетровський трубний завод" у зв'язку з тим, що товариство не могло виконувати обов'язки перед кредиторами. Ухвалою по справі № 904/4592/15 від 03.12.2015 судом було затверджено реєстр вимог кредиторів ПАТ "Дніпропетровський трубний завод", до якого було включено вимоги 57 осіб на загальну суму 627 334 171, 30 грн. Відповідно до податкових декларацій з податку на прибуток підприємства, ПАТ "Дніпропетровський трубний завод" за підсумками господарської діяльності мав збитки у 2012 році – 65 524 335, 00 грн., у 2013 році – 238 345 874, 00 грн., у 2014 році – 339 536 886, 00 грн., у 2015 році – 472 686 355, 00 грн, у 2016 році – 596 589 067, 00 грн, за 9 місяців 2017 року – 682 034 392, 00 грн. Це свідчить про тяжкий матеріальний стан ПАТ "Дніпропетровський трубний завод". Позов ПАТ "Дніпропетровський трубний завод" до ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" має матеріальний характер, і за його подання підприємство мусило сплатити судовий збір у розмірі 166 495, 25 грн. В умовах провадження по справі про банкрутство, багаторічній збитковості господарської діяльності на сотні мільйонів гривень, підприємство мало значні проблеми із оплатою досить значної суми судового збору, через що не вклалося у строки позовної давності за поставками до 16.10.2014. Причиною такого тяжкого фінансового стану позивача є невиконання грошових зобов'язань боржниками підприємства, включаючи і відповідача по справі.

За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред'явлення позову неможливим або утрудненим.

Закон не наводить переліку поважних причин, за наявності яких може бути поновлено строк позовної давності, і покладає розв'язання цього питання безпосередньо на юрисдикційний орган - суд, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог з врахуванням всіх обставин справи на підставі здійсненої оцінки поданих сторонами доказів.

За час невиконання відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем, відбулося значне знецінення коштів у зв'язку із інфляційними процесами.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини під терміном "власність" розуміє також грошові кошти, що підлягають оплаті за поставлений товар. Невиконанням обов'язку щодо оплати продукції відповідач порушує права позивача, безпідставно не перераховуючи кошти (вартість товару) у власність позивача.

Суд враховує той факт, що відповідач, не здійснивши оплату, отримав в 2012-2014 роках у власність матеріальні блага на досить значну суму, в той час як позивач такими діями тривалий час позбавлений майна на таку суму, а на сьогоднішній день ці грошові кошти суттєво втратили свою купівельну спроможність через інфляційні процеси.

Невиконання боржниками своїх зобов'язань перед позивачем привело до накопичення заборгованості позивача перед своїми кредиторами і, як наслідок, до порушення відносно позивача справи про банкрутство.

Розглянувши клопотання позивача та дослідивши подані докази, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про поважність причин пропуску позивачем позовної давності та про необхідність захисту його прав та інтересів.

За викладеного, позовні вимоги позивача правомірно задоволені судом першої інстанції, отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, як такі, що спростовуються вищенаведеним.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо неправильного розподілу судом першої інстанції суми судового збору у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, оскільки 1,5 % від суми, яка стягнута судом у резолютивній частині, відповідає сумі судового збору, стягнутого судовим рішенням.

Окрім того, суд зазначає, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

За викладеного, колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо неправомірності нарахування позивачем інфляційних втрат за заявлений період, оскільки позивач не позбавлений права заявляти інфляційні втрати за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Разом з тим, дійшовши правильного по суті висновку відносно вимог, наведених у позовній заяві, місцевий господарський суд допустив порушення норм процесуального права.

Так, як вбачається з тексту оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд позов задовольнив повністю; стягнув з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" інфляційні втрати у розмірі 8 731 675, 00 грн. та 130 975, 12 грн. витрат зі сплати судового збору.

Проте, в результаті прослуховування у судовому засіданні апеляційного господарського суду 03.12.2018 фонограми судового засідання, проведеного місцевим господарським судом 06.06.2018, колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що оголошена судом резолютивна частина рішення не відповідає друкованому тексту оскаржуваного рішення.

Місцевим господарським судом у судовому засіданні проголошено, що позов підлягає частковому задоволенню, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" інфляційні втрати у розмірі 7 643 160, 09 грн. та витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, в решті позову відмовлено.

Вступна та резолютивна частини повного рішення мають дослівно відповідати вступній та резолютивній частинам, оголошеним після закінчення розгляду справи.

Вказане порушення місцевим господарським судом норм процесуального права є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Зважаючи на вищенаведене, рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову у повному обсязі та покладенням судового збору за подання позову на відповідача.

У зв'язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за подання апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2018 у справі №904/666/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2018 у справі №904/666/18 скасувати.

Прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (51925, Дніпропетровська область, м. Камянське, вул. Соборна, буд. 18-б; ідентифікаційний код 05393043) на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" (49068, м. Дніпро, вул. Маяковського, 31; ідентифікаційний код 05393122) інфляційні втрати у сумі 8 731 675 (вісім мільйонів сімсот тридцять одна тисяча шістсот сімдесят п'ять) грн. 06 коп. та 130 975 (сто тридцять тисяч дев'ятсот сімдесят п'ять) грн. 12 коп. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат".

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 10.12.2018

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя           Н.В. Пархоменко

Суддя А.Є. Чередко