ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2018 р. Справа№ 910/3094/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Пономаренко А.Є., адвокат, ордер №028352 від 03.12.2018;

від відповідача - Дубчак С.Є., адвокат, довіреність № 01/01/07/01-167/д від 17.01.2018,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у справі №910/3094/18 (суддя Чинчин О.В., повний текст складено - 01.10.2018) за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" до публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення заборгованості у розмірі 87 153, 26 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Надра України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення 75 112,93 грн. інфляційних та 12 040,33 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з оплати заборгованості, стягнутої рішенням суду, за Договором про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування №7/3013-Р-135М/13 від 19.12.2013.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у справі №910/3094/18 позов задоволено частково, вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 10 875 грн. 95 коп. та інфляційні у розмірі 67 911 грн. 39 коп.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у разі коли судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Не погодившись, з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що моментом фактичного виконання рішення є списання (надходження) коштів з рахунку ПАТ "Укрнафта" на рахунок виконавчої служби, що на думку скаржника, відбулось ще 07.11.2017 року.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Національною акціонерною компанією "Надра України" (виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (замовник) 19.12.2013 року було укладено договір про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування № 7/3013-Р-135М/13, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується виконати для замовника роботи, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити роботи з проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування з метою видобування корисних копалин на Заводівському родовищі. Обсяг робіт, етапи (підетапи) та строки їх виконання наведені в календарному плані, який є додатком № 1 до договору на проведення робіт по моніторингу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2015 року у справі №910/2696/15-г позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" задоволено повністю; стягнуто з публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" 121 621 грн. 40 коп. заборгованості, 5 971 грн. 11 коп. пені, 3 648 грн. 64 коп. інфляційних втрат, 639 грн. 76 коп. трьох процентів річних та 2 637 грн. 61 коп. судового збору (а.с. 29-32).

На виконання вказаного рішення суду 23.03.2015 року Господарським судом міста Києва видано Наказ (а.с.33).

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції 10.04.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47210811 з примусового виконання наказу №910/2696/15-г, виданого Господарським судом міста Києва 23.03.2015 року про стягнення з публічного акціонерного товариства "Укрнафта" боргу у розмірі 134 5187 грн. 52 коп. (а.с. 34-35).

Державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві 05.04.2018 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №47210811 з примусового виконання наказу №910/2696/15-г, виданого Господарським судом міста Києва 23.03.2015 року про стягнення з публічного акціонерного товариства "Укрнафта" боргу у розмірі 134 5187 грн. 52 коп., у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду (а.с.53).

Враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору та вказаного рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 3% річних у розмірі 12 040 грн. 33 коп. та інфляційних у розмірі 75 112 грн. 93 коп., нарахованих за період прострочки з 22.03.2015 р. по 14.03.2018 р.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Внаслідок укладення Договору про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування № 7/3013-Р-135М/13 від 19.12.2013 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем зобов'язання з оплати виконаних позивачем робіт за договором про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування №7/3013-Р-135М/13 від 19.12.2013 року виконувались неналежним чином, що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "Укрнафта" грошових коштів.

Як вже було вказано, рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2015 року у справі №910/2696/15-г стягнуто з публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" 121 621 грн. 40 коп. заборгованості, 5 971 грн. 11 коп. пені, 3 648 грн. 64 коп. інфляційних втрат, 639 грн. 76 коп. трьох процентів річних та 2 637 грн. 61 коп. судового збору (а.с. 29-32).

Частою 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, вказаним рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено факт виконання позивачем робіт за Договором про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування № 7/3013-Р-135М/13 від 19.12.2013 року на суму 121 621 грн. 40 коп., факт настання строку оплати за вказаним договором та факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 121 621 грн. 40 коп.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції 10.04.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47210811 з примусового виконання наказу №910/2696/15-г, виданого Господарським судом міста Києва 23.03.2015 року про стягнення з публічного акціонерного товариства "Укрнафта" боргу у розмірі 134 5187 грн. 52 коп. (а.с. 34-35), а 05.04.2018 року - постанову про закінчення виконавчого провадження №47210811 з примусового виконання цього наказу, у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду (а.с.53).

Враховуючи те, що заборгованість зі сплати основного боргу відповідача перед позивачем за Договором про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування № 7/3013-Р-135М/13 від 19.12.2013 року, яка становила 121 621 грн. 40 коп., була оплачена відповідачем з простроченням, позивач набув права на нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних за період прострочки виконання ним грошового зобов'язання.

Як вбачається з виписки по рахунку публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Надра України" за 23.03.2018 року (а.с.79), грошові кошти у розмірі 134 518 грн. 52 коп. надійшли на рахунок позивача від публічного акціонерного товариства "Укрнафта" із зазначенням призначення платежу: "пер.боргу стягнутого з ВАТ "Укрнафта", на користь ПАТ НАК "Надра України", згідно ВП№47210811/12, в/д №910/1273/15-г".

Таким чином, рішення Господарського суду м. Києва від 05.03.2015 року у справі №910/2696/15-г було виконано публічним акціонерним товариством "Укрнафта" лише 23.03.2018 року.

Доводи апелянта про те, що моментом фактичного виконання рішення є списання (надходження) коштів з рахунку ПАТ "Укрнафта" на рахунок виконавчої служби, що на думку скаржника, відбулось 07.11.2017 року, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до п. 30.1. ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" № 2346-III від 05.04.2001 переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Пунктом 1.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", роз'яснено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про те, що моментом фактичного виконання рішення є списання (надходження) коштів з рахунку ПАТ "Укрнафта" на рахунок виконавчої служби, є необґрунтованими, оскільки таким моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Стосовно посилань апелянта на те, що саме 07.11.2017 року відповідачем було перераховано на рахунок виконавчої служби заборгованість, присуджену до стягнення судовим рішенням у справі №910/2696/15-г, слід зазначити наступне.

Як вбачається з платіжного доручення №7842564/12 від 26.10.2017 (а.с.51), на яке посилається апелянт у підтвердження вказаних вище доводів, ПАТ "Укрнафта" перерахувало на рахунок виконавчої служби грошові кошти в сумі 1 256 187,20 грн.

При цьому, у призначенні платежу не міститься жодних посилань на справу №910/2696/15-г. Натомість значаться наступні номери справ: №910/20094/14, №910/20270/14 та №910/20096/14.

Інші платіжні доручення, надані відповідачем до матеріалів даної справи, також не підтверджують обставин перерахування ним заборгованості, присудженої до стягнення судовим рішенням у справі №910/2696/15-г, у вказану апелянтом дату.

В свою чергу, як вже вказувалося, позивачем було надано виписку по рахунку за 23.03.2018 року (а.с.79), з якої вбачається, що грошові кошти, присуджені до стягнення судовим рішенням у справі №910/2696/15-г, у розмірі 134 518 грн. 52 коп. надійшли на рахунок позивача у вказану дату.

Отже, вказані вище доводи скаржника не можуть бути підставою для задоволення вимог апеляційної скарги.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

Колегія суддів погоджується із частковим задоволенням судом першої інстанції вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних, у зв'язку з невірним розрахунком позивача.

Так, при здійсненні нарахування 3% річних та інфляційних позивачем до складу основної суми заборгованості, стягнутої рішенням Господарського суду м. Києва від 05.03.2015 року у справі №910/2696/15-г, було включено 3% річних, інфляційні, пеню та судовий збір, й на вказану суму було здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних, що є неприпустимим відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки 3% річних, інфляційні, пеня не є заборгованістю відповідача, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Крім того, судовий збір також не є заборгованістю, оскільки включається до складу судових витрат.

Таким чином, нарахування 3% річних та інфляційних слід здійснювати лише на суму основної заборгованості відповідача.

Таким чином, за вірним перерахунком суду першої інстанції з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних за загальний період прострочки з 22.03.2015 р. по 14.03.2018 р. у розмірі 10 875 грн. 95 коп., а також інфляційні у розмірі 67 911 грн. 39 коп. за загальний період прострочки з 22.03.2015 р. по 14.03.2018 р.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрнафта" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у справі №910/3094/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 07.12.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко