ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018м. ДніпроСправа № 904/4803/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі: суддя Петрова В.І.

за участю секретаря судового засідання Качур Н.О.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДПЗ "МІКОН", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за поставлений товар

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 24.10.2018р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. №197 від 11.10.2018р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДПЗ "МІКОН" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 2 137 516,00грн., пені у розмірі 36 435,97грн., штрафу у розмірі 64 125,48грн., 3% річних у розмірі 29 947,38грн., інфляційних у розмірі 41 137,99грн.

Позовні вимоги обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договорів поставки №17093т від 29.09.2017р. та №18052 від 10.04.2018р. в частині повної і своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою суду від 30.10.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розпочато розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15.11.2018р.

15.11.2018р. відповідач подав до суду відзив, в якому заперечив проти задоволення позову, зазначав, що він не отримував від позивача рахунки на оплату поставленого товару, що є обов"язковим за умовами договорів. Крім того, відповідач вказує на те, що згідно п.13.4. договорів інфляційні та 3% річних не нараховуються на прострочені грошові зобовязання. Також відповідач зазначає, що знаходиться у скрутному економічному становищі, на його банківські рахунки накладено арешт, не виплачується заробітна плата та податки, а сам відповідач включений до переліку об"єктів, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

15.11.2018р. у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 04.12.2018р.

28.11.2018р. позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що рахунки на оплату поставленого товару були передані відповідачу одночасно з поставкою товару, про що свідчить підпис уповноваженої особи відповідача, яка приймала товар. Крім того, у платіжних дорученнях відповідач посилається на рахунки позивача, за якими відповідач здійснював оплату поставленого товару. До того ж, позивач зазначає, що, оскільки нарахування 3% річних та інфляційних передбачено положеннями ст.625 Цивільного кодексу України, то такі нарахування є мірою відповідальності за порушення договірних зобов"язань і здійснюються незалежно від тієї обставини чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності, і не можуть бути обмежені договором. Також діюче законодавство України не передбачає жодних привілей стосовно обставин, на які посилається відповідач, навпаки стаття 625 Цивільного кодексу України прямо вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання.

Ухвалою суду від 04.12.2018р. закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

04.12.2018р. у судовому засіданні проголошені вступна та резолютивна частини рішення відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.09.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДПЗ "МІКОН" (позивач, постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" (відповідач, замовник) укладено договір поставки №17093т.

Також, 10.04.2018р. між сторонами укладено договір поставки №18052.

Відповідно до п.1.1. договорів постачальник зобов'язується поставити і передати у власність замовника товар, вказаний у Специфікації (Додаток №1), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити поставлений товар на умовах даного договору.

Згідно Додатку №1 до договору поставки №17093т від 29.09.2017р. Специфікація №1 сторони погодили поставку товару - підшипники марки 30-3003234 А (23234) у кількості 300 штук на загальну суму 3 639 600,00грн. (а.с.24)

У відповідності до Додатку №1 до договору поставки №18052 від 10.04.2018р., Специфікація №1 предметом поставки є товар - ролики до тепловозів 2ТЄ116 марки 15х25 у кількості 16 000 штук на загальну суму 240 000,00грн. (а.с.46).

Згідно п.5.2. договорів передача товару від постачальника замовнику здійснюється за видатково-прибутковою накладною, в якій сторони зазначають найменування товару, що постачається, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну товару та загальну вартість партії товару, що постачається. Разом з видатково-прибутковою накладною постачальник зобовязується надати замовнику один екземпляр товарно-транспортної накладної. Датою поставки товару є дата фактичної передачі товару замовнику, яка зазначена в товарно-транспортній накладній на товар.

Замовник сплачує за товар за цінами, вказаними у Специфікації (п.6.1. договорів).

Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов договору поставки №17093т від 29.09.2017р. та Специфікації №1 до нього, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 2 584 116,00грн., що підтверджується накладними №1245 від 15.11.2017р. на суму 400 356,00грн., №1448 від 29.12.2017р. на суму 873 504,00грн. та №403 від 16.03.2018р. на суму 1 310 256,00грн., підписаними сторонами без будь-яких зауважень (а.с.26-31).

На виконання умов договору поставки №18052 від 10.04.2018р. та Специфікації №1 до нього, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 117 000,00грн., що підтверджується накладними №540 від 16.04.2018р. на суму 16 500,00грн., №641 від 03.05.2018р. на суму 16 500,00грн., №650 від 04.05.2018р. на суму 18 000,00грн., №1009 від 10.07.2018р. на суму 16 500,00грн., №1071 від 20.07.2018р. на суму 16 500,00грн. та №1234 від 22.08.2018р. на суму 33 000,00грн., підписаними сторонами без будь-яких зауважень (а.с.48-59).

Крім того, матеріали справи містять документи, які підтверджують факт належного виконання позивачем умов договорів поставки, зокрема товарно-транспортні накладні підтверджують відвантаження товару та його доставку на адресу відповідача.

Одночасно з поставкою вищевказаного товару позивач передав відповідачу рахунки на оплату, про що свідчить підпис уповноваженої особи відповідача, яка приймала товар (а.с.79-86).

Відповідно до ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно п.7.1. договорів замовник здійснює оплату поставленого товару протягом 60 банківських днів з дня поставки та на підставі отриманого від постачальника рахунку.

За ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару за договором поставки №17093т від 29.09.2017р. у розмірі 563 600,00грн. (а.с.32-38). Отже несплаченим за договором поставки №17093т від 29.09.2017р. залишається товар на суму 2 020 516,00грн.

Оплату вартості поставленого товару за договором поставки №18052 від 10.04.2018р. відповідач взагалі не здійснив. Отже несплаченим за договором поставки №18052 від 10.04.2018р. залишається товар на суму 117 000,00грн.

Строк оплати поставленого товару, відповідно до п.7.1. договорів, є таким, що настав.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до приписів ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

За ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Станом на момент розгляду справи відповідачем не надано до суду доказів оплати поставленого товару за договорами на загальну суму 2 137 516,00грн., а тому заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки №17093т від 29.09.2017р. складає 2 020 516,00грн., а за договором поставки №18052 від 10.04.2018р. складає 117 000,00грн., що підтверджується матеріалами справи, та підлягає до стягнення.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст.611 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Видами неустойки є штраф, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а також пеня, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

За ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.10.3. договорів у випадку порушення замовником строків розрахунків за договором замовник сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 3% від несплаченої суми.

Так, за договором №17093т від 29.09.2017р. позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 35 921,92грн. за загальний період з 10.02.2018р. по 24.10.2018р. та штраф у розмірі 60 615,48грн.

За договором №18052 від 10.04.2018р. позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 514,05грн. за загальний період з 14.07.2018р. по 24.10.2018р. та штраф у розмірі 3 510,00грн.

Перевіривши розрахунки пені та штрафу, господарський суд встановив, що вони здійснені правильно, у звязку з чим дані позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні, нараховані відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, а саме - за договором №17093т від 29.09.2017р.: 3% річних у розмірі 29 524,87грн. за загальний період з 10.02.2018р. по 24.10.2018р. та інфляційні у розмірі 40 168,99грн. за період загальний лютий-вересень 2018р.; за договором №18052 від 10.04.2018р.: 3% річних у розмірі 422,51грн. за загальний період з 14.07.2018р. по 24.10.2018р. та інфляційні у розмірі 969,00грн. за загальний період серпень-вересень 2018р.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, сторони у пунктах 13.4. договорів домовились, що прострочені замовником грошові зобовязання, передбачені цими договорами, повинні виконуватись без урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Суд дійшов висновку, що у даному випадку сторони у пунктах 13.4. договорів погодили інший розмір процентів річних, відмінний від встановленого ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, який дорівнює нулю, а тому вимоги позивача в частині стягнення 3% річних за договором № 17093т від 29.09.2017р. у розмірі 29 524,87грн. та за договором №18052 від 10.04.2018р. у розмірі 422,51грн. є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат суд зазначає таке.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України і за своєю правовою природою він є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Перевіривши розрахунок інфляційних, господарський суд встановив, що він здійснений правильно, у звязку з чим дані позовні вимоги підлягають задоволенню.

У зв'язку із частковим задоволенням позову судовий збір за розгляд справи відповідно до ст.129 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД" (49038, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, 7, ідентифікаційний код в ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДПЗ "МІКОН" (49101, м. Дніпро, вул. М. Грушевського, буд. 23/1, офіс 2, ідентифікаційний код в ) за договором поставки №17093т від 29.09.2017р. заборгованість у розмірі 2 020 516,00грн. (два мільйона двадцять тисяч п"ятсот шістнадцять), пеню у розмірі 35 921,92грн. (тридцять п"ять тисяч дев"ятсот двадцять одна грн. 92коп.), штраф у розмірі 60 615,48грн. (шістдесят тисяч шістсот п"ятнадцять грн. 48коп.), інфляційні у розмірі 40 168,99грн. (сорок тисяч сто шістдесят вісім грн. 99коп.), за договором поставки №18052 від 10.04.2018р. заборгованість у розмірі 117 000,00грн. (сто сімнадцять тисяч), пеню у розмірі 514,05грн. (п"ятсот чотирнадцять грн. 05коп.), штраф у розмірі 3 510,00грн. (три тисячі п"ятсот десять), інфляційні у розмірі 969,00грн. (дев"ятсот шістдесят дев"ять) та 34 188,23грн. (тридцять чотири тисячі сто вісімдесят вісім грн. 23коп.) судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та у строки, передбачені ст.256, п.п.17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.12.2018р.

Суддя ОСОБА_3