ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018 року м. Дніпро Справа № 904/9951/16

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Березкіна О.В., Кузнецов В.О.

секретар Ковзиков В.Ю.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: ОСОБА_2; ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну

скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2018 року (повний текст складено 08.10.2018 року)

за результатом розгляду

заяви Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про відстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 року

у справі № 904/9951/16 (суддя - Бондарєв Е.М., м. Дніпро)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпро

про стягнення 51 689 299,24 грн. інфляційних втрат та 6 255 978,23 грн. 3% річних

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та мотиви оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2018 року задоволено заяву Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради про відстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 року на один рік. Відстрочено виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 року на один рік - до 03.10.2019 року.

Вказана ухвала мотивована тим, що на підтвердження наведених у заяві обставин, заявник подав до суду копії фінансової звітності, акт звіряння розрахунків, підписаний зі стягувачем, звіт про фінансові результати за перше півріччя 2018 року, а також шість договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, підписаних з ПАТ "НАК "Нафтогаз України", які боржник належним чином виконує.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Не погодившись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, у задоволенні заяви Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради про відстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 року відмовити, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

2.1 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що в письмових запереченнях на заяву про відстрочку виконання судового рішення, які містяться в матеріалах справи, позивач звертав увагу суду першої інстанції на ту обставину, що рішення у справі № 904/9951/16 винесено судом 20.12.2016 року, а набрало законної сили 06.01.2017 року. Таким чином, рішення у даній справі було винесено майже 2 роки тому. Ступінь його виконання відповідачем на даний час становить 0,3% -158 626, 45 грн. від загальної суми стягнення 52 750131,90 грн. Позивач вважає, що звернення до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду всупереч встановленого частиною 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України строку надання відстрочки, свідчить про намагання відповідачем затягнути процес виконання судового рішення. Крім цього, на переконання позивача відповідачем не було надано до суду належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність обставин, які унеможливлюють або ускладнюють виконання рішення суду у даній справі. Для встановлення наявності/відсутності обставин, що унеможливлюють або ускладнюють виконання рішення, суд повинен був дослідити дійсний майновий та фінансовий стан відповідача шляхом вивчення відповідних доказів, зокрема таких, як акти інвентаризації, які містять інформацію про всі майнові активи юридичної особи; встановити на підставі інформації від ДФС перелік рахунків, відкритих відповідачем, та на підставі відповідних банківських виписок за відповідний період наявність/відсутність на них коштів. Суд першої інстанції не звернув увагу, що належні докази відсутності коштів та майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, відповідачем до суду не надавались. Таким чином, фактичний майновий стан відповідача судом не досліджувався. При цьому, без вивчення дійсного майнового стану суб'єкта господарської діяльності об'єктивно неможливо зробити висновок щодо наявності загрози банкрутства. Господарський суд встановив наявність обставин які ускладнюють (унеможливлюють) виконання судового рішення на підставі наданих договорів реструктуризації, укладених відповідачем з позивачем за іншими зобов'язаннями та наявністю дебіторської заборгованості. Проте судом не враховано, що вказані договори укладені на 5 років, а тому після спливу річного терміну відстрочки обставини, які стали підставою для її надання фактично не зміняться. Судом не досліджено можливості виконання вказаного судового рішення після спливу встановленого судом строку відстрочки, що суперечить самій суті відстрочки. Крім цього, надана відповідачем фінансова звітність не свідчить про неможливість виконання рішення суду у цій справі, а лише відображає поточну господарську діяльність відповідача, що не є обставинами з якими закон пов'язує можливість відстрочення виконання судового рішення. Місцевим господарським судом при постановленні оскаржуваної ухвали обставини, які є істотними для ухвалення обґрунтованого та законного рішення (відсутність активів) фактично судом не встановлювались. В обґрунтування оскаржуваного рішення (ухвали) судом безпідставно прийняті договори реструктуризації заборгованості відповідача, наявність яких начебто встановлює факт неможливості виконання зазначеного рішення. Позивач вважає, що наведені відповідачем в заяві доводи не свідчать про неможливість виконання рішення суду у даній справі. За таких обставин позивач переконаний, що надані відповідачем докази до заяви про відстрочку виконання рішення суду не доводять наявність тих виключних обставин, які дають підстави для відстрочки виконання вказаного судового рішення. ПАТ "НАК "Нафтогаз України" згідно постанови Кабінету Міністрів України № 83 від 04.03.2015 року віднесено до переліку об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Враховуючи вищевикладене, оскаржуване рішення (ухвала) винесено місцевим господарським судом при неповному з'ясуванні та недоведеності обставин, що мають значення для справи, чим порушені вимоги статті 236 Господарського процесуального кодексу України. В зв'язку з наведеним, оскаржувана ухвала є безпідставною, необґрунтованою та прийнятою з порушенням норм процесуального права.

2.2. Узагальнені доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Посилається на те, що підприємство позбавлене об'єктивної можливості виконати дане рішення. Керуючись добросовісними намірами, звернулось до господарського суду із відповідною заявою про відстрочення виконання рішення у даній справі, оскільки, зважаючи на ситуацію, що склалась, одночасне і повне виконання рішення суду, може призвести до припинення господарської діяльності боржника. Відтак заходи примусового стягнення з відповідача заборгованості не тільки не дадуть очікуваного результату, а й матимуть своїм наслідком зупинення діяльності підприємства та накопичення нових боргів при неможливості їх погашення.

3. Апеляційне провадження.

3.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.11.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 04.12.2018 року.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги.

Представники відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували.

3.2. Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просило стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради заборгованість на загальну суму 57 945 277,47 грн., з яких 51 689 299,24 грн. інфляційні втрати за період з березня 2013 року по вересень 2015 року; 6 255 978,23 грн. 3% річних за період з 26.02.2013 року по 26.11.2015 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 року позов задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 48 288 241,55 грн. інфляційних нарахувань, 3 % річних у сумі 4 274 391,10 грн. та 187 499,25 грн. витрат зі сплати судового збору.

06.01.2017 року на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 року видано наказ про примусове виконання рішення суду.

24.09.2018 року відповідач звернувся до господарського суду із заявою про відстрочку виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 року на 12 місяців.

В обґрунтування заяви відповідач, посилався на те, що 08.09.2017 року його було включено до відповідного Реєстру теплопостачальних підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, в тому числі перед стягувачем - ПАТ "НАК "Нафтогаз України", що підтверджується листом Департаменту економіки систем життєзабезпечення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 14.09.2017 року № 8/10-1646-17 та повідомленням Департаменту економіки систем життєзабезпечення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України станом на 14.09.2017 року про включення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Дотримуючись приписів вищезазначеного Закону КП "Теплоенерго" уклало з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" шість договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий газ. КП "Теплоенерго" належним чином виконує умови укладених договорів реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ, та сумлінно погашає боргові зобов'язання. Згідно зі звітними даними підприємства, загальна сума дебіторської заборгованості за спожиту теплову енергію споживачів перед КП "Теплоенерго" становить 667 000 584, 47 грн. Таким чином, наявна заборгованість зумовлена невчасними розрахунками споживачів за отримані послуги з теплопостачання у зв'язку з чим ставить підприємство у складне фінансово-економічне становище перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України". Заявник також звертає увагу суду на те, що відстрочення виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, а лише намаганням через існування певних обставин забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем. У даній господарській справі відстрочення виконання рішення суду здійснюється з метою недопущення погіршення економічної ситуації КП "Теплоенерго" та з метою недопущення невиконання рішення суду на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України", що можливе у випадку банкрутства боржника, тобто, справедливий баланс інтересів сторін дотриманий.

На підтвердження наведених у заяві обставин, відповідач подав до суду копії фінансової звітності, акт звіряння розрахунків, підписаний зі стягувачем, звіт про фінансові результати за перше півріччя 2018 року, шість договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, які підписані з позивачем та які відповідач належним чином виконує.

Матеріали справи свідчать, що за останніми звітними даними загальна сума дебіторської заборгованості за спожиту теплову енергію споживачів перед відповідачем станом на 01.07.2018 року становить 667 000 584,47 грн.

Розглянувши заяву про відстрочку виконання рішення суду місцевий господарський суд дійшов висновку, що боржником надані достатні докази, які свідчать про те, що його фінансовий стан і зазначені в заяві обставини роблять неможливим та можуть ускладнити виконання судового рішення, але не виключають можливість його виконання в майбутньому. В вз'язку з чим, суд першої інстанції вбачає підстави для задоволення заяви відповідача та відстрочення виконання рішення суду на один рік до 03.10.2019 року.

3.3 Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

3.3.1 Норми права, що підлягають застосуванню.

Господарський процесуальний кодекс України.

Стаття 13 судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 73 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій бо відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Стаття 76 належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Стаття 77 обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 326 - судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частини 1, 2 статті 331 - за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Частина 4 статті 331 - вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Частина 5 статті 331 - розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

3.3.2 Юридична оцінка доводів апеляційної скарги і висновків місцевого господарського суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та викладеним доводам сторін, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Таким чином, підставою для відстрочення, можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, проте суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини на власний розсуд і визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих обставин та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Обґрунтовуючи заяву про відстрочку виконання рішення суду боржник зокрема посилається на те, що несвоєчасне погашення заборгованості перед стягувачем сталося не з вини відповідача, оскільки єдиним джерелом оплати спожитого газу є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств.

Доказом існування тяжкого фінансового стану є офіційна фінансова звітність, відповідна документація (баланс, звіт про фінансові результати, тощо), достовірність якої підтверджена належними засобами.

Вирішуючи питання про відстрочку виконання судового рішення, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

За судовою практикою до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для відстрочки його виконання, належать скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013 року зазначено, що відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Колегія суддів звертає увагу на те, що надання відстрочки виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі "ОСОБА_4 проти Італії", заява № 22774/93, пункт 74). За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07.10.2003 року у справі "Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, тривалість виконання вісім місяців). І навіть, два роки та сім місяців, не визнавались надмірними і не розглядалися, як такі, що суперечить вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 17.09.2002 року у справі "Крапивницький та інші проти України", заява № 60858/00). Таким чином, для з'ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що боржником надані достатні докази, які свідчать, що його фінансовий стан і зазначені в заяві обставини роблять неможливим своєчасне виконання рішення у даній справі. За таких обставин, відстрочка виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та погашення заборгованості перед стягувачем.

Відстрочка виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора, що можливе у випадку банкрутства боржника. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 року у справі № 920/199/16, у постановах Вищого господарського суду України від 26.04.2017 року у справі № 917/747/16 та від 16.11.2016 року у справі № 921/830/15-г/16.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року "Чижів проти України" зазначено, що на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, дослідження та оцінювання не лише доводів боржника, а й заперечень кредитора.

При цьому, необхідно враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все необхідно враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Оцінивши доводи боржника і стягувача, враховуючи фінансовий стан обох сторін, колегія суддів дійшла висновку, що надання відстрочки виконання рішення на 12 місяців порушить принцип збалансованості інтересів сторін.

При цьому, апеляційний господарський суд враховує особливий статус відповідача, який є комунальним підприємством та здійснює теплопостачання споживачам міста Дніпра. Примусове стягнення боргу в опалювальний період може призвести до зриву теплопостачання споживачам, до яких відносяться, зокрема, населення та бюджетні організації.

Разом з тим, відстрочення виконання рішення суду на 7 місяців, тобто протягом опалювального періоду, в повній мірі буде відповідати принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Щодо посилання скаржника на те, що вимоги відповідача про відстрочку виконання рішення суперечать положенням частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд враховує наступне.

Згідно з частиною 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Системне тлумачення статті 331 Господарського процесуального кодексу України дозволяє дійти таких висновків. Структурно стаття складається з 7 частин, серед яких частини 1, 2 і 7 присвячені порядку розстрочення та відстрочення судового рішення (процедурні питання подання та розгляду заяви), 3, 4 - підставам для відстрочення та розстрочення судом, 5, 6 - правовим наслідкам та питанням, які вирішуються судом при ухваленні такого рішення. Зі змісту даної норми вбачається, що термін спливу з моменту ухвалення судового рішення не виступає чинником, який враховується господарським судом при вирішенні питання про задоволення такої заяви.

З огляду на це, положення частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України слід розуміти як такі, що стосуються вже правових наслідків задоволення поданої стороною заяви та обмежують максимальний строк, на який суд може розстрочити або відстрочити виконання судового рішення, одним роком з дня прийняття саме рішення про відстрочення або розстрочення останнього.

3.3.3. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції має бути змінена шляхом викладення абзаців 1 та 2 її резолютивної частини в новій редакції, відповідно до якої заяву відповідача про відстрочення виконання рішення місцевого господарського суду від 20.12.2016 року необхідно задовольнити частково та відстрочити виконання вказаного рішення до 02.05.2019 року.

3.3.4 Розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 881,00 грн. відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2018 року у справі № 904/9951/16 - змінити.

Викласти абзаци 1, 2 резолютивної частини ухвали в наступній редакції:

"Заяву Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради про відстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 року у справі № 904/9951/16 - задовольнити частково.

Відстрочити виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2016 року у справі № 904/9951/16 до 02.05.2019 року".

Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 881,00 грн.

Видачу наказу доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 11.12.2018 року.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ О.В. Березкіна

Суддя _________________ В.О. Кузнецов