ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року Справа № 915/966/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 дов.№2/36 від 02.01.2018

представник відповідача в судове засідання не зявився,

розглянувши у відритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Міського комунального підприємства Миколаївводоканал, 54008, м.Миколаїв, вул.Погранична, 161

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю керуючої компанії ДСК-Сервіс, 54028, м.Миколаїв, вул.Гмирьова, 1

про: про стягнення заборгованості в загальному розмірі 13 180,17 грн. з якої: 10 873,63 грн. основна заборгованість, 1 370,78 грн. пеня, 684,75 грн. інфляційні, 251,01 грн. 3% річних.

04.09.2018 Міське комунальне підприємство Миколаївводоканал звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №756/юр від 31.08.2018 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю керуючої компанії ДСК-Сервіс заборгованості по Договору №ВКВ/Р-6059 від 29.03.2016 про реструктуризацію заборгованості в загальному розмірі 13 180,17 грн. з якої: 10 873,63 грн. основна заборгованість, 1 370,78 грн. пеня, 684,75 грн. інфляційні, 251,01 грн. 3% річних.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем 29.03.2016 було укладено Договір №ВКВ/Р-6059 про реструктуризацію заборгованості, відповідно до умов якого відповідачу надавалась розстрочка терміном на двадцять чотири календарних місяців по погашенню заборгованості у сумі 23 848,39 грн. В порушення умов Договору відповідач припинив здійснювати оплату щомісячного платежу з травня 2017 року, що є порушенням пункту 3.1 Договору. Відповідач здійснив оплату по Договору частково в сумі 12 974,76 грн., станом на 30.08.2018 заборгованість по Договору складає 10 873,63, яку позивач просить суд стягнути з відповідача. У звязку з порушенням терміну оплати заборгованості по Договору позивачем були нараховані штрафні санкції.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.09.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 10 жовтня 2018 року.

Підготовче засідання призначене на 10.10.2018 було відкладено на 07 листопада 2018 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 07.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу №915/966/18 до судового розгляду по суті на 27 листопада 2018 року.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання 27.11.2018 не забезпечив. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 07.11.2018 відповідач був повідомлений про час та місце розгляду справи. Вказана ухвала була направлена відповідачеві та повернулись до суду з зазначенням причин невручення. Відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов оформлений згідно вимог ст. 165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача не скористався.

У відповідності до п.п.4 ч.6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення зокрема є, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Враховуючи, що ухвала Господарського суду Миколаївської області від 07.11.2018 направлена на адресу відповідача яка зазначена в позовній заяві та в спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, який був зроблений судом, то суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

29 березня 2016 року між Міським комунальним підприємством Миколаївводоканал (далі кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю керуючої компанії ДСК-Сервіс (далі боржник) було укладено Договір №ВКВ/Р-6059 про реструктуризацію заборгованості (далі Договір), метою якого є надання боржнику розстрочки терміном на 24 календарних місяця до 20 березня 2018 року по погашенню заборгованості у сумі 23 848,39 грн. (п.1.1 Договору).

Згідно п. 2.1 Договору, боржник визнає в повному обсязі та зобовязується сплатити заборгованість за послуги загальною 23 848,39 грн.

Відповідно до п. 3.1 Договору, починаючи з 01 квітня 2016 року до 20 березня 2018 року боржник щомісячно сплачує заборгованість рівними частинами по 993,69 грн. Кінцевий строк оплати чергової щомісячної частини заборгованості - 20-е число поточного календарного місяця (п.3.2 Договору).

У відповідності до п.3.3 Договору, оплата останньої частини заборгованості повинна бути здійснена боржником до 20 березня 2018 року.

Згідно п. 5.1 Договору, договір набуває законної сили з моменту його підписання представниками сторін та діє до 20 березня 2018 року.

Відповідно до п.5.3 Договору, в разі невиконання боржником вимог п.3.1 та п.3.2 Договору, Договір вважається достроково розірваним, про що кредитор повідомляє боржнику.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов Договору припинив здійснювати оплати щомісячного платежу з травня 2017 року.

Позивач у позовній заяві вказує, що відповідачем було здійснено часткову оплату в сумі 12 974,76 грн. Отже, несплачена сума заборгованості за Договором складає 10 873,63 грн. (23 848,39 грн. 12 974,76 грн.).

З метою досудового врегулювання спору позивач 11.10.2017 направив на адресу відповідача претензію №1920/36 від 09.10.2017 в якій просив сплатити заборгованість за Договором станом на 01 вересня 2017 року в розмірі 3 917,97 грн. та нараховані штрафні санкції. Також, вказав, що у випадку невиконання вимог претензії або залишення ї без реагування МКП «Миколаївводоканал» буде вважати Договір №ВКВ/З-6059 про реструктуризацію заборгованості розірваним на підставі п.5.3 цього Договору (а.с.21,22).

Вказана претензія повернулась до позивача із зазначенням причин невручення «за закінченням терміну зберігання».

Пунктом 4.4.2 Договору визначено, що кредитор має право в разі невиконання боржником умов п.3.1 та п3.2 Договору достроково розірвати Договір у односторонньому порядку та звернутись до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості.

08.12.2017 позивачем на адресу відповідача та засновників відповідача була направлена претензія №21-П/юр від 01.12.2017 в якій повідомив, що Договір №ВКВ/Р-6059 про реструктуризацію заборгованості від 29 березня 2016 року достроково розірвано з 01.12.2017 та вимагав у 7 денний термін від дня отримання претензії сплатити заборгованість за вказаним Договором (а.с.24,25).

Зазначена претензія повернулась до позивача з зазначенням причин невручення «за закінченням терміну зберігання».

Позивач у наданих до суду поясненнях №1059/юр від 13.11.2018 з посиланням на ст.530 Цивільного кодексу України вказує, що ним дотриманий порядок дострокового розірвання Договору, у звязку з цим позивач вважає Договір №ВКВ/Р-6059 від 29.03.2016 розірваним та таким, що не діє.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 10 873,63 грн. є обґрунтованими відповідно до вимог Договору та Закону і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до п.4.4.1 Договору, кредитор має право у разі недотримання боржником термінів погашення заборгованості нараховувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежів.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку (а.с.16) нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 1370,78 грн. за період з 01.10.2017 по 18.06.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір №ВКВ/Р 6059 від 29.03.2016 достроково розірваний МКП «Миколаївводоканал» з 01.12.2017. Таким чином, нарахування пені за порушення грошових зобовязань, що виникли після розірвання Договору є неправомірним.

Враховуючи викладене, за підрахунком суду здійсненого за допомогою програми «Законодавство» та з урахуванням вірного визначення періоду прострочення сплати заборгованості, а саме за період з 01.10.2017 по 20.05.2018, розмір пені який підлягає задоволенню становить 725,23 грн.

В частині стягнення з відповідача пені в розмірі 645,55 грн. (1370,78 грн. 725,23 грн.) слід відмовити.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку (а.с.17) нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період з 21.05.2017 по 31.08.2018 в розмірі 251,01 грн., розмір яких обґрунтований відповідно до вимог Закону та підлягає задоволенню.

Позивач згідно наданого до суду розрахунку (а.с.19,20) нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з червня 2017 року по липень 2018 року в розмірі 684,75 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд вважає його методологічно та арифметично вірними, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі статтями 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь - яких доказів того, що відповідач належним чином і в повному обсязі виконав свої зобовязання згідно умов та в строки визначені Договором, відповідач, у порушення приписів ст.73,74 ГПК України, суду не надав, тобто не довів безпідставність позовних вимог, тоді як надані позивачем докази, як зазначалось вище, навпаки, підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, а відтак і обґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір у сумі 1673,90 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 11, 73, 74, 76-79, 91, 195, 196, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю керуючої компанії ДСК-Сервіс (54028, м.Миколаїв, вул.Гмирьова, 1, відомості про розрахункові рахунки відсутні, ) на користь Міського комунального підприємства Миколаївводоканал (54008, м.Миколаїв, вул.Погранична, 161, відомості про розрахункові рахунки відсутні, ) 10 873,63 грн. основної заборгованості, пені у розмірі 725,26 грн., 251,01 грн. 3% річних, 684,75 грн. інфляційних та 1673,90 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вступна і резолютивна частина рішення проголошені в судовому засіданні 27.11.218, повний текст рішення складено та підписано 07.12.2018.

Суддя Н.О. Семенчук