ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

12 грудня 2018 року Справа № 926/2038/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Жесар

до відповідача ОСОБА_1 міської ради

про визнання недійсними рішень ОСОБА_1 міської ради

Суддя О.Г. Проскурняк

ОСОБА_2 Нікітович

Представники сторін:

Від позивача ОСОБА_3, ордер серії ЧЦ № 10553 від 31 липня 2017 року.

Від відповідача ОСОБА_4, довіреність 01/02-05/1174 від 06 травня 2016 року.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю Жесар звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовом до відповідача ОСОБА_1 міської ради про визнання недійсним пункту 9 з підпунктом 9.1. рішення ОСОБА_1 міської ради від 26 квітня 2018 року №1255 Про затвердження проектів землеустрою щодо зміни цільового призначення фізичними особами, визнання такими, що втратили чинність, та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань та про визнання недійсним пункту 16.2 рішення ОСОБА_1 міської ради від 06 листопада 2018 року №1487, яким внесено зміни в пункт 9.1. рішення міської ради від 26 квітня 2018 року №1255.

Крім того, разом із позовною заявою позивач звернувся до суду із письмовою заявою про забезпечення позову, шляхом зупинення дії пункту 9 з підпунктом 9.1 рішення ОСОБА_1 міської ради від 24 квітня 2018 року № 1255 Про затвердження проектів землеустрою щодо зміни цільового призначення фізичними особами, визнаними такими, що втратив чинність, та внесення змін до окремих пунктів рішень з цих питань.

Заява мотивована тим, що не вжиття заходів забезпечення позову, на думку позивача, завдасть шкоди ТзОВ Жесар у вигляді зміни конфігурації земельної ділянки та обмеженні здійснення господарської діяльності, зменшення туристичного потоку до міста.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 27 листопада 2018 року відкрито провадження по справі № 926/2038/18 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 12 грудня 2018 року. Крім того, вищевказаною ухвалою суду вирішено заяву про забезпечення позову розглянути в судовому засіданні за участі представників сторін.

У підготовчому засіданні 12 грудня 2018 року представник позивача підтримав заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення заяви про забезпечення позову заперечив, з підстав вказаних у письмових поясненнях. Так, відповідач вказує на те, що невжиття заходів забезпечення позову не утруднить в майбутньому виконання рішення суду та реалізації позовних вимог.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011р. № 16 Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

· розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

· забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

· наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

· імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

· запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 137 ГПК України, позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, законів України Про Вищу раду юстиції, Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо недопущення зловживань правом на оскарження від 16 червня 2011 року № 5-рп/2011 зазначено, що регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише позивача, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв домірності (пропорційності).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до частини 2 статті 136 ГПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 13 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У свою чергу, в порушення вимог частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України позивач не надав достатніх та допустимих доказів наявності фактичних обставин, необхідних для забезпечення позову, а лише посилається на потенційну можливість настання шкоди для позивача у вигляді зміни конфігурації земельної ділянки та обмеженні здійснення господарської діяльності, зменшення туристичного потоку.

Крім того, позивачем не надано суду обґрунтувань, щодо реальної можливості утруднення в майбутньому виконання рішення суду та реалізації позовних вимог в разі невжиття заходів забезпечення позову, у звязку з чим у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Частиною 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини 8 статті 140 ГПК України, ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Керуючись статтями 13, 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повний текст ухвали складено та підписано - "13" грудня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 254-257 ГПК України.

Суддя О.Г. Проскурняк