ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
СУДОВИЙ НАКАЗ
13 грудня 2018 року Справа № 926/2191/18
Господарський суд Чернівецької області у складі судді Марущака І.В., розглянувши
При цьому, сторони домовились, що орендна плата вноситься боржником в розмірі 2 відсотка від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки в рік, починаючи з 01.01.2018.
При вирішенні заяви про видачу судового наказу, господарський суд керується, зокрема, такими нормами матеріального права.
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» унормовано, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України), частини перша та друга статті 21 вказаного Закону.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічно статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно з частиною першої статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Як слідує з частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Розглянувши заяву стягувача про видачу судового наказу, суд встановив, що вона подана без порушення вимог, встановлених статтею 150 Господарського процесуального кодексу України, а вимоги заяви відповідають приписам статті 148 ГПК України.
Таким чином, оскільки передбачені статті 150 ГПК України підстави для відмови у видачі судового наказу відсутні, суд вирішив видати судовий наказ.
При цьому, суд зазначає, що стягувачем сплачено судовий збір за подання заяви про видачу судового наказу в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Так, за приписами частини другої статті 4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Водночас, як передбачено частиною першою статті 4 вказаного Закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.
У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року складає 1762 гривні.
Таким чином, сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу у 2018 році, становить 176,20 грн (1762 грн * 0,1).
Натомість стягувач сплатив 192,10 грн судового збору, що підтверджується платіжним дорученням від 03.12.2018 № 7285.
За таких обставин суд вирішив стягнути з боржника на користь стягувача витрати зі сплати судового збору в розмірі 176,20 грн та розяснити стягувачу його право звернутися до суду із заявою про повернення надміру сплаченого судового збору.
Керуючись статтями 129, 147-149, 152, 154-156, 159 Господарського процесуального кодексу України, суд
2. Копію судового наказу та копію заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами надіслати боржнику.
3. Судовий наказ після набрання ним законної сили видати стягувачу.
Суд повідомляє боржника, що згідно із приписами пункту 7 частини 1 статті 155 ГПК України під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає по суті обґрунтованість заявлених стягувачем вимог.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 157 ГПК України боржник має право протягом пятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі.
Згідно із частиною 1 статті 159 ГПК України у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом пяти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.
Дата набрання судовим наказом законної сили ___ _____________ 201_року.
Строк предявлення судового наказу до виконання ___ _____________ 201_року.
Дата видачі судового наказу стягувачу ___ _____________ 201_року.
Суддя І.В. Марущак