ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 910/174/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. (головуючого), Білоуса В.В., Жукова С.В.

за участю секретаря судового засідання Гаращенко Т.М.

за участю представників : ПАТ "НАК "Нафтогаз України" - адвоката Лисенка В.О., КП "Управління житлово-комунального господарства" - адвоката Чумака А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018

та рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018

у справі №910/174/18

за позовом Комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про зобов'язання укласти договір,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018, КП Управління житлово-комунального господарства" м. Славутич звернулось до Господарського суду м. Києва із позовом до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про визнання протиправною відмови ПАТ "НАК "Нафтогаз України" щодо виконання Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та вжиття заходів з врегулювання заборгованості КП "УЖКГ" за спожитий природний газ, зобов'язання відповідача виконати положення цього Закону та укласти договір реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ.

Позов мотивовано тим, що позивач є теплопостачальною та теплогенеруючою організацією, якій на підставі укладених з відповідачем договорів було здійснено постачання природного газу для виробництва теплової енергії всіх категорій споживачів, внаслідок набрання чинності 30.11.2016 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", позивач, на виконання вимог цього Закону, направив відповідачу лист - пропозицію укласти відповідний договір щодо реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ, який останній залишив без задоволення, оскільки позивач вважає, що його борг перед відповідачем за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, підлягає реструктуризації, а нараховані на реструктуризовану заборгованість неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних списанню, то дії відповідача про відмову укладати відповідний договір є протиправними та такими що суперечать вимогам зазначеного Закону.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.04.2018 у справі №910/174/18 (суддя Шкурдова Л.М.) позов задоволено повністю.

Визнано протиправною відмову ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо виконання вимог Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII від 03.11.2016 та вжиття заходів з врегулювання заборгованості КП "Управління житлово-комунального господарства".

Зобов'язано відповідача укласти з позивачем договір реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ відповідно до Типового договору, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29.03.2017 №222.

Зобов'язано ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконати положення зазначеного та списати нараховані на реструктуризовану заборгованість неустойку (штраф, пеню), інфляційні нарахування, проценти річних.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 у справі №910/174/18 (судді : Михальська Ю.Б., Тарасенко К.В., Отрюх Б.В.) рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 залишено без змін.

В касаційній скарзі ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 у справі №910/174/18 скасувати, прийнявши нове рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями щодо задоволення позову, скаржник зазначає про неврахування судами вимог Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII від 03.11.2016, яким передбачено реструктуризація кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31.12.2016, шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору, при цьому цим Законом на думку скаржника передбачено обов'язкову умову для укладання такого договору про реструктуризацію боргу, це наявність гарантії виконання зобов'язань теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями умов відповідного договору, але як вказує скаржник, у позивача така гарантія відсутня, але ці обставини судом залишено без уваги.

Крім того, відповідач посилається на неврахування судами обох інстанцій вимог ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо мораторію на задоволення вимог кредиторів, у зв'язку з тим, що у 06.07.2016 ухвалою суду першої інстанції порушено провадження у справі про банкрутство КП "Управління житлово-комунального господарства".

У відзиві позивач просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, як такі що прийняті з урахуванням всіх обставин справи та вимог Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 24.10.2018 для розгляду вказаної касаційної скарги визначено колегію суддів у складі : Ткаченко Н.Г. - головуючого (доповідача), Жуков С.В., Білоус. В.В.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.10.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 у справі №910/174/18 , справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.11.2018 на 10:15 год.

В судовому засіданні Касаційного господарського суду 21.11.2018 клопотання КП Управління житлово-комунального господарства" м. Славутич про відкладення розгляду справи з підстав необхідності подання відзиву на касаційну скаргу та необхідністю підготовки до розгляду справи за касаційною скаргою, колегією суддів залишене без задоволення, оскільки представник позивача - адвокат Чумак А.В. з"явився в судове засідання 21.11.2018, відзив КП Управління житлово-комунального господарства" на касаційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" надійшов до Касаційного господарського суду, про день та час розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та доводи відзиву на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, задовольняючи позов та зобов'язуючи відповідача укласти з позивачем договір реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ відповідно до Типового договору, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29.03.2017 №222, на виконання вимог Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та зобов'язано відповідача списати нараховані на реструктуризовану заборгованість неустойку (штраф, пеню), інфляційні нарахування, проценти річних, виходили з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами обох інстанцій, відносини сторін врегульовані договорами купівлі-продажу природного газу №12/50-БО-17 від 02.08.2012, №13/2177-БО-17 від 28.12.2012, №1313/14-ТЕ-17 від 13.12.2013, №1314/14-БО-17 від 13.12.2013, №1329/16-ТЕ від 21.12.2015, №1330/16-БО-17 від 15.12.2015, №14/7110/12 від 21.11.2012, №1555/1617-ТЕ-17 від 14.09.2016, № 1595/14-КП-17 від 28.01.2014, №1838/1617-БО-17 від 28.10.2016, №2186/15-ТЕ-17 від 12.12.2014, №2187/15-БО-17 від 12.12.2014 та № 2188/15-КП-17 від 12.12.2014, за умовами яких ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зобов'язався здійснювати постачання КП "Управління житлово-комунального господарства" природний газ, а позивач зобов'язався оплачувати вартість природного газу.

На виконання умов зазначених вище договорів, відповідач здійснював постачання позивачу природного газу, однак позивач в порушення умов договорів в повному обсязі не розрахувався за постелений природний газ, внаслідок чого у нього існує борг за отриманий природний газ, що підтверджується належними доказами та сторонами не оспорюється.

Із наявних у справі матеріалів вбачається та як встановлено судами попередніх інстанцій, КП "Управління житлово-комунального господарства" включено до переліку суб'єктів господарювання які включаються до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", що підтверджується наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №279 від 25.10.2017, додатком до наказу №279 від 25.10.2017.

Розмір кредиторської заборгованості позивача, що підлягає врегулюванню згідно з зазначеним Законом, становить 74 719 142,33 грн., обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних 13 843 352,10 грн. (додаток до наказу №279 від 25.10.2017).

В подальшому, 25.10.2017 позивач звернувся до відповідача з листом із пропозицією укласти договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ згідно Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", на що відповідач листом від 01.12.2017 повідомив про відмову в укладенні договору про реструктуризацію у зв'язку з порушенням справи про банкрутство КП "Управління житлово-комунального господарства".

Враховуючи вище наведене, вимоги ст. ст. 1, 3, 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", ст. 184, ст. 187 ГК України, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що в силу зазначеного Закону, у сторін у даній справі виник обов'язок укласти договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, а відмова відповідача від укладання з позивачем такої угоди та відмова у списанні нарахованих неустойки (штраф, пеню), інфляційних втрат, процентів річних на реструктуризовану заборгованість позивача за природний газ суперечить вимогам Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а відтак суди інстанцій дійшли висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що наявність справи про банкрутство позивача не виключає застосування процедури врегулювання заборгованості, передбаченої Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки застосування передбаченої Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" процедури врегулювання заборгованості не суперечить Закону про банкрутство.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення.

Згідно ч. 3 ст. 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ затверджується Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 5 зазначеного Закону).

Відповідно ч. 8 ст. 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", кожна із сторін зобов'язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості.

Відтак, з урахуванням встановленого судами попередніх інстанцій та враховуючи вимоги зазначеного Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, та крім того, КП "Управління житлово-комунального господарства" увійшло до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно вказаного Закону, тому у позивача та відповідача виник обов'язок укласти відповідний договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, у строк визначений законом, а порушення справи про банкрутство КП "Управління житлово-комунального господарства" не перешкоджає врегулюванню питання щодо існуючої заборгованості шляхом реструктуризації, що передбачено законом, при цьому відмова ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від укладання такого правочину є неправомірною та необґрунтованою, як і відмова останнього від списання нарахованих неустойки (штраф, пеню), втрат внаслідок інфляції, процентів річних на реструктуризований борг позивача.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, з урахуванням вище викладеного, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 та рішення Господарського суду м. Києва від 24.04.2018 у справі № 910/174/18 постановлені у відповідності до фактичних обставин, з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Доводи касаційної скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, які викладені в оскаржуваних судових рішеннях.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не має, судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на заявника касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 у справі № 910/174/18 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ткаченко Н.Г.

Судді Білоус В.В.

Жуков С.В.