РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2018Справа № 910/12856/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 28 004, 69 грн.

без повідомлення учасників справи

В С Т А Н О В И В:

До господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" (далі - ПрАТ "СК "Інгосстрах", позивач) з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі - ТДВ СК "Альфа-Гарант", відповідач) про стягнення страхового відшкодування у сумі 28 004, 69 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" позивачу перейшло право вимоги до відповідача у зв'язку з відшкодуваннням своєму страхувальнику матеріальної шкоди, завданої страхувальником відповідача, визнаного винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 27.09.2016 р. у місті Києві. Внаслідок вказаної ДТП застрахований у позивача транспортний засіб був пошкоджений та позивач сплатив потерпілій особі страхове відшкодування на суму 56 009,38 грн.

У позові ПрАТ "СК "Інгосстрах" просить компенсувати йому страхове відшкодування в розмірі 28 004,69 грн. та стягнути його з відповідача.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 01.10.2018 р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до правил, визначених ст.ст. 12, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Цією ж ухвалою сторонам надано строк, передбачений законом, для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов'язків.

Відповідач у строк, визначений законом, надав суду відзив, у якому проти позову заперечив, зазначив, що позивач не звертався до нього із заявою про виплату страхового відшкодування у строк, встановлений ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а тому він пропустив строк, визначений законом для звернення із заявою про виплату страхового відшкодування. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши заяви сторін по суті спору, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до договору добровільного страхування № DNH0CPS-129Т14В від 29.10.2012 р., укладеного між ПрАТ "СК "Інгосстрах" та ТОВ «Автоприват», були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, а саме - автомобілем марки "Опель", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Також із матеріалів справи вбачається, що 27.09.2016 р. у місті Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача автомобіля "Опель", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ТОВ «Автоприват», під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "Лексус", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

Постановами Дніпровського районного суду міста Києва від 02.12.2016 р. у справах № 755/15378/16-п та № 755/15378/16-п, які набрали законної сили, за вказаним фактом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано винними у скоєнні вказаної ДТП, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до кожного адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до звіту оцінки транспортного засобу № 115578/10/16 від 23.11.2016 р., вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу, завданого власнику автомобіля марки "Опель", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП, склав 56 009,38 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач на підставі страхових актів № И-7172761 від 12.10.2016 р., № И-7287773 від 02.12.2016 р. платіжними дорученнями № 3876 від 13.10.2016 р. та № 4555 від 05.12.2016 р. відшкодував страхувальнику (потерпілій особі) матеріальний збиток у загальній сумі сумі 56 009,38 грн., що був заподіяний страхувальником ТДВ СК "Альфа-Гарант" (відповідача).

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до положень статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ч. 1 ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність винної особи, якій належить автомобіль "Лексус", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована у ТДВ СК "Альфа-Гарант" згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/007715307.

Отже, відповідач є особою, відповідальною за спричинену у ДТП шкоду, та згідно з положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" він відповідає за вимогами позивача (ПрАТ "СК "Інгосстрах") як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів потерпілій особі в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності.

Також суд враховує, що за змістом статтей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов'язань винуватця та страховика за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - ОСЦПВВНТЗ), а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов'язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов'язанні винуватця; зобов'язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Водночас, суд вказує на те, що визначаючи обов'язок страховика за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплатити страхове відшкодування, законодавцем у положеннях статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування. Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов'язань не є безумовним, а пов'язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що, у свою чергу, законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. При цьому, таке положення застосовується у тому числі і у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування. Вказана правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 р. по справі № 910/7449/17.

Як встановлено судом, дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки "Опель", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася 27.09.2016 р., а позивач (ПрАТ "СК "Інгосстрах"), як особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу, звернувся до страховика винної особи (ТДВ СК "Альфа-Гарант") із заявою про компенсацію страхового відшкодування - 08.06.2018 р., тобто із порушенням річного строку, передбаченого положенням статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Листом № 1212100 від 26.07.2018 р. відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування у зв'язку із пропуском річного строку, визначеного законом, для виплати страхового відшкодування.

За таких обставин можна дійти висновку, що у силу приписів статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов'язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань, проте, виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов'язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме - права на відмову у виплаті страхового відшкодування у разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб'єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, ураховуючи наведені правові норми та встановлені судом обставини щодо неподання позивачем заяви на виплату страхового відшкодування протягом одного року з моменту ДТП, що передбачено положенням статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд вважає, що ТДВ СК "Альфа-Гарант" правомірно відмовив ПрАТ "СК "Інгосстрах" у виплаті страхового відшкодування, внаслідок ДТП, що сталась 27.09.2016 р. у місті Києві, а тому у задоволенні позову ПрАТ "СК "Інгосстрах" необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі відмови у позові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення страхового відшкодування у сумі 28 004, 69 грн.

Повне судове рішення складено 3 грудня 2018 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.