СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2018 р. Справа № 917/342/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Медуниця О.Є. , суддя Чернота Л.Ф.,

за участі секретаря Казакової О.В.,

за участі представників:

позивача не зявився;

відповідача ОСОБА_1, паспорт серія №001886185; витяг з ЄДРПОУ б/н від 05.12.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вх. № 702П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 29 серпня 2018 року (повний текст складено 05.09.2018) у справі № 917/342/18

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Кременчукгаз-постачання, ременчук Полтавської обл.,

про стягнення 152606,51 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року ПАТ НАК Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ТОВ Кременчукгаз-постачання 152606,51 грн, з яких: 142865,67 грн пені; 9740,84 грн 3% річних, нарахованих за неналежне виконання зобов'язань за договором № 16-140-Б купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач порушив умови господарського зобовязання в частині термінів оплати за договором на купівлю-продаж природного газу № 16-140-Б від 30.12.2015.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 29.09.2018 у справі 917/342/18 (суддя Паламарчук В.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ Кременчукгаз-постачання на користь ПАТ НАК Нафтогаз України: 68266,25 грн пені; 9309,04 грн 3% річних; 2187,62 грн витрат по сплаті судового збору, в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Позивач - ПАТ НАК Нафтогаз України 21.09.2018, тобто в межах встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, засобами поштового звязку звернувся до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Полтавської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 29.08.2018 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки в сумі 68266,25 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги просить покласти на відповідача.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що, виходячи зі змісту статті 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, суд при зменшенні розміру штрафних санкцій повинен врахувати наявність факту значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Однак, як вказує позивач, місцевим господарським судом в порушення вимог вказаних норм не зазначено в оскаржуваному рішенні, які саме інтереси сторін було враховано судом першої інстанції, і яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки, не було враховано інтереси позивача, не було з'ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов'язання, а також не було оцінено розмір таких збитків.

Окрім того, позивач зазначає, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов'язанням за договором купівлі-продажу природного газу.

Таким чином, за висновком позивача, оскільки відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов'язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які і беруть участь у зобов'язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що і призвело до порушення ст. 233 ГК України ст. 525, 526, 551, 599,625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.11.2018 у справі № 917/342/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та встановлено відповідачу строк до 16.11.2018 для надання відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) його копії апелянту.

На виконання зазначеної ухвали відповідач - ТОВ Кременчукгаз-постачання за вх. № 1027 від 13.11.2018 надав відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.11.2018 розгляд справи призначено на 06.12.2018 о 12: 30 год.

05.12.2018 у зв'язку із відпусткою судді Барбашової С.В. автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями здійснено заміну вибулого судді і для розгляду справи № 917/342/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Пелипенко Н.М., суддя Чернота Л.Ф., суддя Медуниця О.Є.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 1027 від 13.11.2018) та його представник в судовому засіданні 06.12.2018 проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Свої заперечення обгрунтовує тим, що предметом договору №16-140-Б від 30.12.2015. є купівля-продаж природного газу виключно для подальшої реалізації його покупцем установам та організаціям, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів.

При цьому, як свідчать розрахунок заборгованості за договором та конттрозрахунок відповідача, з одинадцяти місяців реалізації природного газу відповідачем допущено прострочення за зобов'язаннями лише січня та лютого 2016 року, яке зумовлено об'єктивними чинниками, а саме:

- фінансування бюджетних установ та організацій - споживачів природного газу як правило рівними частками щомісячно від передбаченого загального річного обсягу бюджетних асигнувань відповідно до розподілу асигнувань головних розпорядників коштів в порядку, передбаченому ч.З ст.51 Бюджетного Кодексу України та наказом Міністерства фінансів України 02.03.2012 № 309 «Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України».

- аналіз карток обороту коштів по рахунку 3611 підтверджує, що протягом І кварталу 2016 року бюджетні установи та організації здійснювали споживання природного газу та накопичення боргу за нього, а протягом ІІ-Ш кварталу 2016 року - поступові розрахунки за спожитий природний газ, кошти від яких направлялися відповідачем на погашення заборгованості за договором №16-140-Б від 30.12.2015р.

- значну частину з загальної заборгованості бюджетних установ за спожитий у січні - лютому 2016 складала заборгованість відділів освіти (головні розпорядники бюджетних коштів щодо фінансування витрат на опалення навчальних закладів), лікарняних закладів, навчальних закладів з цілодобовим режимом перебування вихованців, геріатричних установ, сільських рад (розпорядників бюджетних коштів щодо фінансування витрат на опалення дитячих садків). Ця категорія споживачів надає важливі суспільні послуги та є захищеними споживачами в розумінні ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу». За таких умов відповідач був позбавлений важелів впливу на розпорядників бюджетних коштів.

- прострочення є незначними та складають менше календарного місяця (за січень 2016 року - 23 календарних дні, за лютий 2016 року - 24 календарних дні).

- внаслідок перерахування надходжень від промислових споживачів, на час подання позову зобов'язання за договором №16-140-Б від 30.12.2015р. виконані в повному обсязі.

Таким чином, за висновком відповідача, наявність вказаних обставин надає суду право на зменшення пені на 50 % в порядку ч. З ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України.

Представник позивача у судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце його проведення, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення №142 про вручення йому копії ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

А тому колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за відсутності представника позивача відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши усні пояснення представника відповідача, а також викладені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу доводи сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали справи та було встановлено господарським судом першої інстанції, 30.12.2015 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю Кременчукгаз-постачання, покупцем, укладено договір купівлі-продажу природного газу №16-140-Б (далі договір), за умовами якого продавець)зобовязався передати у 2016 році у власність покупця природний газ, а покупець - прийняти та оплатити газ на умовах договору.

В період дії договору від 30.03.2015 №16-140-Б сторонами було укладено додаткові угоди № 1 - № 9 до нього.

Пунктом 2.1 вказаного договору встановлено, що продавець передає покупцю у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року газ в обсязі 3 753,000 тис. куб. м.

Згідно з пунктом 3.3 цього договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 14017552,44 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу та не заперечується відповідачем.

Як встановлено пунктом п. 6.1 договору, оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 14-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Відповідно до пункту 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день простроченого платежу.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач в обгрунтування позову посилається на те, що відповідачем своєчасно не виконано зобов'язання щодо оплати поставленого за договором природного газу, у звязку з чим позивачем в порядку статті 611, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, статті 232 ГК України, а також пункту 7.2 договору було нараховано відповідачу 142865,67 грн пені; 9740,84 грн 3% річних, які підлягають стягненню в судовому порядку.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що факт порушення відповідачем термінів оплати за отриманий природний газ за договором підтверджується матеріалами справи. Разом з цим, при перевірці правильності здійсненого позивачем розрахунку пені судом встановлено, що позивач невірно визначив суму боргу за зобов'язаннями січня 2016 року, а саме зобов'язання на суму 526804,84 грн. було припинено 01.02.2016 (в межах строку оплати, визначеної Договором) шляхом зарахування сторонами зустрічних однорідних вимог відповідно до заяви відповідача №68-16 від 11.02.2016.

Таким чином, за висновком господарського суду першої інстанції, позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 136532,50 грн та 3 % річних в розмірі 9309,04 грн. В іншій частині вимоги позивача про стягнення пені та річних є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, господарським судом було задоволено заявлене відповідачем у відзиві на позов клопотання про зменшення розміру пені на 50% в порядку ст. 233 Господарського кодексу України. При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що несвоєчасність розрахунків за природний газ за договором є не наслідком несумлінного виконання своїх зобовязань відповідачем, а обумовлене існуванням обєктивних причин, що не дозволяли йому своєчасно та в повному обсязі виконувати свої зобовязання, а саме: існуванням встановленого державою спеціального режиму проведення взаєморозрахунків між субєктами відносин із постачання та споживання природного газу, який, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів, які фінансуються виключно з державного бюджету, грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами, тоді як відповідач отримує дохід виключно від здійснення господарської діяльності з постачання природного газу, в тому числі на підставі відповідних тарифів, встановлених НКРЕКП, в структуру якого не закладено джерело покриття неустойки.

Отже, за висновком господарського суду першої інстанції, приймаючи до уваги фактичне погашення відповідачем основного боргу до подання позову, незначні періоди прострочення заборгованості, а також встановлені судом причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем, з урахуванням майнових інтересів обох сторін та у відповідності до ст. 233 ГК України, ч.3 ст. 551 ЦК України, клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 50% підлягає задоволенню, у звязку з чим задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 68266,25 грн. та 3% річних у розмірі 9309,04 грн., в іншій частині в позові слід відмовити.

Колегія суддів погоджується із таким висновком місцевого господарського суду, зважаючи на таке.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обовязковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вже зазначалося, на виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 14017552,44 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу та не заперечується відповідачем.

Разом з цим відповідачем не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження своєчасного виконання ним свого обовязку із оплати поставленого йому позивачем природного газу.

За п. 7.2 Договору, у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день простроченого платежу.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 142865,67 грн. пені, передбаченої договором та 9740,84 грн. 3 % річних, нарахованих відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції при перевірці правильності здійсненого позивачем розрахунку пені судом, позивач невірно визначив суму боргу за зобов'язаннями січня 2016 року, а саме зобов'язання на суму 526804,84 грн. було припинено 01.02.2016 (в межах строку оплати, визначеної Договором) шляхом зарахування сторонами зустрічних однорідних вимог відповідно до заяви відповідача №68-16 від 11.02.2016.

Так, відповідно до ст.601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однією з сторін. Зарахування, проведене за заявою однієї сторони, діє з моменту, коли є у наявності всі умови для зарахування.

Заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування, а якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до суду.

Докази оскарження позивачем вимоги про зарахування зустрічних вимог чи докази неможливості зарахування зустрічних вимог з 01.02.2016 у матеріалах справи відсутні.

Отже, як вірно встановив місцевий господарський суд, зобов'язання відповідача у сумі 526 804,84 грн. правомірно припинено шляхом зарахування однорідних вимог відповідно до заяви відповідача з 01.02.2016, тобто в межах строків проведення розрахунків, визначених п.6.1. Договору.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 136532,50 грн. та 3 % річних в розмірі 9309,04 грн., а в іншій частині вимоги позивача про стягнення пені та річних є необґрунтованими та безпідставними.

До того ж, обставина правомірності позовних вимог лише в частині стягнення пені в розмірі 136532,50 грн. та 3 % річних в розмірі 9309,04 грн. позивачем в апеляційній скарзі не оскаржується.

Також слід зазначити, що відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про зменшення судом розміру пені на 50% в порядку ст. 233 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до частини третьою статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до пп. 3.17.4. п. 3.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Слід зазначити, що предметом договору №16-140-Б від 30.12.2015р. є купівля продаж природного газу виключно для подальшої реалізації його Покупцем установам та організаціям, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів. Відтак, джерелом покриття заборгованості ТОВ «Кременчукгаз - постачання» перед НАК «Нафтогаз України» є кошти, що надходять від бюджетних установ та організацій як оплата за спожитий ними природний газ.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758 Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" на ТОВ Кременчукгаз-постачання покладено спеціальні обовязки з постачання природного газу побутовим споживачам на території ліцензійної діяльності з розподілу природного газу ПАТ Кременчукгаз (м. Кременчук, м. Горішні Плавні, Кременчуцький та Семенівський райони) та ПАТ Гадячгаз (м. Гадяч та Гадяцький район).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. № 792 затверджено Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, яким визначено, що постачальники природного газу, на яких покладено спеціальні обовязки з постачання природного газу (далі - газопостачальні підприємства), та їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам для виконання їх спеціальних обовязків (далі - оптові продавці), відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від споживачів, в порядку, визначеному Національним банком (п.1).

Пунктами 2-4 Порядку визначено, що споживачі оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в установах уповноваженого банку газопостачальними підприємствами.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30.09.2015р. № 2516 затверджено алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, який установлює порядок розподілу уповноваженим банком коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання зазначених постачальників природного газу, що надходять за використаний природний газ від побутових споживачів та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності), а також механізм розрахунку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки (далі - газопостачальні підприємства), нормативів перерахування коштів на поточні рахунки операторів газотранспортної та газорозподільних систем, газопостачальних підприємств та на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам.

У п. 1.2. вказаної вище постанови НКРЕКП 30.09.2015р. № 2516 визначено, що дія цього Алгоритму не поширюється на відносини, пов'язані з остаточним розрахунком газопостачального підприємства та його структурних підрозділів із оптовим продавцем природного газу, операторами газотранспортної та газорозподільних систем відповідно до умов укладених договорів та погашенням заборгованості споживачів за спожитий природний газ.

Таким чином, враховуючи положення вищевказаних норм, державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, який фактично усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами. Тобто відповідач не може керуватись загальними принципами здійснення господарської діяльності на власний розсуд за наявності покладених на нього зобовязань з безперебійного та безпечного забезпечення споживачів природним газом, оскільки повинен діяти виключно в межах норм чинного законодавства, що регулює енергетичну галузь.

При цьому, як вірно вказав господарський суд першої інстанції, дотримання запропонованого державою алгоритму дій для забезпечення розрахунків за договорами купівлі-продажу природного газу між постачальником зі спеціальними обовязками та оптовим продавцем не створює передумов для безумовного своєчасного перерахування коштів на рахунок Продавця природного газу у встановленому порядку.

Так, аналіз карток обороту коштів по рахунку 3611 підтверджує, що протягом І кварталу 2016 року бюджетні установи та організації здійснювали споживання природного газу та накопичення боргу за нього, а протягом ІІ-Ш кварталу 2016 року - поступові розрахунки за спожитий природний газ, кошти від яких направлялися відповідачем на погашення заборгованості за договором №16-140-Б від 30.12.2015р.

Значну частину з загальної заборгованості бюджетних установ за спожитий у січні - лютому 2016 рік складала заборгованість відділів освіти (головні розпорядники бюджетних коштів щодо фінансування витрат на опалення навчальних закладів), лікарняних закладів, навчальних закладів з цілодобовим режимом перебування вихованців, геріатричних установ, сільських рад (розпорядників бюджетних коштів щодо фінансування витрат на опалення дитячих садків). Ця категорія споживачів надає важливі суспільні послуги та є захищеними споживачами в розумінні ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу». За таких умов відповідач був позбавлений важелів впливу на розпорядників бюджетних коштів.

Таким чином, несвоєчасність розрахунків за природний газ за Договором №16-140-Б від 30.12.2015р. не може вважатися наслідком несумлінного виконання відповідачем своїх зобовязань, а обумовлена існуванням обєктивних причин, які не залежать від його волі.

При цьому слід взяти до уваги наступні обставини:

-відповідач є господарським товариством, єдиним видом діяльності якого є постачання природного газу для всіх видів споживачів (населення, бюджетні організації лікувальні заклади, заклади освіти, державні органи та установи, релігійні організації та промислові споживачі);

- відповідач отримує дохід виключно від здійснення господарської діяльності з постачання природного газу, в тому числі на підставі відповідних тарифів, встановлених НКРЕКП, в структуру якого не закладено джерело покриття неустойки;

- прострочення є незначними та складають менше календарного місяця (за січень 2016 року - 23 календарних дні, за лютий 2016 року - 24 календарних дні).

- на час подання позову зобов'язання за договором №16-140-Б від 30.12.2015р. виконані в повному обсязі внаслідок перерахування товариством відповідача надходжень від промислових споживачів, у зв"язку з чим сума пені не відповідає наслідкам порушення зобов"язання.

- стягнення неустойки в повному обсязі значною мірою підірве можливості відповідача щодо здійснення закупівель та поставок природного газу споживачам, особливо фінансованим з бюджетів всіх рівнів;

- винятковість обставин у даній справи, яка полягає у невиконанні бюджетними організаціями зобов"язань за надані послуги, скрутним фінансовим станом, в якому опинився відповідач, у зв"язку із заборгованістю перед ним та неможливістю відповідача впливати на процес перерахування коштів від споживачів, який відповідно до нормативно-правових актів відбувається автоматично .

Отже, враховуючи скрутний фінансовий стан підприємства, повну оплату відповідачем боргу, відсутність вини відповідача щодо неналежного виконання свого зобов"язання за договором, неспіврозмірність штрафних санкцій наслідкам правопорушення, незначний період прострочення, враховуючи інтереси сторін, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо необхідності задоволення клопотання відповідача про зменшення пені на 50%.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що місцевим господарським судом в порушення вимог частини 1 статті 233 Господарського кодексу України ти частини 3 статті 551 ЦК України не зазначено в оскаржуваному рішенні, які саме інтереси сторін було враховано судом першої інстанції, і яким чином інтереси сторін вплинули на рішення суду в частині зменшення розміру неустойки, не було враховано інтереси позивача, не було з'ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням зобов'язання, а також не було оцінено розмір таких збитків.

Окрім того, позивач вказує, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов'язанням за договором купівлі-продажу природного газу.

Таким чином, за висновком позивача, оскільки відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, суд не надав належної уваги ступеню виконання зобов'язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які і беруть участь у зобов'язанні, та інших інтересів сторін, які заслуговують на увагу, що і призвело до порушення ст. 233 ГК України ст. 525, 526, 551, 599,625 Цивільного кодексу України.

Однак колегія суддів вважає такі посилання безпідставними, оскільки, як вже зазначалося, місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні було враховано те, що період прострочення є незначним менше одного місяця, тоді як відповідачем до подання позову повністю сплачено суму основного боргу, у звязку з чим розмір штрафних санкцій не відповідає наслідкам правопорушення, тобто є непомірно великим порівняно із такими наслідками, до того ж незначний характер прострочення та оплата відповідачем до подання позову всієї суми основного боргу свідчить і про те, що таке прострочення значною мірою не зачіпає майнові та інші інтереси позивача.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач є господарським товариством, єдиним видом діяльності якого є постачання природного газу для всіх видів споживачів (населення, бюджетні організації лікувальні заклади, заклади освіти, державні органи та установи, релігійні організації та промислові споживачі), які здійснюють затримання платежів за отримані послуги у великих розмірах, крім того, відповідач отримує дохід на підставі відповідних тарифів, встановлених НКРЕКП, в структуру якого не закладено джерело покриття неустойки.

Вказане свідчить про тяжкий фінансовий стан відповідача.

Що стосується розміру збитків, заподіяних відповідачем позивачу у звязку із простроченням оплати по договору, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини 3 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів конкретного розміру збитків, завданих йому простроченням відповідача. До того ж, позивачем за рішенням суду отримано 9309,04 грн 3% річних, які за своєю правовою природою носять компенсаційний характер та відповідачем не оскаржуються.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю зясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника апеляційної скарги

Керуючись статтями 129, 270, пунктом 1 частини 1 статті 275, 281- 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення Господарського суду Полтавської області від 29 серпня 2018 року у справі № 917/342/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 29 серпня 2018 року у справі № 917/342/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.12.2018.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Л.Ф. Чернота