ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2018 Справа №914/1777/18

За позовною заявою: Львівського обласного центру зайнятості в особі Сокальської районної філії, м. Сокаль, Львівська область

до відповідача: Державної установи Сокальська виправна колонія №47, смт. Жвирка, Сокальській район, Львівська область

про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю у сумі 20188,99 грн

Суддя У.І. Ділай

Без участі представників

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Львівського обласного центру зайнятості в особі Сокальської районної філії до відповідача: Державної установи Сокальська виправна колонія №47 про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю у сумі 20188,99 грн.

Ухвалою від 01.10.2018 позовну заяву Львівського обласного центру зайнятості в особі Сокальської районної філії залишено без руху, з підстав зазначених в ухвалі.

17.10.2018 позивач подав до суду додаток до позовної заяви.

Ухвалою від 05.11.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено розгляд справи на 27.11.2018.

26.11.2018 відповідач подав до суду відзив, відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні 27.11.2018 підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи.

У судовому засіданні 27.11.2018 представник відповідача заперечив проти позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників, розглянувши матеріали справи, Господарський суд Львівської області повідомив представників сторін про наступний розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

В процесі розгляду матеріалів справи суд -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся 20.02.2018 до Сокальської районної філії Львівського обласного центру зайнятості у пошуку роботи. Згідно поданої заяви наказом №НТ180220 від 20.02.2018 ОСОБА_1 надано статус безробітного та призначено виплату допомоги з безробіття з 27.02.2018, відповідно до п.п. 1,3,4 ст.22, п. 1 ст.23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п.2.1. «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності».

В подальшому, ОСОБА_1 подано до центру зайнятості рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 813/686/18 від 24.05.2018 та зобов'язано Державну установу «Сокальська виправна колонія №47» поновити ОСОБА_1 на посаді помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки державної установи «Сокальська виправна колонія №47» з 30.01.2018. На виконання вказаного рішення суду Державною установою «Сокальська виправна колонія №47» видано наказ від 12.06.2018 № 35-ОЄ-18 «По особовому складу» про поновлення ОСОБА_1 на роботі з 30.01.2018.

Як зазначено в позовній заяві, відповідно до пп. 2 п. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» наказом НТ 180626 від 26.06.2018 було припинено реєстрацію ОСОБА_1 як безробітного.

ОСОБА_2 ОСОБА_1 перебував на обліку в центрі зайнятості за період з 27.02.2018 до 26.06.2018, йому виплачено допомогу з безробіття сумі 20188,99грн.

За твердженням позивача, виплачені кошти підлягають поверненню роботодавцем.

В порядку досудового врегулювання спору, 06.07.2018 позивач скеровував відповідачу претензію №662/1364/06 про повернення коштів у розмірі 20188,99грн. 31.07.2018 позивач отримав лист від відповідача, в якому зазначено, що 22 червня 2018 року ДУ «Сокальська виправна колонія №47» подано апеляційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 813/686/18 від 24.05.2018. Також в листі зазначено, що питання про відшкодування коштів буде розглядатись установою після розгляду справи Львівським апеляційним адміністративним судом.

Спір виник внаслідок того, що відповідач добровільно не повернув кошти, які були виплачені ОСОБА_1 як допомога з безробіття. Відтак, Львівський обласний центр зайнятості в особі Сокальської районної філії звернувся до господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 20188,99грн.

Відповідач не погодився із даним позовом, виходячи з наступного.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 813/686/18 від 24 травня 2018 року ОСОБА_1 було поновлено на посаді чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки Державної установи «Сокальська виправна колонія (№47)». До виконання обовязків за посадою чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки ОСОБА_1 фактично приступив 26.06.2018, про що був виданий наказ № 37/ОС-18 від 25.06.2018.

Також відповідач звернув увагу, що відповідно до вищезазначеного рішення з Державної установи "Сокальська виправна колонія (№ 47)" стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 19990,16 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач покликався на постанову Верховного Суду України від 02 квітня 2018 року у справі за № 910/5464/17, в якій зазначено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Таким чином, відшкодування виплаченої допомоги по безробіттю за період з 25.05.2018 по 25.06.2018 повиннен здійснювати виключно ОСОБА_1.

На думку відповідача, грошові кошти у розмірі 20188,99грн, сплачені як допомога по безробіттю, мають бути стягнуті саме з громадянина ОСОБА_1, оскільки останній вже отримав як допомогу по безробіттю від позивача, так і заробітну плату за час вимушеного прогулу від відповідача, без врахування суми допомоги по безробіттю.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно із п. 8 ст. 1 Закону України «Загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Статтями 34, 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов'язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Сокальська районна філія Львівського обласного центру зайнятості є органом Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до Законів України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Про зайнятість населення», Положення про Сокальську районну філію Львівського обласного центру зайнятості.

Обов'язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Відповідно до п. 10, п. 11 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», роботодавцем є власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання та фізичні особи, які використовують найману працю, найманий працівник - це фізична особа, яка працює за трудовим договором (контрактом) на підприємстві, в установі та організації або у фізичної особи.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», фонд має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем фонду про прийняття його на роботу.

Згідно із матеріалами справи, що ОСОБА_1 працював в Державній установі "Сокальська виправна колонія (№ 47)" та отримував заробітну плату саме в цьому органі.

Наказом Державної установи "Сокальська виправна колонія (№ 47)" від 29.01.2018 №10/ОС-18 ОСОБА_1 звільнений з роботи.

Судом встановлено, що позивачем було виплачено третій особі (ОСОБА_1) допомогу з безробіття у сумі 20188,99грн; незаконність звільнення з посади вказаної особи відповідачем встановлена судовим рішенням, яким і було поновлено на посаді

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2018 у справі № 813/686/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Сокальська виправна колонія (№ 47)" про визнання наказу протиправним в частині, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Державної установи "Сокальська виправна колонія (№ 47)" від 29.01.2018 №10/ОС-18, поновлено ОСОБА_1 на посаді чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки.

Наказом Державної установи "Сокальська виправна колонія (№ 47)" від 25.06.2018 №37/ОС-18 поновлено ОСОБА_1 на посаді чергового помічника начальника установи відділу нагляду і безпеки з 26.06.2018.

Отже, за обставинами справи, наказ Державної установи "Сокальська виправна колонія (№ 47)" від 29.01.2018 №10/ОС-18 став підставою для втрати гр. ОСОБА_1 заробітної плати, а в подальшому ця подія стала підставою для призначення та виплати йому допомоги по безробіттю, тому позивач має право на відшкодування відповідачем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у відповідності до ст.ст. 34, 35 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» ОСОБА_1.

Таким чином, відповідач зобов'язаний на підставі частини четвертої статті 35 Закону сплатити позивачу грошові кошти у сумі 20188,99грн.

Разом з тим, Державна установа "Сокальська виправна колонія (№ 47)" не позбавлена звернутися з відповідним позовом до ОСОБА_1 з метою захисту своїх прав та законних інтересів.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідальність роботодавця за порушення Закону чітко регулюється статтею 38 Закону.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Покликання відповідача на постанову Верховного Суду України від 02 квітня 2018 року у справі за № 910/5464/17 судом відхиляються, оскільки касаційний суд звертав увагу на зловживання громадянином своїми обовязками щодо несвоєчасного повідомлення центру зайнятості про поновлення на роботі, що призвело до виплати більшої суми коштів по безробіттю.

Таким чином, доводи відповідача, викладені ним у відзиві, суд вважає непереконливими та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства України, спростовуються матеріалами та встановленими обставинами справи.

Судовий збір у справі покладається на відповідача.

Керуючись статтями 4, 7 ,13, 14, 73, 74, 76-79, 91, 96, 120, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1.Позовні вимоги задоволити.

2.Стягнути з Державної установи "Сокальська виправна колонія (№ 47)" (80040, Львівська область, Сокальський район, смт. Жвирка, ідентифікаційний код 08563949) на користь Львівського обласного центру зайнятості в особі Сокальської районної філії (80001, Львівська область, м. Сокаль, вул. Св. Володимира, 4, ідентифікаційний код 03491180) 20188,99грн надмірно виплачених коштів та 1762,00 грн. судового збору

3.Накази видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України. Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст складено 05.12.2018.

Суддя Ділай У.І.