ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2018 місто Дніпро Справа № 904/2164/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання Дон О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 підприємства "Аленком-Сервіс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 (суддя Манько Г.В., повне рішення складено 03.09.2018) у справі №904/2164/18

за позовом ОСОБА_1 підприємства "Аленком-Сервіс", м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Крост", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 523 195,63 грн., -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 підприємство "Аленком-Сервіс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крост" основний борг в сумі 473 402,10 грн., інфляційні втрати в сумі 88 08,04 грн., 3% річних в розмірі 3 348,43 грн., пеню в сумі 37 637,06 грн., витрати на оплату професійної правничої допомоги у сумі 10 000,00 грн., витрати на оплату судового збору у сумі 7 847,94 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем заявлено про стягнення заборгованості за поставлений товар за договором на поставку бетону від 18.05.17 за №01-05/17, між тим наявні у справі докази не доводять того, що постачання товару за видатковими накладними від 30.03.2018, 31.03.2018 та 02.04.2018 здійснювалось в межах договору на поставку бетону від 18.05.17 за №01-05/17.

Також місцевий господарський суд дійшов до висновку, що позивачем не надано належних доказів, що товар за спірними видатковими отримувала уповноважена особа відповідача.

Як зазначено у рішенні місцевого господарського суду факт визнання відповідачем отримання від позивача товару на суму 53 844,34 грн. не є підставою для задоволення позову, оскільки товар на вказану суму поставлений на підставі телефонного замовлення, тобто договору укладеного у спрощений спосіб, а підставою позову зазначений договір від 18.05.17 за №01-05/17 на поставку бетону.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду ОСОБА_1 підприємство "Аленком-Сервіс" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 у справі №904/2164/18 про відмову у задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку, що поставка за спірними видатковими накладними не підтверджують поставку товару за договором на поставку бетону від 18.05.17 за №01-05/17. Апелянт зазначає, що на виконання умов договору на поставку бетону від 18.05.17 за №01-05/17 ним здійснювалась поставка у період з 13.06.2017 по 06.03.2018 на загальну суму 351 872,96 грн., яку оплачено відповідачем. В подальшому позивачем здійснено поставку за видатковими накладними від 29.03.2018, 30.03.2018, 31.03.2018, 02.04.2018, з яких відповідачем частково оплачено поставлений товар за видатковою накладною від 29.03.2018. Апелянт вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про те, що поставка за видатковою накладною від 29.03.2018, отримання товару за якою підтверджено відповідачем та яка є частково оплаченою, відбувалась поза межами договору, оскільки поставку здійснено на підставі телефонного замовлення, тобто у порядку визначеному умовами договору на поставку бетону від 18.05.17 за №01-05/17. Не зазначення у видаткових накладних договору на поставку бетону від 18.05.17 за №01-05/17 не є, на думку апелянта, підставою вважати, що товар поставлений не на його виконання. Апелянт не погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що товар отриманий не уповноваженими особами відповідача, оскільки на накладних міститься підпис директора з капітального будівництва ОСОБА_2, тому сумніву щодо наявності повноважень на отримання товару у позивача не виникало. Крім того, місцевим господарським судом не надано оцінку товарно-транспортним накладним та податковим накладним, які зареєстровані в установленому порядку.

Указом Президента України від 29.12.2017 № 454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Дніпропетровський апеляційний господарський суд та Донецький апеляційний господарський суд; утворено Центральний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі.

03.10.2018 розпочав роботу Центральний апеляційний господарський суд.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи №904/2164/18 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач), суддів Коваль Л.А., Чередка А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.10.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підприємства "Аленком-Сервіс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 у справі №904/2164/18, розгляд справи призначений у судове засідання на 12.12.2018.

20.11.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Крост" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Відповідач зазначає, що дійсно між сторонами був укладений договір поставки бетону від 18.05.17 за №01-05/17, однак в подальшому господарські відносини здійснювались без належного документального оформлення, отриманий у 2017 році товар відповідач оплатив. Відповідач зазначає, що подані позивачем специфікації до договору та видаткові накладні не підписані уповноваженими особами. В товарно-транспортних накладних пунктом розвантаження зазначено "ММК ім. Ілліча" та "МК Азовсталь", тому вказані документи не є належним доказом отримання бутону відповідачем. Тимчасові пропуски на водіїв видавались відповідачем у жовтні листопаді 2017 є тимчасовими, тому не підтверджують поставку товару у 2018 році. Щодо повноважень у ОСОБА_2 відповідач зазначає, що останній діяв на підставі довіреності, строк якої закінчився 31.12.2017.

10.12.2018 від ОСОБА_1 підприємства "Аленком-Сервіс" надійшли доповнення до апеляційної скарги, до яких додані додаткові докази на підтвердження отримання бетону представниками відповідача.

Відповідно до частини1 статті 266 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки доповнення до апеляційної скарги подане з пропуском процесуальних строків, встановлених статтею 266 Господарського процесуального кодексу України, вказане доповнення залишається без розгляду.

11.12.2018 від ОСОБА_1 підприємства "Аленком-Сервіс" надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

12.12.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Крост" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване неможливістю забезпечити явку представника у судове засідання у звязку із зайнятістю в іншому судовому засіданні у м. Кривому Розі.

У судове засідання, яке відбулося 12.12.2018, представники сторін не з'явилися.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 18.05.2017 між ОСОБА_1 підприємством "Аленком-Сервіс" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Крост" (покупець) укладений договір №01-05/17 на поставку бетону, відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов'язується в порядку та строки, встановлені договором, передати товарний бетон (надалі товар) у власність покупцю, в визначеній кількості, відповідної якості та по узгодженій ціні, а останній прийняти товар і оплатити його на умовах, визначених в даному договорі.

Відповідно до пункту 2.2 договору кількість, асортимент, вартість поставленого товару вказується у специфікаціях, складених на підставі щоденних заявок. При цьому сторони узгодили здійснення заявки на поставку товару в такому порядку: щоденно заявку на поставку товару наступного дня покупець зобовязаний передати постачальнику до 16:00 год. поточного дня за допомогою факсимільного звязку, по факсу, за телефоном або вручити під розпис за підписом уповноваженої особи покупця (пункт 2.2.1 договору).

Передача товару повинна здійснюватись за наступними документами: товарно-транспортними накладними на товар, підписаними уповноваженою особою та скріпленими печаткою постачальника; видатковими накладними, підписаними уповноваженою особою та скріпленими печаткою постачальника; податковими накладними, підписаними уповноваженою особою та скріпленими печаткою постачальника (пункти 2.9.1, 2.9.2, 2.9.3 договору).

Цей договір набирає сили з моменту його підписання уповноваженими сторонами та діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань (а.с. 8.1 договору).

На підтвердження виконання умов договору ОСОБА_1 підприємством "Аленком-Сервіс" надані до суду видаткові накладні: №РН-0000035 від 29.03.2018 на суму 129 611,00 грн., №РН-0000036 від 30.03.2018 на суму 54 080,00 грн., №РН-0000037 від 31.03.2018 на суму 51 981,50 грн., №РН-0000038 від 02.04.2018 на суму 153 790,00 грн., №РН-0000039 від 02.04.2018 на суму 53 740,00 грн., №РН-0000040 від 02.04.2018 на суму 40 061,50 грн., №РН-0000041 від 02.04.2018 на суму 66 435,00 грн., всього на суму 549 699,00 грн.

На вказаних видаткових накладних міститься підпис особи, яка отримала товар без зазначення посади, прізвища, ім'я, по-батькові та документу, на підставі якого отриманий товар, однак вказаний підпис скріплений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "Крост". Оригінали вказаних видаткових накладних містяться в матеріалах справи (а.с. 208-214, том 1).

Згідно з пунктом 3.1 договору сума договору складає загальну суму специфікацій, які являються невід'ємною частиною договору.

Умови оплати - 100% передоплата. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунка (пункт 3.2 договору).

ОСОБА_1 підприємство "Аленком-Сервіс" зазначає, що виставило Товариству з обмеженою відповідальністю "Крост" рахунки-фактури на оплату: №СФ-0000013 від 05.02.2018 на суму 129 611,00 грн. (поставка товару підтверджується видатковою накладною №РН-0000035 від 29.03.2018); №СФ-0000014 від 05.02.2018 на суму 54 080,00 грн. (поставка товару підтверджується видатковою накладною №РН-0000036 від 30.03.2018); №СФ-0000017 від 09.02.2018 на суму 51 981,50 грн. (поставка товару підтверджується видатковою накладною №РН-0000037 від 31.03.2018); №СФ-0000018 від 13.02.2018 на суму 153 790,00 грн. (поставка товару підтверджується видатковою накладною №РН-0000038 від 02.04.2018); №СФ-0000024 від 19.02.2018 на суму 53 740,00 грн. (поставка товару підтверджується видатковою накладною №РН-0000039 від 02.04.2018); №СФ-0000025 від 19.02.2018 на суму 60 061,50 грн. (поставка товару підтверджується видатковою накладною №РН-0000040 від 02.04.2018); №СФ-0000031 від 12.03.2018 на суму 66 435,00 грн. (поставка товару підтверджується видатковою накладною №РН-0000041 від 02.04.2018).

Товариством з обмеженою відповідальністю "Крост" здійснено часткову оплату товару за видатковою накладною №РН-0000035 від 29.03.2018 у сумі 76 296,90 грн., заборгованість за вказаною накладною складає 53 314,10 грн. та неоплачені видаткові накладні №РН-0000036 від 30.03.2018 у сумі 54 080,00 грн., №РН-0000037 від 31.03.2018 у сумі 51 981,50 грн., №РН-0000038 від 02.04.2018 у сумі 153 790,00 грн., №РН-0000039 від 02.04.2018 у сумі 53 740,00 грн., №РН-0000040 від 02.04.2018 у сумі 40 061,50 грн., №РН-0000041 від 02.04.2018 у сумі 66 435,00 грн., всього заборгованість складає 473 402,10 грн.

Як зазначено у рішенні місцевого господарського суду та підтверджується матеріалами справи спірні видаткові накладні не містять посилання на договір №01-05/17 на поставку бетону від 18.05.2017, що є підставою позовних вимог позивача. У видаткових накладних відсутні реквізити особи, що підписала їх від імені відповідача.

Відсутні в матеріалах справи довіреності від відповідача на отримання товару, зазначеного у спірних видаткових накладних.

Вказані рахунки-фактури також не містять посилання на договір №01-05/17 на поставку бетону від 18.05.2017, що є підставою позовних вимог позивача.

За таких обставин місцевий господарський суд дійшов до висновку, що наявні у справі докази не доводять того, що постачання товару за видатковими накладними: №РН-0000035 від 29.03.2018, №РН-0000036 від 30.03.2018, №РН-0000037 від 31.03.2018, №РН-0000038 від 02.04.2018, №РН-0000039 від 02.04.2018, №РН-0000040 від 02.04.2018, №РН-0000041 від 02.04.2018 здійснювалось на підставі договору №01-05/17 на поставку бетону від 18.05.2017.

Крім того наявні у справі докази не доводять того, що товар за вищезазначеними видатковими накладними отримувала уповноважена особа Товариства з обмеженою відповідальністю "Крост".

Між тим, апеляційний господарський суд не погоджується із такими висновками місцевого господарського суду з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України)

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами укладення договору на поставку бетону №01-05/17 від 18.05.2017 строком дії до 31.12.2018. Також, сторонами не заперечується факт поставки бетону протягом 2017 року, який повністю оплачений відповідачем. При цьому сторони посилаються на неналежне оформлення документів за фактом поставки (за поясненнями сторін з подальшим належним оформленням).

Так, рахунки-фактури №СФ-0000013 від 05.02.2018, №СФ-0000014 від 05.02.2018, №СФ-0000017 від 09.02.2018, №СФ-0000018 від 13.02.2018, №СФ-0000024 від 19.02.2018, №СФ-0000025 від 19.02.2018, №СФ-0000031 від 12.03.2018 не містять посилання на договір на поставку бетону №01-05/17 від 18.05.2017.

У видаткових накладних: №РН-0000035 від 29.03.2018, №РН-0000036 від 30.03.2018, №РН-0000037 від 31.03.2018, №РН-0000038 від 02.04.2018, №РН-0000039 від 02.04.2018, №РН-0000040 від 02.04.2018, №РН-0000041 від 02.04.2018 міститься посилання на рахунки-фактури, однак відсутнє посилання на договір на поставку бетону №01-05/17 від 18.05.2017.

Між тим, доказів на підтвердження того, що між сторонами існують інші договірні відносини на поставку товару матеріали справи не містять.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи відповідача про те, що поставка за видатковою накладною №РН-0000035 від 29.03.2018 (яку він визнає) здійснена поза межами договору на поставку бетону №01-05/17 від 18.05.2017, на підставі телефонного замовлення, оскільки пунктом 2.2.1 договору передбачено замовлення поставки в телефонному режимі.

Апеляційний господарський суд вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про те, що поставка за видатковою накладною №РН-0000035 від 29.03.2018 здійснена на підставі договору укладеного у спрощений спосіб (стаття 181 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Крост" не надано доказів замовлення у ОСОБА_1 підприємства "Аленком-Сервіс" на суму 129 611,00 грн. поза межами договору на поставку бетону №01-05/17 від 18.05.2017, натомість вищезазначена накладна містить посилання на рахунок-фактуру №СФ-0000013 від 05.02.2018.

Крім того, поставка бетону партіями (не всієї кількості, зазначеної у видатковій накладній, а частинами як передбачено умовами договору на поставку бетону №01-05/17 від 18.05.2017) підтверджується товарно-транспортними накладними, копії яких містяться у справі (а.с. 24-32, 35-38, 41-44. 47-58, 61-64, 67-69, 72-76, том 1).

Щодо отримання товару за видатковими накладними особою, у якої була відсутня довіреність апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 підприємства "Аленком-Сервіс" приймання товару здійснювалось директором з капітального будівництва Товариства з обмеженою відповідальністю "Крост" ОСОБА_2.

В матеріалах справи є копія довіреності №03/01-1 від 03.01.2017, видана директору з капітального будівництва Товариства з обмеженою відповідальністю "Крост" ОСОБА_2 на представлення інтересів на підприємстві ПАТ "МК Азовсталь", ПАТ "МК Ілліча" строком до 31.12.2017 (а.с. 216, том 1).

Доказів на підтвердження повноважень у директора з капітального будівництва Товариства з обмеженою відповідальністю "Крост" ОСОБА_2 на отримання бетону за договором на поставку бетону №01-05/17 від 18.05.2017 матеріали справи не містять.

Частиною 1 статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Статтею 241 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним.

Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Матеріалами справи підтверджується, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Крост" вчинені дії на схвалення вчинених директором з капітального будівництва Товариства з обмеженою відповідальністю "Крост" ОСОБА_2 дій з прийняття товару, а саме здійснено часткову оплату товару за видатковою накладною №РН-0000035 від 29.03.2018.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується поставка відповідачу бетону, наявність інших договірних (або належним чином оформлених поза договірних) відносин на поставку бетону, крім, договору на поставку бетону №01-05/17 від 18.05.2017, строк дії якого до 31.12.2018, апеляційний господарський суд вважає доведеним здійснення поставки за видатковими накладними №РН-0000035 від 29.03.2018, №РН-0000036 від 30.03.2018, №РН-0000037 від 31.03.2018, №РН-0000038 від 02.04.2018, №РН-0000039 від 02.04.2018, №РН-0000040 від 02.04.2018, №РН-0000041 від 02.04.2018 у межах договору на поставку бетону №01-05/17 від 18.05.2017.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 3.2 договору умови оплати - 100% передоплата. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунка.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 підприємством "Аленком-Сервіс" здійснена поставка бетону без отримання суми передоплати, тобто вчинені дії на зміну строків оплати за договором.

За приписами частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що обовязок зі сплати отриманого товару виник у відповідача після оформлення видаткових накладних.

Крім того, податкові накладні оформлені ОСОБА_1 підприємством "Аленком-Сервіс" на підставі видаткових накладних (а.с. 221-231, том 1).

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 473 402,10 грн. підлягають задоволенню.

Порушенням зобовязання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до пункту 5.2 договору за порушення строків оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на цей період, нараховану на суму прострочки оплати товару.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нарахована та заявлена до стягнення пеня у сумі 37 637,06 грн., 3% річних у сумі 3 348,43 грн. та інфляційні втрати у сумі 8 808,04 грн. за загальний період з 09.02.2018 по 16.05.2018. При цьому, датою простроки позивачем визначено відповідно до пункту 3.2 договору, починаючи з 4 банківського дня після виставлення рахунку.

Як встановлено апеляційним господарським судом ОСОБА_1 підприємством "Аленком-Сервіс" вчинені дії на зміну строків оплати за договором, тому оплата за товар має здійснюватись відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України негайно після отримання товару, прострочка оплати настає з наступного дня.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги про стягнення пені, 3% та втрат від інфляції підлягають задоволенню частково, а саме: по видатковій накладній №РН-0000035 від 29.03.2018 за період з 30.03.2018 по 16.05.2018; по видатковій накладній №РН-0000036 від 30.03.2018 за період з 31.03.2018 по 16.05.2018; по видатковій накладній №РН-0000037 від 31.03.2018 за період з 01.04.2018 по 16.05.2018; по видаткових накладних №РН-0000038 від 02.04.2018, №РН-0000039 від 02.04.2018, №РН-0000040 від 02.04.2018, №РН-0000041 від 02.04.2018 за період з 03.04.2018 по 16.05.2018.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню у сумі 19 849,62 грн., 3% річних підлягають задоволенню у сумі 1 751,44 грн., втрати від інфляції підлягають задоволенню у сумі 3 787,21 грн.

З урахуванням викладеного апеляційний господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 498 790,37 грн. (473 402,10 грн. основний борг + 19 849,62 грн. пеня + 1 751,44 грн. 3% річних + 3 787,21 грн. інфляційні витрати).

Розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Крост" про відкладення розгляду справи апеляційний господарський суд відмовляє у його задоволенні, оскільки явка представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Крост" не визнавалась судом апеляційної інстанції обовязковою; суд обмежений строком розгляду скарги, встановленим статтею 273 Господарського процесуального кодексу України; в матеріалах справи наявний відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Крост" пропорційно розміру задоволених вимог: за подання позову у сумі 7 481,86 грн., за подання апеляційної скарги у сумі 11 222,78 грн.

ОСОБА_1 підприємством "Аленком-Сервіс" заявлені до стягнення витрати на оплату професійної правничої допомоги у сумі 10 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката ОСОБА_1 підприємством "Аленком-Сервіс" надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 01.05.2018 з додатковою угодою від 07.05.2018, свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю №3190 ОСОБА_3 та ордери на представлення ОСОБА_3 інтересів ОСОБА_1 підприємства "Аленком-Сервіс" у Господарському суді Дніпропетровської області та Дніпропетровському апеляційному господарському суді (а.с. 113-116, том 1, а.с. 31, том 2), акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги від 01.05.2018 від 15.05.2018, платіжне доручення №563 від 15.05.2018 на суму 10 000,00 грн.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи, наявні в матеріалах справи докази надання Приватному підприємству "Аленком-Сервіс" допомоги адвокатом, з урахуванням принципу співмірності, апеляційний господарський суд вважає, що витрати на оплату послуг адвоката підтверджені та підлягають стягненню у сумі 10 000 грн.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 підприємства "Аленком-Сервіс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 у справі №904/2164/18 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 у справі №904/2164/18 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крост" на користь ОСОБА_1 підприємства "Аленком-Сервіс" основний борг в сумі 473 402,10 грн., пеню у сумі 19 849,62 грн., 3% річних у сумі 1 751,44 грн., втрати від інфляції у сумі 3 787,21 грн., витрати по сплаті судового збору за подання позову у сумі 7 481,86 грн., судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 11 222,78 грн., витрати на оплату послуг адвоката у сумі 10 000 грн., про що видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Видачу наказу відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 13.12.2018.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко