ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

06.12.2018 Справа № 908/2628/18

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ніколаєнка Романа Анатолійовича, розглянувши матеріали

за заявою боржника – товариства з обмеженою відповідальністю “Лерсокрафт” (69001, м.Запоріжжя, бульв.Шевченка, 71а; адреса для листування: 03039, м.Київ, вул.Голосіївська, 7, корп.3)

про порушення справи про банкрутство,

встановив, що заява підлягає поверненню з огляду на таке.

Згідно зі ст.95 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” в редакції Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” від 22.12.2011 № 4212-VІ якщо вартості майна – юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом. У разі виявлення зазначених обставин ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов’язаний звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи. Обов’язковою умовою звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство є дотримання боржником порядку ліквідації юридичної особи відповідно до законодавства України.

За положеннями абз.3 ч.1 ст.15 того ж Закону господарський суд повертає заяву про порушення справи про банкрутство та додані до неї документи без розгляду, якщо заява не відповідає змісту вимог, зазначених у цьому Законі.

Ст.ст. 105, 110, 111 Цивільного кодексу України (ЦКУ) встановлений порядок виконання рішення про припинення юридичної особи, порядок ліквідації юридичної особи, щодо якої прийнято рішення про припинення шляхом ліквідації, додержання яких є обов’язковим до прийняття рішення про звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство.

Тобто, передумовою звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство є здійснення встановлених вказаними нормами заходів та встановлення за результатами їх вжиття недостатності вартості майна для задоволення вимог кредиторів.

При цьому відповідні обставини мають бути підтвердженими поданими належними доказами на момент подання заяви.

Так, за приписами ч.3 ст.111 ЦКУ України, під час проведення заходів щодо ліквідації юридичної особи до завершення строку пред'явлення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) закриває рахунки, відкриті у фінансових установах, крім рахунка, який використовується для розрахунків з кредиторами під час ліквідації юридичної особи.

Ч.4 ст.111 ЦКУ передбачено, що ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо інвентаризації майна юридичної особи, що припиняється, а також майна її філій та представництв, дочірніх підприємств, господарських товариств, а також майна, що підтверджує її корпоративні права в інших юридичних особах, виявляє та вживає заходів щодо повернення майна, яке перебуває у третіх осіб.

Ч.7 ст.111 ЦКУ передбачено, що для проведення перевірок та визначення наявності або відсутності заборгованості із сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує своєчасне надання органам державної податкової служби та Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування документів юридичної особи, у тому числі первинних документів, регістрів бухгалтерського та податкового органу. До моменту затвердження ліквідаційного балансу ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає та подає органам державної податкової служби, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування звітність за останній період.

Ч.8 ст.111 ЦКУ встановлено, що після закінчення строку для пред’явлення вимог кредиторами ліквідаційна комісія складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред’явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Разом з тим, матеріали заяви не містять доказів належного виконання божником вимог ЦКУ.

Так, згідно з доданою до заяви довідкою Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області у заявника станом на 02.05.2018 обліковувалось чотири рахунки, з яких один у Казначействі України - №1488, а три у Печерській філії ПАТ КБ «Приватбанк»: №7785, №4796, №3444.

Додані довідки Печерської філії ПАТ КБ «Приватбанк» свідчать про закриття всіх трьох рахунків у цій банківській установі, а також й двох інших (не вказаних в довідці податкового органу).

Всупереч ч.3 ст.111 ЦКУ заявником не залишено рахунку з метою використання для розрахунків у ліквідаційній процедурі.

Відповідно до пункту 4 Розділу І Положення про інвентаризацію активів та зобов’язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 02.09.2014 року № 879 (надалі - Положення про інвентаризацію) проведення інвентаризації забезпечується власником (власниками) або уповноваженим органом (посадовою особою), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів (далі - керівник підприємства), який створює необхідні умови для її проведення, визначає об’єкти, періодичність та строки проведення інвентаризації, крім випадків, коли проведення інвентаризації є обов’язковим. У цих випадках визначені на підприємстві строки проведення інвентаризації не можуть перевищувати строків, визначених цим Положенням.

Інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов’язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка (пункт 5 Розділу І Положення про інвентаризацію).

Суцільною інвентаризацією охоплюються всі види зобов’язань та всі активи підприємства незалежно від їх місцезнаходження, у тому числі предмети, що передані у прокат, оренду або перебувають на реконструкції, модернізації, консервації, у ремонті, запасі або резерві незалежно від технічного стану. Також інвентаризації підлягають активи і зобов’язання, які обліковуються на позабалансових рахунках, зокрема цінності, що не належать підприємству, але тимчасово перебувають у його користуванні, розпорядженні або на зберіганні (об’єкти оперативної (операційної) оренди основних засобів, матеріальні цінності на відповідальному зберіганні, переробці, комісії, монтажі), умовні активи і зобов’язання (непередбачені активи та зобов’язання) підприємства (застави, гарантії, зобов’язання тощо), бланки документів суворої звітності, інші активи (пункт 6 Розділу І Положення про інвентаризацію).           Проведення інвентаризації є обов’язковим у разі припинення підприємства в обсязі, визначеному пунктом 6 цього розділу (пункт 7 Розділу І Положення про інвентаризацію).

Інвентаризаційні описи застосовуються для фіксування наявності, стану та оцінки активів підприємства та тих активів, які належать іншим підприємствам і обліковуються поза балансом. В акті інвентаризації фіксуються наявність готівки, грошових документів, бланки документів суворої звітності, фінансових інвестицій, а також повнота відображення грошових коштів на рахунках у банку (реєстраційних рахунках), дебіторської та кредиторської заборгованостей, зобов’язань, коштів цільового фінансування, витрат і доходів майбутніх періодів, забезпечень (резервів), які створюються відповідно до вимог національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку у державному секторі, міжнародних стандартів та інших актів законодавства (пункт 15 Розділу ІІ Положення про інвентаризацію).

Наявні в матеріалах заяви інвентаризаційні описи основних засобів, запасів та грошових коштів не свідчать про проведення інвентаризації з дотриманням вимог Положення про інвентаризацію.

Матеріали справи не містять належних доказів надання ліквідатором до контролюючого органу документів підприємства, у тому числі первинних документів, регістрів бухгалтерського та податкового обліку, для проведення відповідних перевірок та визначення наявності або відсутності заборгованості зі сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та страхових коштів.

До заяви додані лише докази направлення Запорізькій ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області податкової декларації за три квартали 2018 року та балансу, який, до речі, у різних полях містить різне датування – 30.06.2018 та 30.09.2018.

Але ж закон (ч.7 ст.111 ЦКУ) передбачає подачу з метою проведення перевірок не тільки звітності.

Крім того, у наданій на підтвердження надіслання разом з описом вкладення та фіскальним чеком поштовій накладній вказано невірну адресу – 69001, м.Харків, вул.Перемоги, 14.

Також заявником не враховано розмежування функцій контролюючих органів та податкових інспекцій.

Докази проведення контролюючим органом відповідних позапланових перевірок боржника відсутні.

Частина 7 статті 111 Цивільного кодексу України має імперативний характер, тому незалежно від здійснення публікації оголошення про ліквідацію боржника та звернення (або не звернення) відповідних контролюючих органів з вимогами до боржника в межах встановленого в публікації строку, перевірка фінансового-господарської діяльності підприємства, що ліквідується, є обов'язковою складовою ліквідаційної процедури, тому обов'язок ліквідатора надати всі необхідні для проведення такої перевірки документи є безумовним (висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 16.08.2018 року у справі № 915/1490/16).

В разі непроведення позапланової податкової перевірки боржника пасив боржника не може бути належним чином сформований.

Таким чином, боржником не додержано вимог цивільного та господарського законодавства щодо добровільної ліквідації юридичної особи, до заяви не додано документів на підтвердження здійснення повної досудової процедури ліквідації боржника.

За таких вище викладених обставин, матеріали заяви не дозволяють зробити висновок про правомірність та обґрунтованість подання заяви про порушення справи про банкрутство, що виключає підстави для прийняття заяви про порушення провадження у справі господарським судом.

Поряд з викладеним зазначається, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених недоліків та порушень.

Керуючись ст.ст.2, 9, абз.3 ч.1 ст.15 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” в редакції Закону України від 22.12.2011 № 4212-VІ, ст.ст.3, 232-235 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ, суд

У Х В А Л И В:

Заяву з доданими до неї матеріалами (на 125 аркушах) повернути заявнику без розгляду (на адресу листування).

Суддя Р.А.Ніколаєнко