ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2507/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара", юридична адреса: 72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, Каховське Шосе, буд. 38, адреса для листування: 61057, м. Харків, пров. Театральний, 11/13, к. 225, ;

до Фізичної особи - підприємця Кузнєцова Дмитра Олександровича, АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_1;

про стягнення компенсації за порушення авторських прав в розмірі 40000, 00 грн., зобов'язання відповідача надати інформацію щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу "ІНФОРМАЦІЯ_1" та про канали їх розповсюдження та про стягнення з відповідача штрафу до Державного бюджету України в розмірі 4000, 00 грн..

за участю представників учасників справи:

позивача - Гурєв А.А. (довіреність б/н від 13.06.2018);

відповідача - Семешко Д.М. (договір про надання правової допомоги б/н від 26.09.2018, ордер серії КС № 463384 від 26.09.2018).

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тара" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Кузнєцова Дмитра Олександровича про стягнення суми компенсації за порушення авторських прав у розмірі подвоєної паушальної суми винагороди у розмірі 40000, 00 грн.; зобов'язання відповідача надати у письмовій формі інформацію, щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу "ІНФОРМАЦІЯ_1" та про канали їх розповсюдження; про стягнення штрафу у розмірі 4000, 00 грн. до Державного бюджету України, що становить 10 % суми, яка підлягає стягненню.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 16.10.2018.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 16.10.2018 на підставі ст. 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 31.10.2018.

У зв'язку з відпусткою судді Новікової Н.А., керуючись рішенням зборів суддів господарського суду Харківської області № 6-1/2016 від 28.03.2016, помічником судді Петровою С.С. повідомлено про перенесення підготовчого засідання з 31.10.2018 року на 07.11.2018.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 07.11.2018 на підставі ст. 183 ГПК України відкладено підготовче засідання на 13.11.2018.

Приймаючи до уваги, що під час підготовчого засідання судом вирішено всі питання та вчинено всі дії, зазначені у ч. 2 ст. 182 ГПК України, протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 13.11.2018, на підставі ч. 2 ст. 185 ГПК України закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 21.11.2018.

21.11.2018 на підставі ст. 216 ГПК України судом оголошено перерву у судовому засіданні до 05.12.2018.

У зв'язку з відсутністю технічної можливості проведення судового засідання 05.12.2018 перенесено судове засідання з 05.12.2018 року на 06.12.2018, про, що повідомлено сторін.

В судовому засіданні повноважний представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, в обґрунтування зазначив, що ТОВ «Тара» є юридичною особою зареєстрованою за законодавством України, якій належать виключні майнові авторські права на твір образотворчого мистецтва, логотип «ІНФОРМАЦІЯ_1» та виключні майнові права на знак для товарів та послуг (торговельну марку) «ІНФОРМАЦІЯ_1». Твір був створений одноособово творчою працею ОСОБА_4 на початку 2014 року. 03.02.2014 між ОСОБА_4 та позивачем був укладений договір про передачу виключних майнових авторських прав на твір, за яким ОСОБА_4 передав позивачу всі майнові авторські права на твір строком до 31.12.2030 включно. Умовами договору зокрема передбачено передачу позивачу прав на: використання твору, дозвіл або заборону використання твору іншим особам у будь - якій формі та будь - яким способом; відтворення у будь - якій матеріальній формі (у тому числі цифровій); подання твору до загального відома публіки (опублікування) таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до твору з будь - якого місця і у будь-який час за їх власним вибором (у тому числі за допомогою мережі Інтернет та/або інших новітніх цифрових технологій); захист виключних майнових авторських прав на твір у судовому порядку, а також у будь - який інший спосіб незаборонений законом. Торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_1» було створено та зареєстровано у встановленому законодавством України порядку позивачем, що підтверджується Свідоцтвом на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 від 25.12.2015, виданим Державною службою інтелектуальної власності України, таким чином, позивачу належать виключні майнові авторські права на твір образотворчого мистецтва, логотип «ІНФОРМАЦІЯ_1», та виключні майнові права на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_1». 27.07.2018 представниками позивача у магазині № 53/55 ряд 2 авторинку «Лоск», що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, селище міського типу Пісочин, майдан Ю.Кононенка, 1, де здійснює свою господарську діяльність ФОП Кузнецов Д.О., було придбано диск щеплення МТЗ-80 (85-1601130) із зображенням логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_1». Факт розповсюдження (продажу) підтверджується товарним чеком № 384 від 27.07.2018 та інформацією з куточка споживача, а саме: Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Після виявлення факту використання логотипу представниками позивача був складений Акт № 02/07/18 від 27.07.2018. Процес закупки товару, отримання чеку, відповідність придбаного товару артикулу у чеку та наявність на товарі зображень логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_1» зафіксовано за допомогою відеозйомки, яка здійснювалась за допомогою мобільного телефону. Ознаки підробки (контрафактності) диску зчеплення МТЗ-80 (85-1601130) із зображенням готипу «ІНФОРМАЦІЯ_1», що був придбаний у відповідача, встановлено позивачем на підставі суттєвих відмінностей зовнішнього вигляду упаковки товару оригінальному пакуванню, а також невідповідності каталожного номеру товару та елементів конструкції товару стандартам, які встановлені ТОВ «Тара» як заводом - виробником. Крім того, вартість контрафактного диску є значно нижчою: він коштує 550 грн., натомість оригінальний диск зчеплення виробництва ТОВ «Тара» коштує 710 грн. За таких обставин контрафактна продукція, яка була виявлена представниками TOB «Тара», не лише порушує права інтелектуальної власності позивача, а й може бути небезпечною як для сільгосптехніки, для якої вона призначена, так для здоров'я і життя людей, які її експлуатують. Позивач завжди піклується про створення позитивного іміджу та дотримання високих стандартів якості товарів, які виробляються під брендом «ІНФОРМАЦІЯ_1». Вказує, що подібна поведінка відповідача може заплямувати бездоганну ділову репутацію компанії позивача, що створить передумови для зниження комерційної привабливості товарів під брендом «ІНФОРМАЦІЯ_1» серед потенційних дистриб'юторів, а також кінцевих споживачів. 27.08.2018 з метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача було направлено претензію. 08.08.2018 на адресу позивача надійшла відповідь на претензію, в якій у задоволенні було відмовлено. Відповідно до умов додатку № 2 до договору про передачу виключних майнових авторських прав на твір від 03.02.2014 позивач одноразово сплачує ОСОБА_4 як автору винагороду у розмірі 20 000, 00 грн. Таким чином, вищезазначений розмір авторської винагороди є базовою розрахунковою величиною для визначення розміру компенсації за порушення майнових авторських прав, а оскільки представниками ТОВ «Тара» зафіксовано 1 факт порушень виключних майнових авторських прав відповідачем, який, очевидно не носить умисного характеру, позивача вважає, що це є підґрунтям застосувати до відповідача стягнення у вигляді подвоєної суми винагороди, яка була б сплачена, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права та становить 40 000, 00 грн. Крім того, вказав, що відповідно ч. З ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», суд може постановити рішення про накладання на порушника штрафу у розмірі 10% суми, присудженої на користь позивача, тобто у розмірі 4000, 00 грн. на користь Державного бюджету України. Отже, кінцева ціна позову складає 44000, 00 грн. Крім того, наголошував, що відповідно до п. «ж» ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» при порушеннях будь-якою особою авторського права, суб'єкти авторського права мають право вимагати від осіб, які порушують авторське право позивача, надання інформації про третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних примірників творів та про канали їх розповсюдження. Під інформацією позивач визначає будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, зокрема у формі документів, як основного матеріального носія.

В судовому засіданні повноважний представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив відмовити, в обґрунтування зазначив, що умовами договору від 03.02.2014 передбачено право позивача на: подання твору до загального відома публіки (опублікування) таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до твору з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором (у тому числі за допомогою мережі Інтернет та/або інших новітніх цифрових технологій); захист виключних майнових авторських прав на твір у судовому порядку, а також у будь-який інший спосіб незаборонений законом. Разом з тим, нормативно правове обґрунтування позову ТОВ «Тара» вчинено на підставі Закону України «Про авторське право і суміжні права» та ст. 426 ЦК України, однак відповідач, з даним нормативно правовим обґрунтуванням не погоджується, оскільки, відносини, які виникають у зв'язку з набуттям і здійсненням права власності на знаки товарів і послуг в Україні регулюються Законом України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг". Знак - позначення, яке вирізняє товари та послуги одних осіб серед таких самих або споріднених з ними товарів і послуг інших осіб. Право власності на знак засвідчується свідоцтвом. Свідоцтво України на знак для товарів і послуг є офіційним охоронним документом, який видається від імені держави уповноваженим на це органом - Державною службою інтелектуальної власності України. Право на одержання свідоцтва має будь-яка фізична або юридична особа, об'єднання або їх правонаступники. Обсяг правової охорони, який надається, визначається зображенням знака та переліком товарів і послуг, внесеними до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг і засвідчується свідоцтвом з наведеними в ньому копією внесеного до Реєстру зображення знака та переліком товарів і послуг. Строк дії свідоцтва становить 10 років від дати подання заявки й продовжується за клопотанням власника свідоцтва щоразу на 10 років, за умови сплати збору в порядку, встановленому п. 2 ст. 18 Закону. Порядок продовження строку дії свідоцтва встановлюється Положенням про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки № 10 від 10.01.2002 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України за № 64/6352 від 28.01.2002. Після припинення дії свідоцтва згідно з п. 1 - 3 ст. 18 Закону ніхто іншій, крім колишнього власника, не має права на повторну реєстрацію знака протягом трьох років. Тобто нормативне правове обґрунтування позову не базується на нормах матеріального права, а заявлена вимога щодо компенсації 40000 грн. та штрафу в розмірі 4000 грн. не підлягає задоволенню. Заперечував, факт придбання представником позивача диску зчеплення МТЗ-80 (85-1601130) із зображення логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_1» саме у відповідача, оскільки, по - перше, відповідач здійснює продаж товарів на авторинку «Лоск» у відповідності до законодавства України, являється приватним підприємцем та зареєстрований в органах державної фіскальної служби та відповідно сплачує податки; по - друге, у товарному чеку зазначено «диск зчеплення» та сума, при цьому хто є виробником та пакування не зазначено; по - трете, висновки позивача щодо підробки належним чином не оформлені (у вигляді висновку експерта). Наголошував, що диск відеозапису придбання товару представником позивача, не є належним доказом та не підтверджує доводи позивача, що саме відповідач здійснив продаж диску щеплення МТЗ-80 (85-1601130) із зображенням логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_1. Акт закупки № 02/07/18 від 27.07.2018 вважає не належним доказом, оскільки він складений зацікавленою особою, без належних на те повноважень в порушення норм постанови КМУ від 28.02.2000 № 419 «Про затвердження порядку подання фінансової звітності». Крім того зазначив, що Законом не передбачається компенсацій та штрафів за користування торгових знаків. Відповідач не знав і не міг знати, що використовує чужий твір та, що мав отримати у зв'язку з цим дозвіл. Даний твір не вводився в цивільний обіг і відповідач не був обізнаний про існування твору, права на який належать позивачу, тобто позивач зобов'язаний ввести твір в цивільний оборот, дана обставина має бут доведена позивачем, щодо розповсюдження твору і відповідач таким чином мав знати про дану обставину, але останньому не було відомо, що вказаний твір введений позивачем у цивільний оборот. За вказаних обставин позивач повинен довести належними доказами, коли і яким чином введено в обіг відповідний об'єкт авторського права, за захистом якого він звернувся та чи є порушення. Наголошував, що і товару не було (авторського), а був диск в упаковці, а хто упаковку виготовив та чи мав він на це право - повинен довести позивач. Відповідач є реалізатором товару придбаного на власний розсуд, а не його виробником, а придбання товару, його вартість та особа у якої її придбано є комерційною таємницею.

06.12.2018 суд оголосив про закінчення з'ясування обставин справи і перевірки їх доказами та перейшов до судових дебатів.

В судових дебатах повноважний представник позивача просив позов задовольнити та стягнути суму компенсації за порушення авторських прав у розмірі подвоєної паушальної суми винагороди у розмірі 40000, 00 грн.; зобов'язати відповідача надати у письмовій формі інформацію, щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу "ІНФОРМАЦІЯ_1" та про канали їх розповсюдження; стягнути штраф у розмірі 4000, 00 грн. до Державного бюджету України, що становить 10 % суми, яка підлягає стягненню.

В судових дебатах повноважний представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та дослідивши надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промови представників сторін у судових дебатах, суд встановив наступне.

03.02.2014 між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ «Тара» укладений договір про передачу виключних майнових авторських прав на твір, відповідно до умов якого автор передає правонабувачу на строк, визначений цим договором, усі виключні майнові авторські права на твір, який міститься у додатку № 1 до договору і є його невід'ємною частиною, а правонабувач набуває їх та сплачує автору винагороду (роялті) одноразово у розмірі 20000,00 грн. (арк. справи 18-24).

Відповідно до п. 11 договору передбачено передачу правонабувачу виключні майнові авторські права, що встановлює право право набувача на власний розсуд, на строк даного договору, на території всього світу самостійно та/або разом з третіми особами здійснювати використання твору та/або окремої його частини (у тому числі оригінальної назви), а також надавати дозвіл або забороняти використання твору іншим особам, що передбачає:

- відтворення у будь - якій матеріальній формі (у тому числі цифровій);

- публічне виконання і публічне сповіщення;

- публічну демонстрацію і публічний показ;

- переробки, адаптації, переклад та будь - які інші подібні зміни;

- подання твору до загального відома (опублікування) публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до твору з будь - якого місця і у будь-який час за їх власним вибором (у тому числі за допомогою мережі Інтернет та/або інших новітніх цифрових технологій);

- включення твору як складову частину до збірників, антологій, енциклопедій та/або будь - яких інших творів;

- здавання в майновий найм і/або комерційний прокат;

- використання в якості комерційного найменування та/або торговельної марки;

- експортування та/або імпорт примірників твору;

- розповсюдження твору у будь - якій формі та будь яким способом;

- передання (відчуження) виключних майнові авторські права на твір будь - яким третім особам або іншим чином розпорядження ними;

- захист виключних майнових авторських прав на твір у судовому порядку, а також у будь - якій інший спосіб не заборонений законом;

- використання твору, дозволу або заборона використання твору іншим особам у будь - якій іншій формі та будь - яким іншим способом на те, що наведений вище перелік не є вичерпним.

Відповідно до п. 2.2 договору автор у повному обсязі передає права на твір право набувачу на строки, визначені цим договором, що передбачає виключне право останнього використовувати твір, дозволяти або забороняти використання твору іншим особам, а також передавати понести або

Згідно з п. 3.1 договору автор не зберігає за собою право використовувати твір, дозволять або забороняти використання твору іншим особам, а також передавати повністю або частково права на твір третім особам протягом строку визначеного п. 9.1договору. Одноособовим власником прав на цей період є право набувач.

Відповідно до п. 9.1 договору він вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2030 включно.

Таким чином, укладений між сторонами договір про передачу виключних майнових авторських прав на твір від 03.02.2018 набув чинності, про що свідчить наявність підписів та печатки сторони на ньому, та є діючим.

З акту приймання - передачі від 03.02.2014 , який є невід'ємною частиною договору, вбачається, що ФОП ОСОБА_4 передав, а ТОВ «Тара» прийняв твір образотворчого мистецтва (малюнок), графічне зображення логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_1» в паперовому та електронному вигляді (арк. справи 23).

Згідно з Свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 від 25.12.2015, виданим Державною службою інтелектуальної власності України Торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_1» було створено та зареєстровано у Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 25.12.2015 (арк. справи 26-29).

Вищевказані обставини справи та надані позивачем суду на їх підтвердження докази у своїй сукупності підтверджують факт належності позивачу виключних майнових авторських прав на твір образотворчого мистецтва, логотип «ІНФОРМАЦІЯ_1» та виключні майнові права на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Позивач наголошує, що 27.07.2018 його представниками у магазині № 53/55 ряд 2 авторинку «Лоск», що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, селище міського типу Пісочин, майдан Ю.Кононенка, 1, де здійснює свою господарську діяльність ФОП Кузнецов Д.О., було придбано диск щеплення МТЗ-80 (85-1601130) із зображенням логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якості доказу здійснення відповідачем продажу контрафактної продукції позивачем до матеріалів справи долучено ком пакт-диск з відеозаписом проведення контрольної закупки даної продукції безпосередньо у відповідача.

У судовому засіданні, судом під звукозапис судового процесу здійснено розпаковку електронного доказу, та за участі представників учасників справи здійснено перегляду відеозапису контрольної закупки контрафактної продукції у відповідача.

Окрім цього, факт розповсюдження (продажу) підтверджується товарним чеком № 384 від 27.07.2018 та інформацією з куточка споживача, а саме: Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Після виявлення факту використання логотипу представниками позивача був складений Акт № 02/07/18 від 27.07.2018. Процес закупки товару, отримання чеку, відповідність придбаного товару артикулу у чеку та наявність на товарі зображень логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_1» зафіксовано за допомогою відео зйомки та встановлена судом у судовому засіданні.

Ознаки підробки (контрафактності) диску зчеплення МТЗ-80 (85-1601130) із зображенням логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_1», що був придбаний у відповідача, встановлено позивачем на підставі суттєвих відмінностей зовнішнього вигляду упаковки товару оригінальному пакуванню, а також невідповідності каталожного номеру товару та елементів конструкції товару стандартам, які встановлені ТОВ «Тара» як заводом - виробником. Крім того, вартість контрафактного диску є значно нижчою: він коштує 550 грн., натомість оригінальний диск зчеплення виробництва ТОВ «Тара» коштує 710 грн. Вказані відмінності зафіксовані позивачем Актом закупки №02/07/18 від 27.07.2018.

Як вбачається з матеріалів справи з метою досудового врегулювання спору, позивач звертався до відповідача з Претензією від 27.07.2018 в якій позивач вимагав від відповідача негайно припинити не законне розповсюдження контрафактних товарів із зображенням логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_1», надати інформацію щодо третіх осіб задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_1» та про канали їх розповсюдження.

Однак, 08.08.2018 відповідач відмовився виконати вимоги позивача щодо досудового врегулювання спору з посиланням на те, що відповідач здійснює власну господарську діяльність на підставі законодавства України, крім цього, докази, які долучені до претензії від 27.07.2018 жодним чином не посвідчують факт незаконного виробництва чи розповсюдження контрафактної продукції, у зв'язку з чим відповідач вважає, що в його діях відсутні будь-які порушення законодавства про авторське право.

В свою чергу, позивач, за для захисту своїх порушених прав, звернувся до суду з вимогами до відповідача про стягнення з останнього суми компенсації за порушення авторських прав у розмірі подвоєної паушальної суми винагороди у розмірі 40 000,00 грн.; зобов'язання відповідача надати у письмовій формі інформацію, щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу "ІНФОРМАЦІЯ_1" та про канали їх розповсюдження; про стягнення штрафу у розмірі 4000, 00 грн. до Державного бюджету України, що становить 10 % суми, яка підлягає стягненню. В якості доказів порушення авторських прав позивач посилається на електронний доказ відеозапису контрольної закупки контрафактної продукції у відповідача, акт закупки №02/07/18 від 27.07.2018 та Акт огляду (порівняльного дослідження) № 2 контрафактного диску зчеплення МТЗ-80 85-1601130 віл 31.07.2018.

Водночас представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує на те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факти незаконного розповсюдження відповідачем контрафактної продукції, крім цього зазначає що відеозапис контрольної закупки на може вважатись доказом в силу ст.. 80 та 81 ГПК України, акти надані позивачем не відповідають вимогам до первинної бухгалтерської документації, оскільки складені одноособово, окрім цього вказував, що здійснення дослідження відеозапису, який долучений позивачем може здійснюватись судом виключно за клопотанням позивача, у зв'язку з чим, вважає позов необґрунтованим та таким, який не підлягає задоволенню.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно із положенням ст. 426 Цивільного кодексу України використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється виключно з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Згідно з положенням п. 8 ч. З ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» розповсюдження творів є одними із способів використання творів.

Статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено: розповсюдження об'єктів авторського права і (або) суміжних прав - це будь-яка дія, за допомогою якої об'єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці.

Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права» твір образотворчого мистецтва - це самостійний об'єкт авторського права.

Твором образотворчого мистецтва, у тому числі, є малюнок (ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

Стаття 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначає, що контрафактний примірник твору - це примірник твору, відтворений і/або розповсюджуваний з порушенням авторського права.

Відповідно до п. 44 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» (далі - Постанова № 5 від 04.06.2010) розповсюдження контрафактних примірників творів порушенням авторського права, що дає підстави для судового захисту. Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Згідно пунктів «а», «б» ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», порушеннями авторського права є вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб'єктів авторського права, визначені ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», а також піратство у сфері авторського права.

Пунктом «г» ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, зо розмір компенсації визначається судом як паушальна сума на базі таких елементів, як подвоєна, а у разі умисного порушення - як потроєна сума винагороди або комісійні платежі, які були б сплачені, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права.

Згідно з ч. 5 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» паушальна сума назначається як одноразовий платіж за будь-яке використання об'єктів авторського права.

Статтею 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема: ж) вимагати від осіб, які порушують авторське право і (або) суміжні права позивача, надання інформації про третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних примірників

творів і об'єктів суміжних прав, а також засобів обходу технічних засобів захисту, та про канали їх розповсюдження.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» визначено юридичні факти, які кожна із сторін повинна доводити при розгляді справ про захист авторського права.

Так, для стягнення з відповідача компенсації позивач повинен довести належність йому авторського права, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем. Відповідач, у свою чергу, має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним твору, в іншому разі фізична або юридична особа взнається порушником авторського права і для неї настають наслідки, передбачені цими: законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до п.п. 51.2, 52.3 Постанови № 12 від 17.10.2012 компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних грав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права, а розмір збитків та причинно-наслідковий зв'язок суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний.

Аналогічна правова позиція викладена у п.п. 12, 42 Постанови № 5 від 04.06.2010, де встановлено при вирішенні спорів судам слід мати на увазі, що компенсація, передбачена п. «г» ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення с збою дій, які визнаються порушенням авторського права.

Як встановлено матеріалами справи, у відповідності до договору про передачу виключних майнових авторських прав на твір від 03.02.2014 та Свідоцтвом на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 від 25.12.2015, виданим Державною службою інтелектуальної власності України, позивачу належать виключні майнові авторські права на твір образотворчого мистецтва, логотип «ІНФОРМАЦІЯ_1», та виключні майнові права на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Водночас, матеріалами справи, а саме електронним доказом відеозаписом контрольної закупки, актом закупки та актом огляду, підтверджується, а відповідачем не спростовується, що 27.07.2018 представником позивача у павільйоні № 53/55 ряд 2 авторинку «Лоск», що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, селище міського типу Пісочин, майдан Ю.Кононенка, 1, де здійснює свою господарську діяльність ФОП Кузнецов Д.О., було придбано диск щеплення МТЗ-80 (85-1601130) із зображенням логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_1», водночас як вбачається з акту огляду (порівняльного дослідження) № 2 контрафактного диску зчеплення МТЗ-80 85-1601130 від 31.07.2018, підписаного директором ТОВ «ТАРА», Начальником відділу технічного контролю ТОВ «ТАРА», головним конструктором ТОВ «ТАРА» та представниками ТОВ «ТАРА», встановлено, що куплений у відповідача диск щеплення МТЗ-80 (85-1601130) із зображенням логотипу «ІНФОРМАЦІЯ_1» не виготовлявся позивачем та не вводився в обіг, у зв'язку з чим вказана продукція є контрафактною, що свідчить про розповсюдження відповідачем контрафактної продукції виключні авторські права на яку належать позивачу.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст. 73, 74 ГПК України, не надано доказів, які б свідчили про відсутність у діях останнього порушення виключних авторських позивача, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ТАРА» суми компенсації за порушення авторських прав у розмірі подвоєної паушальної суми винагороди у розмірі 40000, 00 грн., суд зазначає наступне.

Пунктом «г» ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, зо розмір компенсації визначається судом як паушальна сума на базі таких елементів, як подвоєна, а у разі умисного порушення - як потроєна сума винагороди або комісійні платежі, які були б сплачені, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права.

Згідно з ч. 5 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» паушальна сума назначається як одноразовий платіж за будь-яке використання об'єктів авторського права.

Відповідно до умов Додатку № 2 до Договору про передачу виключних майнових авторських прав на твір від 03.02.2014 Позивач однаразово сплачує ОСОБА_4 як автору винагороду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок. Таким чином, вищезазначений розмір авторської винагороди є базовою розрахунковою величиною для визначення розміру компенсації за порушення майнових авторських прав.

Оскільки представниками ТОВ «Тара» зафіксовано 1 (один) факт порушень виключних майнових авторських прав відповідачем, який, очевидно не носить умисного характеру, суд дійшов висновку, що заявлена вимогам щодо стягнення з останнього подвоєної паушальної суми у розмірі 40 000,00грн., є законною, обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги, що судом задоволено вимогу щодо стягнення з відповідача подвоєної паушальної суми у розмірі 40 000,00грн., беручи до уваги те, вимоги ч. 3 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача до Державного бюджету України штрафу у розмірі 10% від суми присудженої до стягнення, що становить 4000,00грн., обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про зобов'язання відповідача надати у письмовій формі інформацію, щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу "ІНФОРМАЦІЯ_1" та про канали їх розповсюдження, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. «ж» ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» при порушеннях будь-якою особою авторського права, суб'єкти авторського права мають право вимагати від осіб, які порушують авторське право позивача, надання інформації про третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних примірників творів та про канали їх розповсюдження.

Під інформацією розуміються будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, зокрема у формі документів як основного матеріального носія, для її збереження та передавання у часі та просторі (ч.1 ст. 1 Закону України «Про інформацію»).

Враховуючи визначення ЗУ «Про авторське право та суміжні права» спеціального способу захисту порушених авторських прав, такого як зобов'язання порушника надати інформацію про третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних примірників творів та про канали їх розповсюдження, беручи до уваги доведеність факту порушення відповідачем виключних авторських прав позивача, суд вважає таку вимогу позивача обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню, а тому зобов'язує відповідача надати інформацію щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу "ІНФОРМАЦІЯ_1" та про канали їх розповсюдження.

Твердження відповідача про неналежність доказів наданих позивачем та відсутності клопотання позивача про здійснення дослідження електронного доказу, диску з відеозаписом контрольної закупки, суд оцінює критично з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно ст. 76 та 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 96 ГПК України, визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам'яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до ст. 210 ГПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Письмові, речові і електронні докази оглядаються у судовому засіданні, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, і пред'являються учасникам справи за їх клопотанням, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам. Учасники справи можуть давати свої пояснення з приводу письмових, речових та електронних доказів або протоколів їх огляду, ставити питання експертам. Першою ставить питання особа, за клопотанням якої було викликано експерта.

Виходячи з аналізу вказаних норм, суд зазначає про те, що електронними доказами є електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі, які зберігаються на відповідних носіях. Разом з цим, при здійсненні дослідження відеозапису наданого позивачем встановлено його відповідність ст. ст.73, 76, 96 ГПК України, у зв'язку з чим, судом прийнято його, як належний та допустимий доказ по справі. Водночас відповідно до ст. 210 ГПК України, обов'язок дослідження доказів наданими сторонами покладається на суд, у зв'язку з чим дослідження, зокрема електронних доказів здійснюється судом на рівні з іншими доказами, що виключає необхідність подання стороною, яка посилається на електронний доказ відповідного клопотання.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини зокрема згідно Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" (Заява № 63566/00) п.1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23).

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що позовні вимоги підтверджені поданими доказами, доведені матеріалами справи, а відтак позов підлягає задоволенню.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи позивач просить стягнути з відповідача 18 524,00 грн. судових витрат, понесених останнім, які складаються з 3524,00грн.- судового збору та 15 000,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи зокрема відносяться витрати понесені учасником справи на отримання професійної правничої допомоги.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як визначено у п.6.3 постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013 № 7 відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою ними послуг адвоката з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно ч.3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Виходячи з аналізу вказаних статей суд дійшов висновку про те, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд повинен виходити з критеріїв складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта, а також виходити з принципів розумності з врахуванням витраченого адвокатом часу за для надання такої допомоги.

Як вбачається з договору про надання професійної правничої допомоги №01/06/18 від 01.06.2018 укладеного між позивачем та Адвокатським бюро «Гурєв і партнери» клієнт(позивач) доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов'язання надати професійну правничу допомогу (юридичні послуги), які споживаються в процесі вчинення певної дії або здійсненні певної діяльності, а клієнт зобов'язується прийняти її та оплатити зазначені послуги. Відповідно до п. 10.2 та п. 2.4 визначено, що остаточний розмір гонорару за надання професійної правничої допомоги визначається сторонами Додатковою угодою до даного договору.

Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 04.06.2018 Клієнт доручає, а Адвокатське бюро зобов'язується надати професійну правничу допомогу в рамках господарського судочинства щодо захисту прав інтелектуальної власності. Сторони дійшли беззаперечної згоди, що для виконання доручення Клієнта Адвокатським бюро надаються наступні види правничої допомоги з наступним визначення розміру гонорару (винагороди):

- надання юридичних консультацій з вивченням документів Клієнта, аналіз судової практики 1500 гривень 00 копійок;

- аналіз фактичних обставин справи, виявлення осіб, які здійснюють порушення прав інтелектуальної власності Клієнта, та збирання доказів (з виїздом за місце вчинення порушення прав інтелектуальної власності - 3500 гривень 00 копійок;

- підготовка та надсилання офіційної кореспонденції та/або досудових претензій, представництво інтересів Клієнта під час проведення переговорів (за необхідності) - 1000 гривень 00 копійок;

- складання позовної заяви та оформлення додатків до неї - 4000 гривень 00 копійок;

- представництво інтересів Клієнта у місцевому господарському суді (не більше п'яти засідань) - 5000 гривень 00 копійок.

Загальна сума гонорару (винагороди) складає 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок та сплачується Клієнтом до 17.08.2018.

На виконання Додаткової угоди № 2 від 04.06.2018 між позивачем та відповідачем підписано, акт №2 прийому-передачі наданих послуг від 30.09.2018, яким підтверджується надання адвокатом послуг визначених договором, окрім цього відповідно до платіжного доручення №2253 від 10.08.2018 позивачем сплачено на користь Адвокатського бюро 15 000,00грн. в порядку, розмірі та строки визначені договором про надання правової допомоги.

Вирішуючи питання щодо витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вказує на те, що позивачем не надано жодних доказів понесення витрат пов'язаних з підготовкою та надсиланням офіційної кореспонденції,та/або досудових претензій, представництво інтересів Клієнта під час проведення переговорів (за необхідності) вартістю 1000,00грн., крім цього, суд вважає, що при складанні позовної заяви та оформлення додатків до позову адвокат здійснює вивчення документів клієнта, аналіз судової практики, аналіз фактичних обставин справи, виявлення осіб, які здійснюють порушення прав інтелектуальної власності позивача, та збирання доказів, а тому перелічені послуги не можуть бути надані окремо одна від одної, що свідчить про необгрунтованість відокремлення вартості таких від тої, що сплачена за складанняі позовної заяви та оформлення додатків до позову вартість якої становить 4000,00грн., у зв'язку з чим дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу понесені відповідачем в розмірі 6000,00грн. є необґрунтованими та не доведеними.

З огляду на недоведеність частини витрат на адвоката, беручи до уваги заперечення відповідача щодо розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягають витрати по сплаті судового збору у розмірі 3524,00грн., а також витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00грн..

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.ст. 2, 13, 46, 73-77, 86, 129, 182, 183, 236-238 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кузнєцова Дмитра Олександровича (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара" (72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, Каховське Шосе, 38, , р/р 7701 у АТ «ОТП Банк», МФО 300528) суму компенсації за порушення авторських прав у розмірі подвоєної паушальної суми винагороди, що становить 40000, 00 грн.

3. Зобов'язати Фізичну особу - підприємця Кузнєцова Дмитра Олександровича (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) надати у письмовій формі Товариству з обмеженою відповідальністю "Тара" (72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, Каховське Шосе, 38, , р/р 7701 у АТ «ОТП Банк», МФО 300528) інформацію (документи) щодо третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні контрафактних товарів із зображенням логотипу "ІНФОРМАЦІЯ_1" та про канали їх розповсюдження

4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кузнєцова Дмитра Олександровича (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) штраф у розмірі 4000, 00 грн. до Державного бюджету України, що становить 10 % суми, що підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара".

5. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кузнєцова Дмитра Олександровича (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тара" (72311, Запорізька обл., м. Мелітополь, Каховське Шосе, 38, , р/р 7701 у АТ «ОТП Банк», МФО 300528) витрати зі сплати судового збору у розмірі 3524, 00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9000, 00 грн. В решті стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 07.12.2018.

Суддя Н.А. Новікова