СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2018 р. Справа № 922/1634/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Склярук О.І. , суддя Дучал Н.М.

при секретарі Мальченко О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Оганезова Р.А.

відповідача - адвокат Шевченко Д.С.

розглянувши апеляційну скаргу позивача - Харківської міської ради (вх. № 172Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 06.08.2018 (повний текст якого складено 10.08.2018 у приміщенні зазначеного суду суддею Байбаком О.І.) по справі №922/1634/18

за позовом Харківської міської ради, м. Харків;

до приватної науково-виробничої фірми "Берест", м. Харків;

про стягнення 21874,72 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року Харківська міська рада звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою до приватної науково-виробничої фірми "Берест", в якій просить стягнути 21874,72 грн. неотриманого доходу за користування земельною ділянкою площею 1,1398 га по пров. Садовських, 2 у м. Харкові.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.08.2018 у справі № 922/1634/18 в позові відмовлено.

Рішення суду з посиланням на ст.ст. 174, 188, 193, 225, 226 ГК України, ст. ст. 22, 526, 629, 653 ЦК України мотивовано тим, що норми чинного законодавства не передбачають обов'язку сторони, яка отримала пропозицію змінити договір, але не згодна з нею, надіслати відповідь на таку пропозицію. За таких обставин відсутні підстави вважати дії відповідача щодо ненадання відповіді у встановлений строк неправомірними.

При цьому, відсутні також підстави вважати, що відповідач повинен був погодитись із пропозицією Харківської міської ради щодо зміни умов договору. Зобов'язання відповідача зі сплати орендної плати в відповідному розмірі було визначено умовами укладеного між сторонами Договору оренди землі від 06.03.2006. Оскільки додаткова угода про внесення змін до зазначеного Договору, в т.ч. щодо збільшення розміру орендної плати, набула чинності з моменту набрання законної сили рішенням господарського суду Харківської області у справі № 922/3688/14, тобто з 10.09.2015, саме з вказаної дати відповідач зобов'язаний сплачувати орендну плату в підвищеному розмірі, а не з моменту отримання від відповідача проекту відповідної додаткової угоди (20.12.2013), як про це помилково зазначає позивач. Як наслідок, в діях або бездіяльності відповідача щодо не підписання додаткової угоди відсутні ознаки протиправної поведінки та вини у недоотриманні Харківською міською радою доходу у вигляді орендної плати.

Позивач - Харківська міська рада 30.08.2018, тобто в межах встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, засобами поштового зв'язку звернувся до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильну оцінку наданих доказів і встановлених юридичних фактів, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на наявність в діях ПНВФ «Берест» всіх елементів складу правопорушення щодо спричинення Харківській міській раді збитків у вигляді недоотриманого доходу (упущеної вигоди) у розмірі 21874,72 грн., а саме:

- доказом протиправної господарської поведінки позивача є той факт, що Харківською міською радою було вжито всіх заходів щодо приведення розміру орендної плати за користування земельною ділянкою по пров. Садовських, 2 у м. Харкові у відповідність до чинного законодавства та рішень міської ради шляхом направлення на адресу відповідача листа-пропозиції про внесення змін до договору оренди землі від 06.03.2006 за № 13 разом з додатковою угодою, однак ПНВФ «Берест» жодним чином не відреагувало на неї;

- наявність збитків підтверджується рішенням господарського суду Харківської області від 10.03.2015 у справі № 922/3688/14, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 10.09.2015, яким встановлено, що ПНВФ «Берест» повинна була сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою згідно оновленого розрахунку відповідно до нової нормативної грошової оцінці земель м. Харкова станом на 01.01.2013, яку введено в дію з 01.01.2014. Зазначена сума є розміром плати за землю, яку позивач недоотримав за визначений період;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою ПНВФ «Берест» та спричиненням Харківській міській раді збитків у формі недоотриманого доходу в розмірі 21874,72 грн., на думку позивача, полягає в тому, що відповідачем не було вжито заходів щодо приведення розміру орендної плати у відповідність до вимог Податкового кодексу України та рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 № 1269/13 яким затверджено «Порядок впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станам на 01.01.2013;

- вина відповідача полягає у тому, що він не підписав додаткову угоду до договору оренди, та продовжував сплачувати плату за землю без урахування нормативної грошової оцінки станом на 2013 рік.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача - Харківської міської ради на рішення господарського суду Харківської області від 06 серпня 2018 року по справі № 922/1634/18. Встановлено відповідачу строк до 24.09.2018 для надання суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу. Призначено апеляційну скаргу позивача до розгляду на 02 жовтня 2018 року

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому з наведеними позивачем доводами не погоджується, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що факт протиправної поведінки орендаря не підтверджується обставинами справи. Так, норми чинного законодавства не передбачають обов'язку сторони, яка отримала пропозицію змінити договір, але не згодна з нею, надіслати відповідь на таку пропозицію. Відсутні також підстави вважати, що відповідач повинен був погодитись із пропозицією Харківської міської ради щодо зміни Договору. При цьому, ст. 188 ГК України передбачає право сторони, яка не отримала відповіді на пропозицію змінити договір, після спливу 20-денного строку, передати спір на вирішення суду. Таким чином, у зв'язку із відсутністю згоди відповідача щодо зміни умов договору позивач, з метою запобігання збиткам та бажаючи змінити умови договору щодо розміну орендної плати, мав можливість з 03.01.2014 передати спір на вирішення суду. Крім того, відповідач зазначає, що позивач просить стягнути грошові кошти за час, який справа розглядалася в суді, однак тільки рішення суду встановлювало новий розмір орендної плати і нові зобов'язання починаються діяти з дня набуття чинності рішенням суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 02.10.2018, у зв'язку з припиненням повноважень суддів Пелипенко Н.М. та Барбашової С.В., для розгляду справи № 922/1634/18 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Істоміна О.А., суддя Сіверін В.І.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.10.2018 оголошено про перерву у розгляді справи до 18.10.2018.

Указом Президента України №454/217 від 29.12.2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" (набрання чинності 16.01.2018 з публікацією в Офіційному віснику України №5 за 2018) постановлено ліквідувати, у тому числі Харківський та Донецький апеляційні господарські суди та утворити Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові, що визначає Східний апеляційний господарський суд як суд апеляційної інстанції у розумінні ч.1 ст.25 Господарського процесуального кодексу України для справи №922/1634/18.

Відповідно до ч.6 ст.148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VІІІ у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018, враховуючи Указ Президента України №295/2018 від 28.09.2018 "Про переведення суддів", повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду було оприлюднено в газеті "Голос України" №185 (6940), а отже Харківський та Донецький апеляційні господарські суди припинили здійснювати правосуддя.

Приписами ч.ч.5 та 7 ст.31 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Розпорядженням Харківського апеляційного господарського суду від 03.10.2018 "Про передачу судових справ до Східного та Північного апеляційних господарських судів", у зв'язку з припиненням діяльності з відправлення правосуддя Харківським апеляційним господарським судом, доручено відділу документального забезпечення та контролю здійснити передачу судових справ, що перебували у провадженні Харківського апеляційного господарського суду до, зокрема, Східного апеляційного господарського суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2018 для розгляду справи № 922/1634/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Слободін М.М., суддя Склярук О.І, суддя Дучал Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.10.2018 прийнято справу № 922/1634/18 до провадження Східного апеляційного господарського суду та призначено до розгляду на 14.11.2018.

У зв'язку з неможливістю закінчити розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні 14.11.2018 колегія суддів, дослідивши матеріали справи, з метою повного та всебічного розгляду справи по суті, дійшла висновку про доцільність оголосити перерву у розгляді справ до 03.12.2018 до 11:00 год.

У судове засідання 03.12.2018 прибули уповноважені представники позивача та відповідача, які підтримали доводи, викладені у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

03.12.2018 представник позивача подав через канцелярію суду клопотання (вх.№ 1800), в якому просить долучити до матеріалів справи № 922/1634/18 копію постанови Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 916/170/18 для врахування правової позиції Верховного Суду при прийняті рішення по цій справі.

Колегія суддів долучила поданий позивачем документ до матеріалів справи, проте наголошує, що правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 916/170/18 не може враховуватись у прийнятті рішення по даній справі.

Присутній у судовому засіданні представник позивача заявив усне клопотання про зупинення провадження у даній справі до перегляду Великою Палатою Верховного Суду господарської справи №922/3412/17.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає, що відповідно до п.7 ч. 1 ст. 228 ГПК України суд має право зупинити провадження у справі до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

З огляду на приписи даної статті, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача, оскільки предметом розгляду справи №922/3412/17 є стягнення з ТОВ «Сінтрекс» безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 6150 799,96 грн. за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, а предмет у даній справі - стягнення неотриманого доходу за користування земельною ділянкою за договором оренди землі, тобто спори не є подібними.

За таких умов колегія суддів не вбачає підстав зупинення провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 06.03.2006 року між Харківською міською радою (Орендодавець) та Приватною науково-виробничою фірмою "Берест" (Орендар) укладено Договір оренди землі № 13.

Відповідно до п.1, 2 Договору Орендар на підставі рішення Харківської міської ради № 78/05 від 27.04.2005 "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об'єктів" та № 178/05 від 28.09.2005 Про внесення змін до рішень Харківської міської ради надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Садовських, 2, загальною площею 1,1398 га.

У п.8 Договору сторони визначили, що договір укладено строком на період будівництва до 01.06.2007 та період експлуатації до 01.06.2030.

Згідно з п. 5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: на період будівництва згідно з довідкою № 169/06 від 30.01.2006 року 1408540,00 грн.; на період експлуатації згідно з довідкою № 170/06 від 30.01.2006 року 3380497 грн.

Відповідно до п. 9 договору, сторонами погоджено наступний розмір орендної плати: на період будівництва: 2006 рік - 4087,23 грн.; з 2007 року - 7711,76 грн.; на період експлуатації з 01.06.200 - 10902,10 грн.

За умовами п. 10 договору, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Згідно з п. 13 Договору розмір орендної плати переглядається у разі: а) зміни умов господарювання, передбачених договором; б) зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів; в) внаслідок інфляції щорічно; г) погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; д) в інших випадках передбачених законом.

Рішенням Харківської міської ради №1209/13 від 03.07.2013 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013.

Відповідно до п. 1.1 вказаного рішення, затверджено базову вартість одного квадратного метра земель міста Харкова у сумі 291,18 гривень, яка отримана на підставі витрат на освоєння і облаштування території міста станом на 01 січня 2013 року та підлягає в подальшому індексації в порядку, встановленому законодавством України.

Рішенням Харківської міської ради № 1269/13 від 25.09.2013 "Про затвердження "Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станам на 01 січня 2013 року" встановлено, що плата за землю на підставі даних "Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01 січня 2013 року" вводиться в дію з 01 січня 2014 року. Зміни до договорів оренди землі, пов'язані зі зміною розміру орендної плати, оформлюються додатковою угодою до договору оренди землі згідно з порядком оформлення договорів оренди землі у місті Харкові.

Пунктом 5 зазначеного рішення Департамент земельних відносин Харківської міської ради зобов'язано попередити всіх землекористувачів (орендарів) земельних ділянок, реєстрація яких у Державному земельному кадастрі не здійснена, про необхідність приведення розміру плати за землю відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім того, рішенням Харківської міської ради № 960/12 від 29.12.2012 затверджено Порядок оформлення договорів оренди землі у місті Харкові, відповідно до п. 16.4 якого, зміни до договору оренди землі, пов'язані зі зміною розміру орендної плати, оформляються додатковою угодою до договору оренди землі. Розмір орендної плати, передбачений договором оренди землі, підлягає перегляду у випадку, також зміни нормативної грошової оцінки землі.

Як вбачається з матеріалів справи, Департаментом земельних відносин Харківської міської ради рекомендованим поштовим відправленням направлялись на адресу відповідача листи-пропозиції від № 5043/0/225-13 від 13.12.2013 щодо зміни договору оренди земельної ділянки та № 5106/0/225-13 від 13.12.2013 щодо реєстрації договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди до нього, а також проект додаткової угоди до договору оренди землі № 13 від 06.03.2006.

Зазначений лист-пропозицію та додаткову угоду відповідач отримав 20.12.2013, про що свідчить залучене до матеріалів справи зворотнє поштове повідомлення. Однак, відповідач зазначену додаткову угоду не підписав.

З урахуванням наведених обставин позивач, посилаючись на норми на 13, 144 Конституції України, ст.ст.12, 93, 125, 126, 189 та п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.ст.15, 30 Закону України "Про оренду землі", ст.ст.5, 13, 15, 21 Закону України "Про оцінку земель", ст.ст. 629, 649, 651, 653, 654, 792 Цивільного кодексу України, ст.ст.179, 188, 193 Господарського кодексу України, звернувся до господарського суду Харківської області із відповідним позовом, в якому просив суд внести зміни до договору оренди № 13 від 06.03.2006 шляхом визнання укладеної додаткової угоди до договору в редакції позивача, в т.ч. щодо збільшення розміру орендної плати в зв'язку зі зміною розміру нормативної грошової оцінки земель м. Харкова згідно з Рішеннями Харківської міської ради № 1209/13 від 03.07.2013 та № 960/12 від 29.12.2012.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.03.2015 у справі № 922/3688/14, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 10.09.2015 позовну заяву Харківської міської ради задоволено частково; внесено зміни до договору оренди землі № 13 від 06.03.2006, зокрема, в частині зміни розміру орендної плати за користування земельною ділянкою площею 1,1398 га. по пров. Садовських, 2 у м. Харкові в зв'язку із зміною нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013.

При зверненні до господарського суду з позовом у даній справі позивач вказує, що отримавши 20.12.2013 проект додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі від 06.03.2006 щодо зміни розміру орендної плати за землю на підставі нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, відповідач зобов'язаний був її підписати та направити один із примірників такої угоди до Департаменту земельних відносин і сплачувати орендну плату за землю в оновленому розмірі, визначеному додатковою угодою.

Позивач зазначає, що внаслідок ухилення відповідача від виконання свого обов'язку в добровільному порядку підписати додаткову угоду до договору оренди землі та сплачувати змінений розмір орендної плати за землю Харківська міська рада, починаючи з дати отримання відповідачем такої угоди і до набрання рішенням господарського суду Харківської області у справі № 922/3688/14 законної сили (до 10.09.2015) недоотримала до місцевого бюджету дохід у вигляді плати за користування земельною ділянкою комунальної власності по по пров. Садовських, 2 у м. Харкові, що перебуває в оренді відповідача, а тому має право на його відшкодування.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, такий розмір недоотриманого ним доходу за період з 19.06.2015 по 10.09.2015 становить 21874,72 грн.

З посиланням на зазначені обставини, та на положення ст. 22 ЦК України, ст. 224-225 ГК України позивач при зверненні до суду з позовом по даній справі просить суд стягнути недоотриманий ним дохід в зазначеному вище розмірі з відповідача на свою користь.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

У ч.1 та 2 ст. 22 ЦК України зазначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати яких зазнала особа у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Аналогічні приписи містяться у ст. 225 ГК України, згідно з положеннями якої, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Статтею 226 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Отже, відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Таким чином, вимоги про стягнення завданої шкоди можуть бути задоволені лише у випадку, якщо позивач доведе кожний з елементів складу правопорушення.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися конкретні заходи, своєчасно вжиті кредитором для їх одержання.

Виходячи з вищенаведеного, позивач повинен довести порушення зобов'язання за договором відповідачем, факт заподіяння йому збитків саме під час виконання останнім своїх договірних зобов'язань, безпосередній причинний зв'язок між неправомірним діянням та заподіяними позивачу збитками, а також розмір заподіяних збитків.

В апеляційній скарзі позивач стверджує, що наявність збитків підтверджується рішенням господарського суду Харківської області від 10.03.2015 у справі № 922/3688/14, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 10.09.2015, яким встановлено, що ПНВФ «Берест» повинна була сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою згідно оновленого розрахунку відповідно до нової нормативної грошової оцінці земель м. Харкова станом на 01.01.2013, яку введено в дію з 01.01.2014. Зазначена сума є розміром плати за землю, яку позивач недоотримав за визначений період.

Колегія суддів відкидає це заперечення відповідача, опираючись на наступне.

Згідно з положеннями частини п'ятої ст. 188 Господарського кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

За змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, зобов'язання відповідача зі сплати орендної плати у відповідному розмірі визначено умовами укладеного між сторонами Договору оренди землі від 06.03.2006.

Враховуючи, що додаткова угода про внесення змін до зазначеного Договору, в т.ч. щодо збільшення розміру орендної плати набула чинності з моменту набрання законної сили рішенням господарського суду Харківської області у справі № 922/3688/14, тобто з 10.09.2015, саме з вказаної дати відповідач зобов'язаний сплачувати орендну плату в підвищеному розмірі, а не з моменту отримання від відповідача проекту відповідної додаткової угоди (20.12.2013), як про це помилково зазначає позивач.

Суд також враховує, що відповідно до статті 188 ГК України, зміна господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як вже зазначено вище, 20.12.2013 відповідач отримав від позивача лист-пропозицію № 5043/0/225-13 від 13.12.2013 та проект додаткової угоди до договору оренди землі № 6903/05 від 18.01.2005 року. Матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем на адресу позивача відповіді на пропозицію про укладення додаткової угоди.

В апеляційній скарзі позивач також стверджує, що доказом протиправної господарської поведінки позивача є той факт, що Харківською міською радою було вжито всіх заході щодо приведення розміру орендної плати за користування земельною ділянкою по пров. Садовських, 2 у м. Харкові у відповідність до чинного законодавства та рішень Міської ради шляхом направлення на адресу відповідача листа-пропозиції про внесення змін до договору оренди землі від 06.03.2006 за № 13 разом з додатковою угодою, однак ПНВФ «Берест» жодним чином не відреагувало на неї. І на думку позивача вина відповідача полягає у тому, що він не підписав додаткову угоду до договору оренди та продовжував сплачувати плату за землю без урахування нормативної грошової оцінки станом на 2013 рік.

До цих тверджень позивача колегія суддів ставиться критично, з таких підстав.

Норми чинного законодавства не передбачають обов'язку сторони, яка отримала пропозицію змінити договір, але не згодна з нею, надіслати відповідь на таку пропозицію. За таких обставин, відсутні підстави вважати дії відповідача щодо ненадання відповіді у встановлений строк неправомірними.

При цьому, відсутні також підстави вважати, що відповідач повинен був погодитись із пропозицією Харківської міської ради щодо зміни умов договору.

Стаття 188 ГК України передбачає право сторони, яка не отримала відповідь на пропозицію змінити договір, після спливу 20-денного строку передати спір на вирішення суду.

Таким чином, у зв'язку із відсутністю згоди відповідача щодо зміни умов договору, позивач, з метою запобігання збиткам та бажаючи змінити умови договору щодо розміру орендної плати, мав можливість з 03.01.2014 передати спір на вирішення суду. Однак, як свідчать матеріали справи, позивач таким правом скористався лише у вересні 2014 року, звернувшись до суду із позовом в межах справи № 922/3688/14 про внесення змін в договір оренди землі № 13 від 06.03.2006 шляхом визнання укладеною додаткової угоди в редакції позивача.

Суд також зазначає, що позивач в разі дійсного порушення його прав у зв'язку з не підписанням відповідачем додаткової угоди 11.12.2013 не був позбавлений права в межах справи № 922/3688/14 вимагати внесення змін до договору оренди землі від 06.03.2006 саме з 11.12.2013, проте відповідних дій не вчинив.

Як наслідок, суд приходить до висновку, що позивач зазначаючи про понесення збитків у вигляді недоотриманого доходу, не вчиняв заходів щодо запобігання їх виникненню, хоча мав можливість вчинити відповідні дії.

При цьому, враховуючи зазначену бездіяльність позивача, відсутні підстави покладати на відповідача вину у заподіянні можливих збитків позивачу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що рішенням господарського суду Харківської області від 10.03.2015 у справі № 922/3688/14 лише частково задоволено заявлений позивачем позов про внесення змін до договору оренди землі № 13 від 06.03.2006 шляхом визнання укладеної додаткової угоди до зазначеного договору, проект якої, як вже зазначалося, позивач направляв на адресу відповідача разом з листом-пропозицією № 5043/0/225-13 від 13.12.2013.

Суд при винесенні рішення у справі № 922/3688/14 дійшов висновку про необґрунтованість та невідповідність положенням чинного законодавства вимог позивача про внесення змін до пунктів 13, 14 та 28 договору оренди землі від 06.03.2006.

Таким чином, дії відповідача щодо не підписання додаткової угоди саме в доданій позивачем до листа-пропозиції № 5043/0/225-13 від 13.12.2013 редакції не можуть вважатися неправомірними, як про це зазначає позивач у апеляційній скарзі.

На підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях або бездіяльності відповідача щодо не підписання додаткової угоди відсутні ознаки протиправної поведінки та вини у недоотриманні Харківською міською радою доходу у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності по пров. Садовських, 2 у м. Харкові, що перебуває в оренді відповідача, за період з 19.06.2015 по 10.09.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги не доведені, не підтверджені матеріалами справи та не підлягають задоволенню.

Твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, ґрунтуються на припущеннях і не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення господарського суду Харківської області від 06.08.2018 у справі №922/1634/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 06.08.2018 у справі №922/1634/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 10.12.2018.

Порядок і строки її оскарження, передбачено ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя О.І. Склярук

Суддя Н.М. Дучал