ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2018 р. м. Київ Справа № 911/1608/18

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державної служби України з надзвичайних ситуацій (01030, м. Київ, вул. О. Гончара, буд. 55)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Техкомплект (08004, Київська обл., Макарівський р-н, с. Калинівка, вул. Київська, буд. 43/2)

про стягнення штрафних санкцій та процентів за користування грошовими коштами у загальному розмірі 5292000,00 грн. за непоставлений товар за договором № 21-5/22 від 22.12.2017 р. про закупівлю ДК 021:2015 код 43260000-3 Механічні лопати, екскаватори та ковшові навантажувачі, гірнича техніка (аварійно-рятувальна техніка спеціального призначення екскаватори-планувальники на автомобільному шасі),

секретар судового засідання: Демідова А.А.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 01-11114/08 від 20.07.2018 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 01.03.2018 р.).

Обставини справи:

Державна служба України з надзвичайних ситуацій (далі ДСНС України, позивач) звернулась до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Техкомплект (далі ТОВ Техкомплект, відповідач) про стягнення штрафних санкцій та процентів за користування грошовими коштами у загальному розмірі 5292000,00 грн. за непоставлений товар за договором № 21-5/22 від 22.12.2017 р. про закупівлю ДК 021:2015 код 43260000-3 Механічні лопати, екскаватори та ковшові навантажувачі, гірнича техніка (аварійно-рятувальна техніка спеціального призначення екскаватори-планувальники на автомобільному шасі).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобовязань щодо здійснення своєчасної поставки товару позивачу за договором № 21-5/22 на закупівлю ДК 021:2015 код 43260000-3 Механічні лопати, екскаватори та ковшові навантажувачі, гірнича техніка (аварійно-рятувальна техніка спеціального призначення екскаватори-планувальники на автомобільному шасі) від 22.12.2017 р., у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 1323000,00 грн. пені, 2646000,00 грн. штрафу, 1323000,00 грн. процентів за користування коштами, а також судовий збір.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.07.2018 р. було відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання на 27.08.2018 р.

Підготовче засідання відкладалось.

19.09.2018 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання № 08-885/10 від 19.09.2018 р. (вх. № 19334/18 від 19.09.2018 р.) про долучення документів до матеріалів справи, а саме копії листів ДСНС № 03-8446/212 від 05.06.2018 р. та № 21-11088/212 від 19.07.2018 р.; копії листів відповідача № 076 від 14.08.2018 р. та № 077 від 14.08.2018 р.; копії накладної № 108 від 29.08.2018 р.; копії акта приймання-передачі основних засобів № 21-1/79 від 29.08.2018 р.

20.09.2018 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 19.09.2018 р. (вх. № 19373/18 від 20.09.2018 р.), за змістом якого відповідач частково заперечує проти позовних вимог, а саме у частині стягнення штрафу та процентів за користування коштами. Відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення поставки товару, але, на його переконання, позивачем невірно пораховані дні прострочення, тому відповідач визнає обґрунтованість нарахування пені лише в сумі 907200,00 грн.

Водночас, посилаючись на ч. 1 статті 233 Господарського кодексу України, відповідач просить суд зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, на 90%, у звязку з: повним виконанням відповідачем господарських зобовязань за договором, незважаючи на їх збитковість; відсутністю збитків у позивача; існуванням обєктивних причин, що не залежали від відповідача та стали причиною прострочення поставки продукції.

У судовому засіданні 20.09.2018 р. представник позивача підтримувала позовні вимоги у повному обсязі; представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала частково, а також клопотала про зменшення суми пені на 90%.

22.10.2018 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив № 08-940/04 від 16.10.2018 р. (вх. № 30447/18 від 22.10.2018 р.), за змістом якої позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з огляду на те, що, на думку позивача, твердження відповідача у відзиві про отримання збитків від виконання договору через різницю у сумах закупівельних цін, коливання валют та знецінення гривні, про неналежне виконання умов договору постачальниками відповідача та про підвищення ціни на складові і комплектуючі, є необґрунтованими, та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами. Водночас, позивач просить суд стягнути судовий збір з відповідача у повному обсязі, незалежно від результатів вирішення спору.

25.10.2018 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло заперечення б/н від 24.10.2018 р. (вх. № 30797/18 від 25.10.2018 р.) на відповідь позивача на відзив, за змістом якого відповідач просить суд визнати, що пеня є обґрунтованою лише в сумі 907200,00 грн., а позовні вимоги ДСНС України про стягнення штрафу в розмірі 264600,00 грн. та процентів за користування коштами в сумі 1323000,00 грн. є такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що умовами договору передбачено стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання покупцем, а оскільки нарахована на підставі договору сума процентів за користування чужими грошовими коштами за кожен день прострочення невиконаного зобов'язання, на переконання відповідача, за своєю правовою природою також є пенею, то таке подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання покупцем не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Водночас, посилаючись на частину 1 статті 233 Господарського кодексу України, відповідач просить суд про зменшення розміру штрафних санкцій (пені), які підлягають стягненню з ТОВ Техкомплект на користь позивача, на 90 %.

У судовому засіданні 25.10.2018 р. представник позивача підтримував позовні вимоги у повному обсязі; представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала частково, а також клопотала про зменшення суми пені на 90%.

Також у судовому засіданні 25.10.2018 р. представники позивача та відповідача заявили про надання суду всіх наявних у сторін доказів, що мають значення для вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.10.2018 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.11.2018 р.

19.11.2018 р. до господарського суду Київської області представник відповідача подала клопотання б/н від 16.11.2018 р. (вх. № 32360/18 від 19.11.2018 р.) про приєднання доказів до матеріалів справи, відповідно до якого відповідач долучив лист ПрАТ «АвтоКрАЗ» № 1278-46 від 15.11.2018 р., в якому було зазначено, що автомобільні шасі збираються, у тому числі, з комплектуючих іноземного походження.

Поряд з цим відповідач зазначив, що про позицію ДСНС України з приводу чинників, які впливають на визначення собівартості продукції ПрАТ «АвтоКрАЗ», відповідач дізнався лише з відповіді на відзив, а тому не міг передбачити наперед, що позивач буде заперечувати загальновідомий в автомобільному бізнесі факт. Окрім того, офіційне підтвердження від ПрАТ «АвтоКрАЗ» про використання при виробництві автомобільних шасі КрАЗ іноземних комплектуючих ТОВ «Техкомплект» отримало тільки 15.11.2018 р., у звязку з чим відповідач не міг долучити до відзиву на позов копію листа ПрАТ «АвтоКрАЗ» № 1278-46 від 15.11.2018 р., а тому ТОВ «Техкомплект» звертається до суду з клопотанням про приєднання даного листа до матеріалів справи до початку розгляду спору по суті.

Також відповідач зазначив, що сам факт поставки ТОВ «Техкомплект» пяти екскаваторів-планувальників ДСНС України визнає, він підтверджений видатковою накладною № 108 від 29.08.2018 р., актом приймання-передачі основних засобів № 21-1/79 від 29.08.2018 р.

Поряд з цим, відповідач посилався на те, що екскаватори-планувальники настільки сподобалися ДСНС України, що позивач за власні кошти замовив відеоролик про отриману від ТОВ «Техкомплект» продукцію (відеоролик розміщений за посиланням https://www.youtube.com/watch?v=dwmUS8sShsE).

З урахування викладеного, відповідач просить суд приєднати до матеріалів справи копію листа ПрАТ «АвтоКрАЗ» № 1278-46 від 15.11.2018 р. та диск із записом відеоролику ДСНС України.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 19.11.2018 р. зазначене клопотання було виголошено представником відповідача. Судом на підставі ч. 1 ст. 207 ГПК України було заслухано думку представника позивача щодо клопотання.

У судовому засіданні 19.11.2018 р. представник позивача підтримувала позовні вимоги у повному обсязі; представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала частково, а також клопотала про зменшення суми пені на 90%.

У судовому засіданні 19.11.2018 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

22.12.2017 р. між Державною службою України з надзвичайних ситуацій (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Техкомплект (постачальник) було укладено договір № 21-5/22 на закупівлю ДК 021:2015 код 43260000-3 Механічні лопати, екскаватори та ковшові навантажувачі, гірнича техніка (аварійно-рятувальна техніка спеціального призначення екскаватори-планувальники на автомобільному шасі), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобовязується поставити у власність замовнику ДК 021:2015 код 43260000-3 Механічні лопати, екскаватори та ковшові навантажувачі, гірнича техніка (Аварійно-рятувальна техніка спеціального призначення - екскаватори-планувальники на автомобільному шасі), екскаватори-планувальники UDS-114 на шасі КрАЗ-6322105, модель ТК-К-6322-UDS-114 (продукція) в кількості та комплектації згідно з специфікацією (додаток 1), що є невідємною частиною договору, а замовник зобовязується прийняти та оплатити продукцію на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору ціна договору становить 37800000,00 грн. за цінами відповідно до тендерної пропозиції та специфікації.

У відповідності з п. 2.2 договору замовник, керуючись вимогами абзацу 2 підпункту 4 пункту 1 та пунктом 2 постанови Кабінету ОСОБА_3 України від 23.04.2014 р. № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти», здійснює попередню оплату, на підставі рахунку-фактури, у розмірі 100 % суми договору постачальнику при умові надходження коштів з Державного бюджету України на реєстраційций рахунок замовника.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що продукція має бути поставлена замовнику у повному обсязі до 15.06.2018 р., але не пізніше 180 календарних днів від дати здійснення замовником платежу (попередньої оплати) на виконання умов договору. Допускається дострокова поставка частини продукції або продукції у повному обсязі, про що постачальник повинен повідомити замовника письмово за три робочих дні.

У відповідності з п. 4.4 договору постачальник зобовязаний не менш ніж за три робочих дні повідомити замовника про готовність поставити продукцію та узгодити з замовником дати поставок продукції.

За порушення строків виконання зобовязання постачальник сплачує на користь замовника пеню у розмірі 0,1 % вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів постачальник сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленої продукції (п. 8.2 договору).

Згідно з п. 8.6 договору за користування коштами у разі несвоєчасної поставки продукції постачальник сплачує замовнику 0,1 % від суми попередньої оплати за кожен день від дня, коли продукція мала бути передана замовнику, до дня фактичної передачі продукції або повернення суми попередньої оплати.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання та реєстрації в Державній казначейській службі України і діє до 28 червня 2018 року (п. 11.1 договору).

Державною службою України з надзвичайних ситуацій на виконання умов договору було перераховано на користь ТОВ Техкомплект 37800000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 22.12.2017 р., яке було проведено Державною казначейською службою України 26.12.2017 р.

Проте, станом на 20.07.2018 р. відповідач зобовязання за договором не виконав, поставку продукції не здійснив.

ДСНС України зверталась до ТОВ Техкомплект з листами про забезпечення виконання умов договору, у тому числі - № 03-8446/212 від 05.06.2018 р., № 03-8910/212 від 12.06.2018 р., № 03-9206/212 від 18.06.2018 р., № 21-11088/212 від 19.07.2018 р., відповідно до яких позивач зазначав, що продукція має бути поставлена постачальником замовнику у повному обсязі до 15.06.2018 р.

Оскільки постачальник не поінформував ДСНС України про готовність поставити продукцію, не узгодив дати поставки та не здійснив належним чином постачання продукції, чим прострочив постачання 5 одиниць продукції вартістю 37800000,00 грн. на 35 днів, позивач і звернувся за даним позовом до суду про стягнення з відповідача 1323000,00 грн. пені, 2646000,00 грн. штрафу, 1323000,00 грн. процентів за користування коштами.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, відповідно до 1 ст. 264 Господарського кодексу України, матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб'єктів господарювання, здійснюються суб'єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ГК України, предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Частиною 2 ст. 266 Господарського кодексу України встановлено, що загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 267 ГК України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як слідує з матеріалів справи, в процесі розгляду справи ТОВ Техкомплект було надіслано на адресу ДСНС України листи № 076 від 14.08.2018 р. та № 077 від 14.08.2018 р. про приймання-передачу екскаваторів-планувальників, відповідно до яких постачальник просив повідомити замовника про готовність прийняття екскаваторів-планувальників, відповідно, 16.08.2018 р. та 21.08.2018 р. (копії листів долучено до матеріалів справи).

На виконання умов договору № 21-5/22 від 22.12.2017 р. ТОВ Техкомплект було поставлено ДСНС України вказану продукцію, що підтверджується накладною № 108 від 29.08.2018 р., на суму 37800000,00 грн.

Також факт поставки продукції замовнику підтверджується актом прийняття-передачі основних засобів № 21-1/79, який було підписано членами комісії позивача, з висновком, що екскаватори-планувальники на автомобільному шасі, екскаватори-планувальники UDS-114 на шасі КрАЗ-6322, модель ТК-К-6322-UDS-114 - 5 одиниць відповідають документації згідно договору від 22.12.2017 р. № 21-5/22 (зі змінами) на закупівлю ДК 021:2015 код 43260000-3 Механічні лопати, екскаватори та ковшові навантажувачі, гірнича техніка (аварійно-рятувальна техніка спеціального призначення - екскаватори-планувальники на автомобільному шасі), 2018 року випуску, кількість відповідає специфікації на продукцію, що поставляється. Основні вузли га агрегати в працездатному стані та придатні до експлуатації в підрозділах ДСНС України. Екскаватори-планувальники на автомобільному шасі, екскаватори-планувальники UDS-114, модель ТК-К-6322-UDS-114 заправлені всіма технологічними рідинами на 100% (паливом на 8 мотогодин роботи). Комплектність продукції відповідає умовам договору від 22.12.2017 р. № 21-5/22 (зі змінами).

Судом встановлено, що відповідач на виконання умов договору № 21-5/22 від 22.12.2017 р. поставив продукцію позивачу, проте, не в строк, передбачений п. 3.2 договору.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що продукція має бути поставлена замовнику у повному обсязі до 15.06.2018 р., але не пізніше 180 календарних днів від дати здійснення замовником платежу (попередньої оплати) на виконання умов договору. Допускається дострокова поставка частини продукції або продукції у повному обсязі, про що постачальник повинен повідомити замовника письмово за три робочих дні.

Судом встановлено, що попередня оплата за договором в розмірі 37800000,00 грн. була здійснена ДСНС України та надійшла на розрахунковий рахунок ТОВ «Техкомплект» 26.12.2017 р., що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 22.12.2017 р., з відміткою «оплачено Державною казначейською службою України 26.12.2017 р.», а також випискою з рахунку відповідача ПАТ КБ «ПравексБанк» від 26.12.2017 р.

Пунктом 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Отже, датою здійснення замовником платежу (попередньої оплати), з огляду на зазначене вище, є 26.12.2017 р.

Таким чином, з урахуванням положень пункту 3.2 договору, поставка продукції вважалася б здійсненою своєчасно за умови передачі ДСНС України екскаваторів-планувальників в строк до 24.06.2018 р. включно.

Згідно з частиною 1 статті 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відповідно до частини 2 статті 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина 2 статті 252 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до приписів ст. 254 Цивільного Кодексу України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. До строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює п'ятнадцяти дням. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця. Строк, що визначений тижнями, спливає у відповідний день останнього тижня строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Оскільки в даному випадку останній день строку припадає на 24.06.2018 р., що є вихідним днем (неділя), за умовами договору продукція мала бути поставлена ТОВ «Техкомплект» ДСНС України в строк до 25.06.2018 р. включно.

Як зазначалось вище, позивач, звертаючись з даним позовом до суду, зокрема, просить стягнути з відповідача 1323000,00 грн. пені та 2646000,00 грн. штрафу.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Як зазначалося вище, в силу умов п. 8.2 договору, за порушення строків виконання зобовязання постачальник сплачує на користь замовника пеню у розмірі 0,1 % вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів постачальник сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленої продукції.

Визначений позивачем розмір пені, нарахованої відповідно до п. 8.2 договору на розмір вартості непоставленої відповідачем продукції в сумі 37800000,00 грн. за період 15.06.2018 р. до 19.07.2018 р., становить 1323000,00 грн.

Розмір штрафу (7% від вартості непоставленої продукції), нарахований на суму 37800000,00 грн., визначений позивачем в сумі 2646000,00 грн.

Водночас, заявлена вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню, а вимога про стягнення з відповідача штрафу не підлягає задоволенню в цілому з огляду на наступне.

Як зазначалося вище, за умовами договору продукція мала бути поставлена позивачеві в строк до 25.06.2018 р. включно.

Отже, станом на 19.07.2018 р. (дату, до якої позивачем нараховано штрафні санкції) прострочення поставки продукції замовнику склало 24 календарних дні.

Враховуючи зазначені вище норми законодавства, а також умови п. 3.2 договору, суд дійшов висновку, що прострочення поставки продукції розпочинається не 15.06.2018 р., а 26.06.2018 р., по закінченню 180 календарних днів від дати здійснення замовником платежу (попередньої оплати) на виконання умов договору.

Таким чином, згідно з арифметичним розрахунком, який зроблений судом відповідно до встановленого судом початку прострочення поставки продукції, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 907200,00 грн. за період з 26.06.2018 р. до 19.07.2018 р. на суму 37800000,00 грн.

Водночас, вимога про стягнення штрафу в розмірі 7% від вартості непоставленої продукції, визначеного позивачем в сумі 2646000,00 грн., нарахованого за 35 днів прострочення поставки продукції, задоволенню не підлягає з огляду на те, що станом на 19.07.2018 р. (дата, до якої позивачем були нараховані штрафні санкції) відповідач прострочив поставку продукції за договором тільки на 24 календарних дні, а тому нарахування штрафу позивачем у даному випадку є безпідставним.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 1323000,00 грн. відсотків за користування коштами за період з 15.06.2018 р. до 19.07.2018 р. на суму 37800000,00 грн.

Як зазначалось вище, згідно з п. 8.6 договору за користування коштами у разі несвоєчасної поставки продукції постачальник сплачує замовнику 0,1 % від суми попередньої оплати за кожен день від дня, коли продукція мала бути передана замовнику, до дня фактичної передачі продукції або повернення суми попередньої оплати.

Водночас, правовою підставою позовної вимоги про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами позивачем зазначені норми статті 536, частини 3 статті 693 Цивільного кодексу України.

Проценти, зазначені у статті 536 Цивільного кодексу України, - це плата за користування чужими коштами.

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 Цивільного кодексу України є факт користування чужими коштами і встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 3 статті 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Ця правова норма є спеціальною і поширює свою дію лише на правовідносини, повязані з купівлею-продажем товару, або на правовідносини, до яких згідно з чинним законодавством застосовуються положення про купівлю-продаж (у тому числі - правовідносини, пов'язані з поставкою товару).

Частиною 3 статті 693 ЦК України конкретизовано визначений статтею 536 цього Кодексу обов'язок продавця (постачальника) сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене статтею 625 цього Кодексу право кредитора вимагати від боржника сплати 3% річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом із цим, згідно з визначенням поняття неустойки, що закріплено в статті 549 Цивільного кодексу України, грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов'язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

Отже, проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами пункту 8.6 укладеного між сторонами у справі договору про закупівлю нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов'язання, за своєю правовою природою, враховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені, яка також була нарахована позивачем у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленої продукції за кожен день прострочення, що не узгоджується з положеннями статті 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.07.2018 р. у справі № 927/1091/17.

Приписами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене та враховуючи правову позицію Верховного Суду в аналогічній справі за позовом ДСНС України, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача у даній справі процентів за користування чужими грошовими коштами.

Як зазначав відповідач, на його думку, обґрунтованою є лише вимога позивача про стягнення з ТОВ «Техкомплект» пені в розмірі 907200,00 грн., водночас, з посиланням на статтю 233 Господарського кодексу України, частину 3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідач просив суд зменшити заявлену позивачем до стягнення пеню на 90%, посилаючись при цьому на таке.

Сума пені є непомірним тягарем для субєкта малого підприємництва, яким є ТОВ «Техкомплект» (копії балансу та звіту про фінансові результати за 2017 рік надані до матеріалів справи). Як вбачається зі звіту про фінансові результати, сума прибутку підприємства в 2017 році склала всього 697700,00 грн. Стягнення з відповідача пені в розмірі, що в півтора рази перевищує річний прибуток, призведе до наступних негативних для ТОВ «Техкомплект» наслідків: зрив строків поставки за іншими господарськими договорами, якими передбачена пост-оплата (30-90 календарних днів з моменту поставки товару); суттєві затримки в виплаті заробітної плати працівникам; зупинення виробничих процесів у звязку з відсутністю коштів на оплату основних матеріалів, комплектуючих, робочої сили; банкрутство та/або ліквідація підприємства, при цьому 48 працівників Макарівського району Київської області та Машівського району Полтавської області втратять робочі місця.

Водночас, відповідач наголошував, що зобов'язання з поставки екскаваторів-планувальників UDS-114 на шасі КрАЗ-6322 (модель TK-K-6322-UDS-114) в кількості 5 одиниць виконано ТОВ «Техкомплект» в повному обсязі, що підтверджується актом прийняття-передачі основних засобів № 21-1/79 від 29.08.2018 р., накладною № 108 від 29.08.2018 р., довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей № 26 від 22.08.2018 р. При цьому відповідач виконав зобовязання, взяті на себе за договором, не зважаючи на явну збитковість для нього цієї господарської операції. Так, собівартість 5 екскаваторів-планувальників UDS-114 на шасі КрАЗ-6322 значно перевищує суму, визначену сторонами в п. 2.1 договору. Збитки ТОВ «Техкомплект» після виконання поставки за договором № 21-5/22 від 22.12.2017 р. складають 102436,88 грн.

Така збитковість договору для відповідача повязана з коливанням валют та знеціненням гривні по відношенню до іноземної валюти, що, в свою чергу, вплинуло на підвищення ціни на складові та комплектуючі, необхідні для виробництва екскаваторів. Передбачити розмір коливання курсу гривні по відношенню до долару США та Євро відповідач не міг, і, тим більше, не міг запобігти настанню вказаних макроекономічних процесів.

Відповідач зазначав, що після подання тендерної пропозиції ТОВ «Техкомплект» не мало можливості ані відкликати її, ані відмовитися від укладення договору з ДСНС України, оскільки ціна відповідача одразу виявилася найменшою. Неможливість відкликання тендерної пропозиції пояснюється тим, що за умовами тендерної документації позивача вимагалося надання разом з ціновою пропозицією також її забезпечення у вигляді електронної банківської гарантії (безумовної, безвідкличної, оформленої відповідно до вимог постанови Правління НБУ від 15.12.2004 р. № 639). Строк дії забезпечення тендерної пропозиції - не менше 120 календарних днів з дня розкриття тендерної пропозиції. Згідно з пунктом 3 Розділу III тендерної документації «Інструкція з підготовки тендерних пропозицій» забезпечення тендерної пропозиції не повертається у разі: відкликання тендерної пропозиції учасником після закінчення строку її подання, але до того, як сплив строк, протягом якого тендерні пропозиції вважаються чинними; не підписання учасником, який став переможцем процедури торгів, договору про закупівлю. Аналогічне положення міститься в ч. 3 ст. 24 Закону України «Про публічні закупівлі».

Таким чином, ТОВ «Техкомплект» стало заручником нестабільної економічної ситуації в країні та жорсткого законодавства, яке регулює процес здійснення закупівель за державні кошти. Відповідач був вимушений поставляти товар за ціною, визначеною в тендерній пропозиції від 30.11.2017 р., навіть на шкоду власним господарським інтересам.

Після оголошення ТОВ «Техкомплект» переможцем тендеру (навіть до укладення договору та надходження попередньої оплати), з метою найбільш швидкого постачання готової продукції, відповідач почав здійснювати підбір постачальників складових та комплектуючих. 28.12.2017 р. відповідачем з CSM Industry s.r.o. було укладено договір № CSM/ODB/010/01- 010/17, відповідно до п. 1.1 якого CSM Industry s.r.o виготовляє та передає у власність ТОВ «Техкомплект» пять надбудов екскаватора-планувальника UDS-114 з основним ковшем 0,63 см, з двигуном настройки IVECO. 28.12.2017 р. відповідачем було укладено з TOB «Торговий Дім АвтоКраз» договір купівлі-продажу № 719ТД/17, на підставі якого відповідачем були придбані пять автомобілів вантажних КрАЗ-6322-0100024-05. 28.12.2017 р. відповідачем було укладено договір поставки № 1-2812/17 з метою придбання ліхтарів EURO-BLITZ compact та пяти зарядних пристроїв для ліхтарів, а також ряд інших договорів.

Відповідач наголошував, що основною причиною прострочення поставки товару відповідачем на користь ДСНС України є недотримання CSM Industry s.r.o домовленості з ТОВ «Техкомплект» щодо строку виготовлення надбудов екскаваторів-планувальників.

На переконання відповідача, викладене свідчить, що ТОВ «Техкомплект» вжило всіх належних від нього заходів для забезпечення своєчасного виготовлення та поставки надбудов екскаваторів-планувальників, а відтермінування передачі надбудов від CSM Industry s.r.o до ТОВ «Техкомплект» сталося з незалежних від підприємства причин.

Позивач проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені заперечував, оскільки твердження відповідача про отримання збитків від виконання договору через різницю у сумах закупівельних цін, коливання валют та знецінення гривні, про неналежне виконання умов договору постачальниками відповідача та про підвищення ціни на складові і комплектуючі, є необґрунтованими, та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами.

Дослідивши матеріали справи, доводи відповідача щодо наявності підстав для зменшення штрафних санкцій, а також заперечення позивача, суд вважає за необхідне відзначити таке.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду; оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру цих санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі - вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Однак, всупереч наведеному, наявності виняткових обставин у даній справі для зменшення розміру неустойки відповідачем не доведено.

Мотивуючи своє клопотання, відповідач посилався на отримання збитків від виконання договору, укладеного з позивачем, внаслідок, зокрема, різниці у закупівельних цінах, коливання курсів валют та знецінення гривні, неналежного виконання умов договорів з постачальниками відповідача, підвищення ціни на складові та комплектуючі.

Водночас, слід зазначити, що відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому, вибір постачальників тих чи інших комплектуючих для належного виконання умов договору із ДСНС України є обовязком ТОВ Техкомплект, який безпосередньо випливає з договору та вимог чинного законодавства.

Відповідач однією з підстав несвоєчасного виконання ним умов договору щодо поставки продукції зазначає про наявність у нього міжнародного договору від 28.12.2017 р. із контрагентом CSM Industry, який, у свою чергу, допустив прострочення поставки.

Проте, відповідно до умов вказаного договору від 28.12.2017 р., укладеного між ТОВ Техкомплект та CSM Industry, за прострочення виконання зобовязань з боку CSM Industry ТОВ Техкомплект має право на отримання штрафних санкцій у розмірі, аналогічному тому, який передбачено у договорі між позивачем та відповідачем.

Поряд з цим, договір № 719ТД/17, укладений 28.12.2018 р. між ТОВ Техкомплект та ТОВ ТД Автокраз, передбачає оплату за продукцію в гривнях і постачальником цієї продукції є український виробник. Таким чином, посилання відповідача на коливання курсів валют у відносинах із постачальником ТОВ ТД Автокраз є необгрунтованим та не береться судом до уваги.

Заперечуючи проти задоволення клопотання відповідача про зменшення пені, позивач наголошував на тому, що відповідно до Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 16.12.2015 р. № 1052, Державна служба України з надзвичайних ситуацій є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом ОСОБА_3 України через ОСОБА_3 внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.

Предметом укладеного сторонами договору була спеціальна техніка, яка призначена для належної реалізації ДСНС функцій держави в частині збереження життя, здоровя і майна людей.

Позивач наголошував, що при вирішенні питання щодо можливості зменшення розміру пені, який підлягає стягненню, слід враховувати не лише майнові інтереси відповідача, але й інтереси позивача, які полягають у належному виконанні покладених законодавством завдань, у тому числі - забезпечення безпеки та майнових інтересів людей, які, в силу специфіки правовідносин, були поставлені відповідачем під загрозу через його неправомірну поведінку, тому, на переконання позивача, підстави для зменшення розміру пені у даному випадку відсутні.

Підсумовуючи все вищевикладене, дослідивши позиції позивача та відповідача, суд не вбачає винятковості обставин, що спричинили утворення заборгованості перед позивачем, а тому, враховуючи, зокрема, інтереси обох сторін, суд вважає відсутніми підстави для зменшення розміру пені.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_3 Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Слід зазначити, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Стосовно розподілу у даній справі судових витрат слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України).

Водночас, як зазначав позивач, у своєму відзиві відповідач визнає факт порушення з його боку умов договору, що призвело до негативних наслідків для ДСНС України та стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Таким чином, ДСНС України вважає, що у суду наявні підстави для покладення судових витрат, повязаних з розглядом даної справи, на відповідача, незалежно від прийнятого рішення, враховуючи те, що спір виник внаслідок неправильних дій саме ТОВ «Техкомплект».

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач виконав умови договору № 21-5/22 від 22.12.2017 р. та поставив продукцію після звернення позивача з позовом до суду та відкриття провадження у справі, що не може вважатись належним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, та, в свою чергу, свідчить про доведення спору до судового розгляду внаслідок неправильних дій відповідача.

Водночас, як встановлено судом, позивачем при зверненні з даним позовом до суду було неправомірно та безпідставно нараховано 2646000,00 грн. штрафу та 1323000,00 грн. процентів за користування коштами, що призвело до сплати судового збору у завищеному розмірі.

За таких обставин, з огляду на викладене, судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1, п. 3 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Техкомплект (08004, Київська обл., Макарівський р-н, с. Калинівка, вул. Київська, буд. 43/2, код 20616482) на користь Державної служби України з надзвичайних ситуацій (01030, м. Київ, вул. О. Гончара, буд. 55, код 38516849) 907200 (девятсот сім тисяч двісті) грн. 00 коп. пені, 13608 (тринадцять тисяч шістсот вісім) грн. 00 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене 04.12.2018 р.

Суддя В.М. Бабкіна