ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2239/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енліль", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю СП "Богодухівський комбікормовий завод" с. Губарівка
про стягнення 123381,60 грн.
за участю представників сторін :

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю від 22.06.2018 року;

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю від 01.08.2018 року;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енліль" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою Спільного підприємства "Богодухівський комбікормовий завод" про стягнення збитків за неналежне виконання умов договору зберігання від 10.01.2018 року в розмірі 123381,60 грн., які складаються з:

- відшкодування витрат за користування вагонами на станції, зміни шляху прямування вантажу від пункту його відправлення від станції Ксенієво (Ілічівськ) до станції Чорноморська ТІС (ОСОБА_2) в розмірі 25258,98 грн.;

- різниці між ціною кукурудзи, придбаної у ПрАТ "Ульянівське" та ціною кукурудзи, придбаної у ТОВ "Харківагро-2000" в сумі 32004,00 грн. та в сумі 22264,00 грн.;

- збитків у вигляді оплати ПрАТ "Харківський комбікормовий завод" за надання послуг відвантаження кукурудзи 3 класу, зважування на залізничних вагах, маневрові послуги, розвантаження, у зв`язку з повторним придбанням зерна, для відвантаження його повторно на адресу ПІІ "Гленкор Агрікалчер Україна" у розмірі 9200,94 грн.;

- збитків у вигляді оплати надання транспортно-експедиційних послуг ТОВ "МГ ТЕК" за відправлення кукурудзи залізничним транспортом на адресу ПІІ ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР Україна у сумі 34653,68 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.08.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 10.09.2018 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.09.2018 року було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 29.10.2018 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.10.2018 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 12.11.2018 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.11.2018 року, яка занесена до протоколу судового засідання, було оголошено перерву до 03.12.2018 року.

Представник позивача в судовому засіданні 03.12.2018 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, посилаючись на те, що актом від 12.03.2018 року підтверджено пошкодження зерна, переданого відповідачу на зберігання за договором складського зберігання, що в свою чергу спричинило позивачу збитки, які підлягають відшкодуванню відповідачем в розмірі 123381,60 грн. та складаються з відшкодування витрат за користування вагонами на станції, зміни шляху прямування вантажу від пункту його відправлення від станції Ксенієво (Ілічівськ) до станції Чорноморська ТІС (ОСОБА_2) в розмірі 25258,98 грн.; різниці між ціною кукурудзи, придбаної у ПрАТ "Ульянівське" та ціною кукурудзи, придбаної у ТОВ "Харківагро-2000" в сумі 32004,00 грн. та в сумі 22264,00 грн.; збитків у вигляді оплати ПрАТ "Харківський комбікормовий завод" за надання послуг відвантаження кукурудзи 3 класу, зважування на залізничних вагах, маневрові послуги, розвантаження, у зв`язку з повторним придбанням зерна, для відвантаження його повторно на адресу ПІІ "Гленкор Агрікалчер Україна" у розмірі 9200,94 грн.; збитків у вигляді оплати надання транспортно-експедиційних послуг ТОВ "МГ ТЕК" за відправлення кукурудзи залізничним транспортом на адресу ПІІ ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР Україна у сумі 34653,68 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні 03.12.2018 року проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач не звертався до відповідача із претензією щодо відшкодування вартості пошкодженого зерна. Крім того відповідачем зазначено, що пошкодження виявлено лише в одному вагоні №95345971, щодо вагонів №95390506 та 95372249, то відповідачем не було оглянуто відповідні вагони та не складено акт невідповідності щодо них. Також відповідач зазначив, що йому не відомо місцезнаходження зерна відвантаженого відповідачем у вагони №95390506 та 95372249, у зв`язку з чим на думку відповідача, у позивача відсутні підстави стверджувати про невідповідність зазначеного зерна будь-яким показникам.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представників сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивачем на підставі Договору поставки від 10.01.2018 року № 1008-0818, було придбано у ПРАТ УЛЬЯНІВСЬКЕ 1 000,00 (одну тисячу) тон кукурудзи 3-го класу на загальну суму 4300 000,00 (чотири мільйона триста тисяч) гривень, що підтверджується видатковою накладною від 11.01.2018 року № УЛ-00000002.

10.01.2018 між ТОВ ЕНЛІЛЬ (позивач) та ТОВ СП Богодухівський комбікормовий завод (відповідач) було укладено договір складського зберігання, у відповідності до умов якого позивач зобов`язується передати, а відповідач зобов`язується прийняти на зберігання зернові, зернобобові, круп`яні, олійні культури врожаю 2017 року (далі зерно) та надати додаткові послуги, відповідно до додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього договору та в установлений строк повернути їх позивачу або особі, зазначеній ним як одержувач, відповідно до якісних показників передбачених цим договором.

Термін дії Договору зберігання до 01.05.2018 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Пунктом 1.4 договору було визначено орієнтовні обсяги зерна, що плануються до передачі на зберігання та показники якості розрахунку залікової ваги.

Відповідно до п. 1.5 договору фактичні обсяги зерна, що передається на зберігання відповідачу можуть бути визначені лише при безпосередній передачі його на зберігання при оформленні складського документа.

Відповідно до умов договору зберігання, позивачем було передано відповідачу на зберігання зерно кукурудзи 3 класу заліковою вагою 1 000,00 (одна тисяча) тон, переоформлене від ПРАТ УЛЬЯНІВСЬКЕ, ДСТУ 4525:2006, зернова домішка - 8%, сміттєва домішка - 2%, незаражене шкідниками.

Пунктом 2.1. Договору зберігання, якість зерна, що поставляється на зберігання, повинна відповідати державним стандартам, підтверджуватися карткою аналізу зерна, яка видається Зерновим складом до складських документів, Поклажодавець або Зерновий склад має право вимагати проведення перевірки якості Зерна. Визначення якості Зерна проводиться виробничою технологічною лабораторією Зернового складу за методиками, установленими чинними нормативними документами.

Згідно складської квитанції на зерно № 190 від 11.01.2018 року, відповідачем прийнято на зберігання кукурудзу, маса 1000,00 тон, урожаю 2017 року, партія однорідна, зерно у здоровому стані.

Відповідач зобовязався, у разі виявлення пошкодження Зерна повідомити про це позивача протягом дня. У випадку невідповідності якісних показників Зерна нормам стандартів, та з метою недопущення погіршення кількісно-якісного стану Зерна, відповідач вживає необхідних заходів щодо збереження Зерна за рахунок позивача (пп. 4.1.6, 4.1.11 цього Договору).

Базисні норми, у відповідності з якими вираховується залікова (розрахункова) вага продукції і проводиться оплата за сушку та очистку, становлять для кукурудзи: 14,0% вологості; 2,0% смітної домішки (п. 1.4. Договору).

Факт прийняття зерна від позивача відповідачу підтверджується складською квитанцією на зерно від 11.01.2018 року № 190 (бланк АЦ № 385825), виданої ТОВ СП Богодухівський комбікормовий завод.

В подальшому, між позивачем та Підприємством з іноземними інвестиціями ГЛЕНКОР АЕРІКАЛЧЕР Україна було укладено Договір поставки від 08.02.2018 року № МР-04343.

Відповідно до умов вищезазначеного Договору, позивач зобовязався поставити і передати у власність Підприємства з іноземними інвестиціями ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР Україна, а Підприємство з іноземними інвестиціями ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР Україна - прийняти і оплатити товар українського походження (кукурудзу 3-го класу), врожаю 2017 року, код УКТЗЕД 1005 90 00 00, у кількості 210,000 тон (+/- 10% в опціоні Покупця) на умовах DAT Поставка в терміналі, TOB ІЗТ, порт Чорноморськ, відповідно до умов Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів Інкотермс-2010.

Якість зерна кукурудзи, згідно умов Договору поставки від 08.02.2018 року № МР-04343 мала відповідати наступним показникам: смітна домішка - не більше 2%; з них шкідлива домішка, включаючи дурман - не більше 0,05%; вміст насіння амброзії - не більше 12 шт./кг; вологість - не більше 14,5%; зернова домішка - не більше 10%; з них битих не більше 5%; зерно не повинно містити ГМО. Товар має відповідати вимогам державних стандартів, зокрема ДСТУ 4525:2006.

На виконання Договору поставки від 08.02.2018 року № МР-04343, укладеного між ТОВ ЕНЛІЛЬ та Підприємством з іноземними інвестиціями ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР Україна, зерна кукурудзи, передані на зберігання ТОВ СП Богодухівський комбікормовий завод за Договором зберігання, були завантажені у вагони №№ 95390506, 95345971,95372249.

При цьому, ТОВ СП Богодухівський комбікормовий завод були видані посвідчення про якість зерна від 27.02.2018 року № 000630 на вагон № 95345971, де зазначено, що зернова домішка складає 6,25%; посвідчення від 26.02.2018 року № 000629 на вагон № 95390506, де зазначено, що зернова домішка складає 6,15%; посвідчення від 26.02.2018 року № 000628 на вагон № 95372249, де зазначено, що зернова домішка складає 6,30%.

ТОВ МГ ТЕК (Експедитор) було відправлено кукурудзу у вагонах №№ 95390506, 95345971, 95372249 залізничним транспортом на адресу одержувача - Підприємства з іноземними інвестиціями ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР Україна.

Проте, як вказує позивач, під час приймання вказаного зерна портовим терміналом ТОВ ІЗТ, виявилось, що у вагонах №№ 95390506, 95345971, 95372249 міститься зерно, якість якого не відповідає виписаним на зерно ТОВ СП Богодухівський комбікормовий завод посвідченням про якість зерна.

Відповідно до телефонограми від 05.03.2018 року № 14 лабораторії ТОВ ІЗТ, аналізом відбору проб було встановлено, що у вагонах за №№ 95345971, 95372249 показники пошкодженого зерна більше допустимих норм, а у вагоні № 95390506 показник пошкодженого зерна не відповідає якості поверхневого слою та повністю не відповідає умовам Договору поставки від 08.02.2018 року № МР-04343, укладеного між ТОВ ЕНЛІЛЬ та Підприємством з іноземними інвестиціями ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР Україна.

Комісією у складі представників ВТЛ ТОВ ІЗТ та ТОВ СП Богодухівський комбікормовий завод був проведений спільний відбір проб та визначено, що кукурудза у вагоні № 95345971 пошкоджена на 8,67%, що підтверджується актом спільного визначення якості від 12.03.2018 року № 8.

Як зазначає позивач, вказані обставини стали підставою для відмови ПП ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР Україна від поставки ТОВ ЕНЛІЛЬ зерна кукурудзи неналежної якості.

Як стверджує позивач, у звязку із відвантаженням пошкодженого зерна ТОВ СП Богодухівський комбікормовий завод, ТОВ ЕНЛІЛЬ відшкодував кошти ТОВ МГ ТЕК за користування вагонами, затримку вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, змінив шлях прямування вантажу від пункту його відправлення - станція Ксенієво (Іллічівськ) до станції Черноморська ТІС (ОСОБА_2) (переадресація вагонів) на загальну суму в розмірі 25 258,98 (двадцять пять тисяч двісті пятдесят вісім) гривень девяносто вісім копійок, в тому числі ПДВ в сумі 4 209,83 гривні, на підтвердження чого було надано акт виконаних послуг від 15.03.2018 року № 94.

В подальшому, як зазначає позивач, для виконання зобовязання належним чином за договором поставки від 08.02.2018 року № МР-04343, ТОВ ЕНЛІЛЬ вдруге придбав у ТОВ ХАРКІВАГРО-2000 зерно кукурудзи:

- в кількості 35,56 тон на загальну суму 184 912,00 (сто вісімдесят чотири тисячі девятсот дванадцять гривень) 00 коп., в тому числі ПДВ - в сумі 30 818,67 (тридцять тисяч вісімсот вісімнадцять гривень) 67 коп.; за ціною 4 333,33 (чотири тисячі триста тридцять три гривні) 33 коп. за 1 (одну) тону без ПДВ, що підтверджується копією рахунку на оплату від 21.03.2018 року № 20;

- в кількості 56,62 тон на загальну суму 293 291,60 (двісті девяносто три тисячі двісті девяносто одна гривня) 60 коп., в тому числі ПДВ - в сумі 48 881,93 (сорок вісім тисяч вісімсот вісімдесят одна гривня) 93 копійки; за ціною 4 316,67 (чотири тисячі триста шістнадцять) гривень 67 копійок за 1 (одну) тону без ПДВ, що підтверджується копією рахунку на оплату від 04.05.2018 року № 30.

ТОВ ЕНЛІЛЬ поставив придбане у ТОВ ХАРКІВАГРО-2000 на адресу Підприємства з іноземними інвестиціями ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР Україна на виконання зобовязань за Договором поставки від 08.02.2018 року № МР-04343 в кількості 60 (шістдесят) тон 860 (вісімсот шістдесят) кг, на загальну суму 315 966,00 (триста пятнадцять тисяч девятсот шістдесят шість) гривень 00 коп., що підтверджується залізничною накладною.

Враховуючи вищенаведені обставини, позивач вважає, що пошкодження зерна, переданого на зберігання відповідачу, завдало ТОВ Енліль збитків у загальному розмірі 123381,60 грн., що й стало підставою для звернення останнього до суду з відповідним позовом.

Відповідач, заперечуючи проти позову посилається на те, що позивач із вимогою про відшкодування вартості чи заміни пошкодженого зерна до відповідача не звертався. Крім того відповідач посилається на відсутність у останнього відомостей щодо місцезнаходження зерна, відвантаженого відповідачем у вагони. Також відповідач зазначає про те, що він не приймав участі у визначенні якості зерна, що знаходилось у вагонах №№ 95390506, 95372249, у зв`язку з чим на думку відповідача, у позивача відсутні підстави стверджувати про невідповідність зазначеного зерна будь-яким показникам.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як вбачається з умов, укладеного між сторонами договору, останній за своєю правовою природою є договором складського зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 957 ЦК України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для збереження схоронності речі (ст. 942 ЦК України).

Як стверджує позивач, пошкодження зерна, переданого відповідачу на зберігання, завдало ТОВ "Енліль" збитки, які підлягають відшкодуванню в порядку ст. 224 ГК України.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини 1 статті 623 Цивільного кодексу України боржник який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно зі статтями 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто збитки це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також неодержаних кредитором доходів, які б він одержав, коли зобов'язання було виконано боржником.

Обов'язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідальності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язання.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв'язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

При цьому, обов'язковими умовами покладання відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки. Не доведення хоч би одного із них виключає можливість задоволення вимоги про стягнення збитків.

За приписами статей 949, 950 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Статтею 951 Цивільного кодексу України визначено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості. При цьому необхідно врахувати, що зберігач зобов'язаний повернути поклажедавцеві товар який був прийнятий на зберігання, а відшкодувати збитки зобов'язаний лише у випадку втрати (нестачі) або його пошкодження за наявності складу цивільного правопорушення.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі №918/407/14.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, обов'язковим під час розгляду даного спору є доведення факту втрати майна, переданого на зберігання та встановлення наявності всіх елементів складу правопорушення: наявність збитків, протиправність дій особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВГСУ від 15.06.2017 року у справі №923/427/16.

Розглянувши позовну вимогу позивача про відшкодування сум ТОВ "МГ ТЕК" за користування вагонами, затримку вагонів на станції, зміну шляху прямування вантажу від пункту його відправлення від станції Ксенієво (Іллічівськ) до станції Чорноморська ТІС (ОСОБА_2) в розмірі 25258,98 грн., суд зазначає наступне.

В обґрунтування вищезазначеної вимоги, позивач посилається на те, що у зв`язку із відвантаженням пошкодженого зерна ТОВ СП Богодухівський комбікормовий завод, ТОВ ЕНЛІЛЬ відшкодував кошти ТОВ МГ ТЕК за користування вагонами, затримку вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, змінив шлях прямування вантажу від пункту його відправлення - станція Ксенієво (Іллічівськ) до станції Черноморська ТІС (ОСОБА_2) (переадресація вагонів) на загальну суму в розмірі 25 258,98 грн., в тому числі ПДВ в сумі 4 209,83 гривні, на підтвердження чого було надано акт виконаних послуг від 15.03.2018 року № 94.

Судом досліджено акт наданих послуг від 15.03.2018 року та встановлено, що відповідно до вказаного акту переадресація була здійснена вагону №95372249, в той час як відповідно до акту спільного визначення якості від 12.03.2018 року, було визначено пошкодження у вагоні № 95345971 ( тобто в іншому).

Крім того, умови, укладеного між сторонами договору зберігання не містять обов`язку відшкодування відповідних витрат відповідачем.

Чинним законодавством також не передбачено обов'язку відшкодування відповідачем витрат за користування вагонами, затримку вагонів на станції, зміну шляху прямування вантажу.

В свою чергу позивачем не надано доказів фактично понесених збитків.

Отже, позивачем щодо даних витрат в сумі 25258,98 грн., не доведено протиправної поведінки відповідача та його вини, як то передбачено ст. 623 ЦК України.

Щодо заявлених позивачем до стягнення різниці у розмірі 54268,00 грн. між ціною кукурудзи, придбаної у ПрАТ "Ульянівське" та ціною кукурудзи, придбаної у ТОВ "Харківагро-2000", суд зазначає наступне.

В обґрунтування даної вимоги позивачем надано, рахунки на оплату № 20 від 21.03.2018 року на суму 184912,00 грн. та рахунок на оплату № 30 від 04.05.2018 року на суму 293291,60 грн.

Судом було досліджено умови договору складського зберігання від 10.01.2018 року та встановлено наступне.

По-перше, договір складського зберігання не містить посилань на договір поставки від 10.01.2018 року № 1008-0818, а містить лише кількісні та якісні показники зерна, яке передавалося на зберігання відповідачу.

По-друге, договором складського зберігання не передбачено відповідальність відповідача за порушення позивачем зобов`язань перед третіми особами.

Рахунки на які посилається позивач, не містять будь яких застережень, щодо відповідача.

Крім того, будь-яких застережень щодо можливості повторного придбання зерна позивачем, в разі його пошкодження відповідачем, умови договору складського зберігання не містять.

В свою чергу позивачем не надано доказів фактично понесених збитків.

Таким чином, позивачем в порушення вимог ст. 623 ЦК України не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки відповідача, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками і вини.

Відсутність вищезазначених елементів виключає можливість застосування до відповідача такої міри відповідальності, як відшкодування збитків щодо стягнення з відповідача різниці між ціною кукурудзи, придбаної у ПрАТ "Ульянівське" та ціною кукурудзи, придбаної у ТОВ "Харківагро-2000" в розмірі 54268,00 грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача збитків у вигляді оплати ПрАТ "Харківський комбікормовий завод" за надання послуг відвантаження кукурудзи 3 класу, зважування на залізничних вагах, маневрові послуги, розвантаження, у зв`язку з повторним придбанням зерна, для відвантаження його повторно на адресу ПІІ "Гленкор Агрікалчер Україна" у розмірі 9200,94 грн., суд зазначає наступне.

В обґрунтування заявлених витрат позивачем надано акт наданих послуг №301 від 01.05.2018 року.

Судом досліджено відповідний акт та встановлено, що відповідно до вказаного акту ПРАТ Харківський комбікормовий завод надав позивачу послуги з відвантаження кукурудзи 3 класу, зважування на залізничних вагах, маневрові послуги, розвантаження на загальну суму 9 200,94 грн.

В той час, як вищезазначений акт не містить посилань на відповідача та стосується лише надання ПРАТ Харківський комбікормовий завод послуг позивачу.

Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити, що вищезазначені витрати, заявлені позивачем, як збитки, стосуються безпосередньо виконання зобов`язань останнього перед ПІІ ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР Україна на підставі укладеного між сторонами договору поставки від 08.02.2018 року.

В свою чергу вищезазначений договір, укладений між позивачем та ПІІ ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР Україна не містить умов відповідальності СП "Богодухівський комбікормовий завод" (відповідача) за порушення позивачем зобов`язань перед ПІІ ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР Україна.

Докази існування договірних відносин між СП "Богодухівський комбікормовий завод" та ПІІ ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР Україна в матеріалах справи відсутні.

Отже, будь-які договірні зобов`язання у відповідача перед ПІІ ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР Україна відсутні.

Таким чином, витрати в сумі 9200,94 грн. позивача, пов'язані з виконанням договірних зобов`язань перед ПІІ ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР Україна з поставки зерна.

Крім того позивачем не надано доказів фактично понесених збитків ( витрат).

В свою чергу позивачем, щодо стягнення з відповідача витрат у сумі 9200,94 грн., в порушення норм чинного законодавства не доведено усіх елементів складу цивільного правопорушення.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача збитків у вигляді оплати надання транспортно-експедиційних послуг ТОВ "МГ ТЕК" за відправлення кукурудзи залізничним транспортом на адресу ПІІ ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР Україна у сумі 34653,68 грн., суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, з метою виконання умов договору поставки від 08.02.2018 року № МР-04343, позивачем 11.12.2017 року було укладеного договір транспортного експедирування з ТОВ "МГ ТЕК".

ТОВ "МГ ТЕК" було виконано умови вищезазначеного договору, що підтверджується актом надання послуг від 06.04.2018 року № 117.

Судом досліджено відповідний акт та встановлено, що останній не містить будь яких посилань на відповідача, або на договір складського зберігання від 10.01.2018 року.

В даному випадку вищезазначені витрати позивача стосуються виконання договірних зобов`язань останнього перед ПІІ ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР Україна за договором поставки від 08.02.2018 року № МР-04343.

Посилання позивача на те, що витрати в сумі 34653,68 грн. є збитками, понесеними ТОВ "Енліль", у зв`язку з пошкодженням зерна, переданого на зберігання відповідачу за договором складського зберігання є безпідставними.

Таким чином, заявляючи до стягнення з відповідача збитки у розмірі 123381,60 грн. позивачем не доведено усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками і вини.

Крім того, як вже було зазначено судом, позивачем на підтвердження понесених збитків не надано доказів реального їх понесення, з огляду на наступне.

В даному випадку укладені позивачем договори поставки, транспортно-експедиційних послуг, підписані на їх підставі акти виконаних робіт та виставлені рахунки не оплату не можуть бути належними доказами понесення реальних збитків, оскільки позивачем не надано виписки з банківського рахунку та платіжних доручень про фактичне перерахування зазначених коштів.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зазначити, що за пошкодження переданого на зберігання відповідачу зерна, останній в даному випадку несе відповідальність, яка передбачена ст. 951 ЦК України.

Як вже було зазначено вище, згідно зі ст. 950 ЦК України за втрату або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Положеннями ст. 951 ЦК України визначено, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Статтею 33 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" визначено, що за втрату, нестачу зерна прийнятого на зберігання, зерновий склад несе відповідальність на підставах, передбачених законодавством. Зерновий склад звільняється від відповідальності за втрату, нестачу зерна, викликаних непереборною силою.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" збитки, завдані поклажодавцеві втратою, нестачею зерна, відшкодовуються зерновим складом: за втрату та нестачу зерна - у розмірі вартості втраченого або такого, що його не вистачає, зерна.

Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою, нестачею зерна, відшкодовуються зерновим складом: за втрату та нестачу зерна - у розмірі вартості втраченого або такого, що його не вистачає, зерна.

Як вже було зазначено судом, актом спільного визначення якості № 8 від 12.03.2018 року було проведено спільний відбір проб з нижніх люків, при вивантаженні методом перетину потоку зерна через рівні проміжки часу від партії кукурудзи 3 класу, врожаю 2017 року, яка надійшла на ТОВ "ІЗТ" зі ст. Губарівка, обл., підприємство-відправник ТОВ "Богодухівський комбікормовий завод".

Вищезазначеним актом комісією у складі представників ВТЛ ТОВ "ІЗТ" та ТОВ "Богодухівський комбікормовий завод" було встановлено, що відсоток пошкодженого зерна кукурудзи становить 8,67% (номер вагона 95345971, номер посвідчення 000630).

Отже, після встановлення вказаних обставин та з урахуванням норм чинного законодавства, позивач мав право звернутись до відповідача з вимогою про відшкодування вартості пошкодженого зерна.

Проте в матеріалах справи наявна лише телефонограма № 14, в якій зазначено про пошкодження зерна, яке було встановлено ВТЛ ТОВ "ІЗТ.

31.05.2018 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію про відшкодування збитків в розмірі 123381,60 грн.

17.07.2018 року відповідачем було надано позивачу відповідь на претензію № 9, в якій останній відмовився від відшкодування збитків та зазначив про те, що позивач не звертався до відповідача з вимогою про заміну товару або усунення недоліків, у зв`язку з чим вимоги позивача є безпідставними.

Докази звернення позивача з вимогою до відповідача про відшкодування вартості частини (8,67%) пошкодженого зерна, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази вартості частини зерна, яка була пошкоджена.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що як вбачається з наданої позивачем телефонограми № 14, вона містить посилання на пошкодження зерна у трьох вагонах (95390506, 95345971, 95372249).

В той час, як відповідно до акту спільного визначення якості № 8 було встановлено лише пошкодження зерна у вагоні № 95345971.

Докази повернення зерна кукурудзи, яке було завантажене у вагони №№ 95390506, 95345971, 95372249 на адресу відповідача , в матеріалах справи відсутні.

Позивачем у судовому засіданні підтверджено факт того, що зерно кукурудзи не було повернуто відповідачу.

Таким чином з урахуванням норм чинного законодавства та умов, укладеного між сторонами договору зберігання, суд дійшов висновку, що позивач мав право в порядку ст. 951 ЦК України звернутись до відповідача із вимогою про відшкодування вартості пошкодженого зерна, проте докази такого звернення в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Як зазначено у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

За таких обставин, господарський суд, всебічно повно та об'єктивно дослідивши всі обставини справи та подані сторонами докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 123381,60 грн. збитків, оскільки позивачем не доведено, жодного з елементів складу правопорушення, а саме наявність правил поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового звязку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі залишається за позивачем.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 22, 611, 623, 950, 951, Цивільного кодексу України; 224, 225 Господарського кодексу України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Енліль» ( ) до ТОВ СП "Богодухівський комбікормовий завод" () про стягнення 123381,60 грн. збитків відмовити повністю.

Судові витрати щодо сплати судового збору у розмірі 1850,71 грн. залишити за позивачем ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 11.12.2018 р.

Суддя ОСОБА_3

922/2239/18