ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року Справа № 924/29/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Олексюк Г.Є. , суддя Василишин А.Р.

за участю секретаря судового засідання Мазура О.Г.

за участю представників сторін:

позивача - адвокат Поляцко О.Ю. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № НОМЕР_1 від 28.09.2011 р.; пост. дов. № 45 від 02.02.2018 р. - у т. 1 на а.с. 29)

відповідача - адвокат Бас Р.О. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_2 від 28.04.2012 р.; ордер серія ХМ № 018067 від 27.03.2018 р. - у т. 1 на а.с. 240-241)

розглянувши апеляційну скаргу відповідача Фізичної особи-підприємця Максимович Олени Григорівни

на рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.07.2018 р. (суддя Грамчук І.В., повний текст рішення складено 30.07.2018 р.)

у справі № 924/29/18

за позовом Національного природного парку "Святі Гори"

до Фізичної особи-підприємця Максимович Олени Григорівни

про стягнення 76 653,95 грн., з яких 60603,76 грн. боргу, 16050,19 грн. пені

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.07.2018 р. у справі № 924/29/18 задоволено частково позов Національного природного парку "Святі Гори" до Максимович Олени Григорівни. Стягнуто з Максимович Олени Григорівни на користь Національного природного парку "Святі Гори" 60603,76 грн. боргу та 1600,00 грн. витрат на оплату судового збору. Відмовлено у стягненні 16050,19 грн. пені.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Максимович Олена Григорівна звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.07.2018 р. та прийняти нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Скаржник вважає рішення місцевого господарського суду незаконним, необґрунтованим та таким, що винесено із порушенням норм процесуального права. Заперечує обставини справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

Доводить, що платіжним дорученням № 178 від 08.12.2016 р. підприємцю Максимович О.Г. перераховані кошти згідно з договором № 91 від 02.12.2016 р. Зазначає, що таке платіжне доручення і видаткова накладна, яка скріплена підписами та печаткою сторін, є належними доказами виконання підприємцем Максимович О.Г. договору поставки № 91 від 02.12.2016 р. Зазначена видаткова накладна зареєстрована в Управлінні Державної казначейської служби України 09 грудня 2016 року.

Вважає безпідставним посилання Господарського суду Хмельницької області на Інформацію Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області у державному фінансовому аудиті виконання бюджетних програм Національним - природним парком «Святі Гори» за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р., оскільки у висновку відсутня будь-яка інформація щодо неналежного виконання підприємцем Максимович О.Г. своїх обов'язків за договором про закупівлю № 91. Разом з тим, вказана Інформація не може слугувати доказом неналежного виконання підприємцем Максимович О.Г. своїх обов'язків за договором № 91, оскільки не є первинним документом бухгалтерської звітності у відповідності до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Також вважає безпідставним посилання господарського суду на наявні в матеріалах справи листи/звернення позивача до Слов'янського відділу поліції, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Слов'янської місцевої прокуратури щодо поставки системи відеонагляду за отримані державні кошти, оскільки відсутні процесуальні рішення у зв'язку із такими зверненнями, які б набрали законної сили.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що відповідно до наданих позивачем балансів станом на 01 січня 2017 року та станом на 01 січня 2018 року дебіторська заборгованість у сумі 60603,76 грн. взагалі не обліковується. Також зазначає, що в Інвентаризаційному описі необоротних активів від 03 квітня 2017 року, у Протоколі інвентаризаційної комісії від 03 квітня 2017 року, Звіряльній відомості результатів інвентаризації необоротних активів від 03 квітня 2017 року вказано лише майно - система відеоспостереження інвентаризаційний номер 109100004, вартістю 60603,76 грн., інше майно не зазначено всупереч п.6 розд.1 Методики проведення інвентаризації об'єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України , затвердженого постановою Кабінета Міністрів України № 1121 від 30.11.2005 р.

Скаржник просить врахувати наведені обставини і повністю скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.07.2018 р. у даній справі та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивач Національний природний парк "Святі Гори" подав відзив на апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, скаргу підприємця Максимович О.Г. без задоволення.

Зазначає, що підпис про передачу товару є лише на накладній покупця. Підпис необхідно було проставити для проведення оплати за платіжним дорученням № 178 від 02.12.2016 р., оскільки за інструкцією держказначейства без отримання товару його оплата неможлива. Другий примірник видаткової накладної, який знаходиться у відповідача, такого підпису не має.

Доводить про неможливість одночасного укладення 02.12.2016 р. договору № 91 про поставку системи відеонагляду і отримання товару без оплати його вартості, тоді як за умовами п.5.1 договору товар поставляється до 10 робочих днів з дати оплати, яку фактично було здійснено покупцем відповідно до платіжного доручення № 178 лише 08.12.2016 р. При цьому покупець послався на накладну та перерахував 08.12.2016 р. платіжним дорученням № 178 суму 60603,76 грн., зазначивши про призначення платежу: «за систему відеонагляду».

Звертає увагу, що у відповідача/скаржника відсутні докази на підтвердження передачі товару позивачеві. У видатковій накладній № МО-0000016 від 02.12.2016 р. немає посилань на укладений між сторонами договір № 91.

Вважає безпідставними та необґрунтованими доводи в апеляційній скарзі щодо відсутності доказової бази у висновках, викладених у матеріалах аудиту (інформації) Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р., оскільки Державний фінансовий аудит позивача було здійснено на підставі Плану на 1 квартал 2018 року, за яким підприємству надано оцінку виконання бюджетних програм та складено відповідну Інформацію, яка носить обов'язковий характер по усуненню виявлених порушень бюджетного законодавства та, зокрема, вказано: «що внаслідок невиконання умов договору підприємцем Максимович, Національний природний парк "Святі Гори" не може ефективно здійснювати діяльність щодо охорони території». Тому висновки аудиту (Інформації) є належним та допустимим доказом у даній справі.

Доводить, що система відеонагляду обліковується на позабалансовому рахунку № 073 «Нестачі та крадіжки грошових фондів і матеріальних цінностей». У зв'язку з тим, що з 01.01.2017 р. у ф. 1 «Баланс» вилучена розшифровка позабалансових рахунків, її внесено до ф. 5-ДС «Примітки до річної фінансової звітності», розділ IX «Нестачі і витрати грошових коштів і матеріальних цінностей», код рядка ЮЗО. Підтвердженням про нестачу системи відеонагляду є також додаток 10 до цього звіту - «Пояснювальна записка» за 2017 рік. Вказані бухгалтерські документи наявні в матеріалах справи.

Вважає, що матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем/скаржником зобов'язання за договором № 91 від 02.12.2016 р. щодо поставки системи відеонагляду. Просить врахувати наведені обставини та залишити без змін рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.07.2018 р. у даній справі.

В судовому засіданні представник відповідача/скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Представник позивача заперечила проти доводів скаржника, заперечує одержання товару за договором.

Відповідно до ст. 20 ГПК України спір в даній справі, як за предметом спору, так і за суб'єктним складом підлягає розгляду в господарських судах. Колегія суддів на підставі відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановила, що 19.03.2018 р. внесені зміни до державної реєстрації щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи Максимович Олени Григорівни. Разом з тим, відповідно до ухвали господарського суду Хмельницької області провадження у даній справі було відкрите 04.01.2018 р., тобто - Максимович Олена Григорівна мала статус суб'єкта підприємницької діяльності на дату подання позову. Тому спір, пов'язаний з підприємницькою діяльністю, яку здійснювалася Максимович О.Г. раніше, розглядається в суді за правилами господарського судочинства.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі N 593/793/14-ц, де зазначено, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (виключення з відповідного реєстру) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки остання не перестає існувати; фізична особа-підприємець відповідає за її зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Відтак, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов'язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 338/180/17, і підстав відступу від такої позиції судова колегія апеляційної інстанції не вбачає. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача/скаржника в судовому засіданні, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

02.12.2016 р. Національним природним парком "Святі Гори"/покупець та фізичною особою - підприємцем Максимович Оленою Григорівною/продавець укладений договір про закупівлю № 91 /а.с. 10 у т.1/.

Відповідно до п. 1.1, 1.2 договору продавець зобов'язаний поставити покупцю товар - систему відеонагляду., а покупець - прийняти і оплатити цей товар.

Умовами п.3.1 договору визначено, що ціна цього договору становить: 60603,76 грн., в т.ч. єдиний податок 5% 2885,89 грн.

У відповідності до п.4.1 договору розрахунки проводяться протягом 30 календарних днів шляхом оплати покупцем на розрахунковий рахунок продавця після пред'явлення продавцем рахунку та накладної на оплату товарів за умови своєчасного проведення платежів органами Державної казначейської служби України.

Згідно з п.5.1 та п.5.2 договору строк поставки товарів до 10 робочих днів з дати оплати. Місце поставки товарів 84130, Донецька область, м. Святогірськ, вул.Курортна,1.

Відповідно до п.7.2 договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при поставці товарів за бюджетні кошти продавець сплачує покупцю неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день невиконання умов договору.

Згідно з п.10.1 цей договір набирає чинності з моменту укладення і діє до 31.12.2016 р. або до повного виконання зобов'язань покупцем цього договору (в частині оплати за поставлені товари).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Суду надана завірена в установленому порядку позивачем копія видаткової накладної № МО-0000016 від 02.12.2016 р., за реквізитами якої постачальник фізична особа підприємець Максимович О.Г. передала, а одержувач Національний природний парк «Святі гори» (платник той самий) - отримав систему відео нагляду в кількості 1 шт. за ціною 60603,76 грн., в т.ч.2885,89 грн. ПДВ /а.с.14 у т.1/. Накладна № МО-0000016 від 02.12.2016 р. містить підписи представників сторін, які скріплені їх печатками. Штемпель Управління Державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області на цій накладній свідчить про те, що 09.12.2016 р. первинний обліковий документ зареєстрований та взятий на облік Державною казначейською службою.

Також позивач надав суду завірену в установленому порядку копію платіжного доручення № 178 від 08.12.2016 р., за реквізитами якого позивачем перераховано 60603,76 грн. ФОП Максимович О.Г. В графі 'призначення платежу' вказано: "за систему відео нагляду, накл. № МО-0000016 від 02.12.2016 р.; дог. № 91 від 02.12.2016 р; без ПДВ" /а.с.11 у т.1/.

Листами № 99 від 27.03.2017 р. та № 119 від 13.04.2017 р. /а.с. 15-16 17-18 у т.1/ позивач звертався до відповідача з приводу невиконання останнім умов договору та повернення коштів у сумі 60603,76 грн. Зазначені листи залишені відповідачем без реагування.

Позивач звернувся до суду з позовом про повернення 60603,76 грн. як попередньої оплати за непоставлений товар за договором № 91 від 02.12.2016 р. Також просить стягнути з відповідача 16050,19 грн. пені, обрахованої в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару за період невиконання зобов'язання з 28.12.2016 р. по 28.12.2017 р. з посиланням на п. 7.2 договору № 91 від 02.12.2016 р. та Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання».

Господарський суд Хмельницької області задоволив позов в частині стягнення 60603,76 грн. як основного боргу.

Задовольняючи позов в цій частині, місцевий господарський суд зазначив, що видаткова накладна оцінюється критично та докладно описав реквізити цієї накладної, а саме: в графі замовлення "рахунок-фактура № МО-0000030 від 24.11.2016 р.", а в графі умова продажу "безготівковий рахунок", без посилань на договір про закупівлю № 91 від 02.12.2016 р. Однак суд першої інстанції оцінки накладній та змісту її реквізитів фактично не надав, що суперечить нормам ст.86 ГПК України, та дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача боргу заявлена обґрунтовано, а докази про повернення коштів або поставки товару відсутні /аркуш рішення 3/.

Відповідно до норм ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили, і судом оцінюється окремо належність, допустимість та достовірність кожного доказу, а також - достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням наведеної норми колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції необґрунтованим, а рішення - таким, що ґрунтується на недоведених обставинах, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Колегією суддів враховано наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Господарський договір згідно зі ст.174 ГК України є однією із підстав виникнення господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.ст.1-4,181 ГК України до господарських відносин застосовуються правила Цивільного кодексу України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом. Статтею 175 ГК України визначено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

На умовах договору про закупівлю № 91 від 02.12.2016 р. сторони погодили істотні умови договору поставки, які регулюються нормами пар.1,3 гл.54 Цивільного кодексу України та пар.1 гл. 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.712 ЦК України та ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) в обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.6 ст.265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Частиною 2 ст.712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до норм ст..181 ГК України та ст..207 ЦК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа. Разом з тим, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції Закону від 03.09.2015 р., чинного на грудень 2016 року) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704 (зі змінами станом на грудень 2016 року; далі по тексту - Положення), - первинний документ - це документ, створений у письмовій або електронній формі, що фіксує та підтверджує господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністраціі (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, які впливають на рух товарно-матеріальних цінностей, стан майна, капіталу і фінансових результатів.

Відповідно до п. 2.2 Положення первинні документи мають складатись у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Згідно з п. 2.4. Положення (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Згідно з п.2.5 Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Видаткова накладна № МО-0000016 від 02.12.2016 р. містить обов'язкові реквізити за п.2.4 Положення і є належним доказом того, що господарська операція (в даному випадку -передача/прийняття товару) фактично відбулась і відповідно є доказом виконанням зобов'язання відповідача перед позивачем за ст.509 ЦК України та ст.ст.173-174,193 ГК України.

Підпис особи, яка підтвердила отримання товару від імені юридичної особи позивача, скріплений печаткою Національного природного парку «Святі гори», що підтверджує повноваження особи на вчинення правочину.

Пояснення представника відповідача в судовому засіданні 27.11.2018 р. про те, що видаткова накладна підписана зі сторони позивача особою, яка не мала на це повноважень, колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє, оскільки підпис особи засвідчений печаткою Національного природного парку «Святі гори». При цьому обставини використання печатки позивач ніяк не пояснив, однак автентичність відбитку печатки не оскаржив, доказів звернень до компетентних органів із заявою про її втрату чи викрадення не надано.

Крім того, на накладній міститься резолюція керівника про оплату бухгалтерією, і така накладна була передана до органу Держказначейства, про що свідчить штемпель Управління Державної казначейської служби України у м.Слов'янську Донецької області про реєстрацію та взяття на облік операції за цим первинним обліковим документом 09.12.2016 р.

Отже, такі дії, вчинені юридичною особою протягом певного проміжку часу 02-09 грудня 2016 року, свідчать про виконання і схвалення господарської операції щодо передачу-приймання однієї одиниці системи відео нагляду за ціною 60603,76 грн. на підставі видаткової накладної № МО-0000016 від 02.12.2016 р.

Твердження позивача про те, що накладна не містить посилання на договір про закупівлю № 91 від 02.12.2016 р., і тому не може слугувати доказом його виконання продавцем, спростовані доказами у справі в їх сукупності.

Посилання на підставу операції є не обов'язковим, а додатковим реквізитом первинного облікового документу, як зазначено у п.2.4 Положення.

Разом з тим, у видатковій накладній № МО-0000016 від 02.12.2016 р. зазначено про продаж товару на умовах безготівкового розрахунку та міститься посилання на рахунок-фактуру № МО-0000030 від 24.11.2016 р.

Рахунок-фактуру № МО-0000030 від 24.11.2016 р. ні в оригіналі, ні в копії суду не наданий в порядку ст..ст.74, 80 ГПК України ні позивачем, ні відповідачем. Разом з тим, до матеріалів справи доданий опис речей і документів , які були вилучені на підставі слідчого судді від 20.10.2017 р./а.с.106 у т.1/, де серед інших зазначено про вилучення слідчим СВ Слов'янського ВП ГУНП в Донецькій області рахунку-фактури № МО-0000030 від 24.11.2016 р. на 1 аркуші.

Колегія суддів також звертає увагу, що на підставі платіжного доручення № 178 від 08.12.2016 р. відбулась оплата позивачем відповідачеві 60603,76 грн. (проведено банком 12.12.2016 р.), і у графі 'призначення платежу' платник НПП «Святі гори» зазначив підставами як накладку № МО-0000016 від 02.12.2016 р., так і договір № 91 від 02.12.2016 р. /а.с.11 у т.1/, що є кореспонденцією первинних облікових документів та підтверджує виконання господарських операцій саме в межах зазначеного договору.

Твердження відповідача про те, що видаткова накладна № МО-0000016 від 02.12.2016 р. складена одночасно із укладенням договору 02.12.2016 р. і передувала оплаті (проводка 12.12.2016 р.), що суперечить п.4.1 договору, - колегія суддів вважає безпідставними з урахуванням вищенаведеного. Умовам договору таке виконання операцій не суперечить.

Отже, подані суду позивачем первинні облікові документи - видаткова накладна і платіжне доручення - містять обов'язкові та необхідні реквізити за п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку і є належними доказами того, що господарська операція (в даному випадку - передача/прийняття товару та його оплата) фактично відбулась і відповідач виконав передачу товару/системи відеонагляду позивачеві. Доводи позивача про те, що оплата 60603,76 грн. ним виконана, а система відео нагляду не поставлена спростовані відповідно до норм ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами у справі.

Інші надані сторонами документи не мають значення як достатні докази в розумінні ст.76 ГПК України. При цьому колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідач надав суду документи, які були отримані ним на адвокатський запит від 20.04.2018 р. вих. № 10/2018, зокрема: баланс станом на 01 січня 2017 року /а.с. 141-144 у т.1/ та станом на 01 січня 2018 року /а.с.146 - 148 у т.1/, Інвентаризаційний опис необоротних активів від 03 квітня 2017 року /а.с.135-137 у т.1/, протокол інвентаризаційної комісії від 03 квітня 2017 року /а.с. 138-139 у т.1/, звіряльну відомість результатів інвентаризації необоротних активів від 03 квітня 2017 року / а.с. 140 у т.1/, акт інвентаризації розрахунків щодо відшкодування матеріальних збитків від 25.02.2018 р. та від 02.10.2017 р., Звіт про фінансові результати за 2017 рік /а.с. 123-130 у т.1/. Відповідач звертає увагу суду на недоліки оформлення цих документів, а також - на відсутність дебіторської заборгованості у сумі 60603,76 грн. у балансовому обліку позивача.

Позивач та місцевий господарський суд посилаються на наявну у матеріалах справи Інформацію Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області про участь у державному фінансовому аудиті виконання бюджетних програм Національним природним парком "Святі Гори" за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р., у якому відображені відомості про відсутність на балансі Національного природного парку "Святі Гори" системи відео нагляду.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи сторін не спростовують обставин, які встановлені апеляційним судом на підставі первинних облікових документів.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що інвентаризаційні описи необоротних активів, протоколи інвентаризаційної комісії, баланси позивача тощо - є формами бухгалтерської звітності, які складені позивачем в односторонньому порядку і не можуть слугувати доказами виникнення/існування/виконання господарських зобов'язань. Зміна дебіторської та кредиторської заборгованості та інші показники в балансі чи інвентаризаційних описах мають бути відображені на підставі первинних облікових документів. Недоліки бухгалтерського обліку, зокрема, складені позивачем баланси, так само як і Інформація Держаудитслужби за результатом дослідження цих балансів - не мають значення за наявності належним чином оформлених первинних документів у відповідності до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Інформація Держаудитслужби у будь-якому випадку не є правовим документом, який встановлює відповідальність господарюючих суб'єктів.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника, що з урахуванням норм ст.ст.76-79 ГПК України не можуть бути доказами у спорі про виконання господарського договору листи позивача до правоохоронних органів - Слов'янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Слов'янської місцевої прокуратури.

Відповідно до п. 6 ст. 75 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Такі обставини судами не встановлені. Тому сам по собі лише факт звернення до правоохоронних органів не має значення у даному господарському спорі, оскільки не може бути доказом не поставки товару відповідачем позивачеві, як про це стверджує позивач.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення 60 603,76 грн. як вартості системи відео нагляду.

Господарський суд першої інстанції належної оцінки доказам у справі не надав, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та ухвалення неправильного рішення в частині стягнення 60 603,76 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення 16050,19 грн. пені, суд першої інстанції виходив з того, що поставка товару не є грошовим зобов'язанням відповідно до ст.230 ГК України, ст. 549 та ст. 551 ЦК України, тому застосування відповідальності у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару з посиланнями на такі норми та Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» суперечить чинному законодавству.

З таким правовим висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується. Зобов'язання продавця полягає у поставці товару, а не виконанні платежів. Позивач доводить невиконання відповідачем саме такого зобов'язання - не поставку товару.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду в цій частині. Також колегія суддів зазначає, що у даному спорі позивач не довів невиконання відповідачем поставки товару, і обов'язок відповідача повернути безпідставно одержані кошти залишився недоведеним, - тому відсутні підстави для застосування будь-якої відповідальності.

Скаржник в апеляційній скарзі просить повністю скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.07.2018 р. у даній справі та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Проте за змістом апеляційної скарги та в своїх поясненнях в судовому засіданні скаржник не мотивує вимогу про скасування рішення повністю - в тому числі в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення 16 050,19 грн. пені.

З урахуванням наведеного вище колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в частині скасування рішення Господарського суду Хмельницької області про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Максимович Олени Григорівни підлягає задоволенню частково, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.07.2018 р. у справі № 924/29/18 підлягає скасуванню в частині задоволення позовної вимоги про стягнення 60 603,76 грн. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 129, 269 - 273, 275 - 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Максимович Олени Григорівни задоволити частково.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 30.07.2018 р. у справі № 924/29/18 скасувати в частині задоволення позовної вимоги про стягнення 60 603,76 грн. боргу. Прийняти в цій частині нове рішення і викласти резолютивну частину рішення в такій редакції:

"Відмовити у задоволенні позову Національного природного парку "Святі Гори" до Фізичної особи-підприємця Максимович Олени Григорівни про стягнення 76 653,95 грн., з яких 60 603,76 грн. боргу і 16 050,19 грн. пені. "

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 924/29/18 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений 04.12.2018 р.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Василишин А.Р.