ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 904/9109/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Селіваненка В.П. і Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко І.М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк",

представник позивача - Мусійченко Д.Л., адвокат (довіреність від 26.09.2018 № 4236-К-О, свідоцтво від 25.11.2016 № 3197),

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро",

представник відповідача - Кузьменко В.С., адвокат (довіреність від 14.03.2018 б/н, свідоцтво від 06.10.2017 № 3468),

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2018 (головуючий суддя Назаренко Н.Г.)

та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 (головуючий Кузнецов В.О., судді: Чус О.В. і Євстигнеєв О.С.)

у справі № 904/9109/17

за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро" (далі - Товариство)

про визнання недійсним договору про внесення змін до кредитного договору.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Банк звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства про визнання недійсним договору від 13.12.2016 до кредитного договору № DNHSLON06913 від 28.10.2016, укладеного Банком та Товариством, з моменту його укладення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що зміни до кредитного договору підписані представником Банку Яценко В.А. з перевищенням повноважень, наданих йому довіреністю від 28.09.2015 № 3997-К-Н-Н.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2018, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2018, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій обґрунтовані тим, що:

- укладаючи договір від 13.12.2016, Яценко В.А. не приймав рішення щодо взяття Банком на себе зобов'язань з надання певної суми грошей, оскільки рішення щодо розміру ліміту договору (розміру кредиту) прийнято ще 28.10.2016 та зафіксовано у кредитному договорі від 28.10.2016 № DNHSLON06913 (далі - Кредитний договір);

- за змістом довіреності від 28.09.2015 Яценко В.А. має повноваження на укладення будь-яких угод, якими не визначається ліміт.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Банк звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що:

- 13.12.2016 Кредитний договір на загальну суму 8 178 035,84 долара США був викладений у новій редакції і підписаний Яценком В.А., який не мав повноважень на переукладення Кредитного договору;

- спірним Договором змінено обсяг прав кредитора шляхом звуження його прав у разі порушення позичальником умов Кредитного договору;

- відповідно до пункту 9.4.6.2 статуту Банку ліміт повноважень Перших Заступників Голови Правління - 400 000,00 доларів США, який може бути використано відповідною особою за наявності двох умов: якщо ця сума складає менше ніж 10% вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності та якщо ця сума не перевищує граничну суму, встановлену абзацом 25 підпункту 9.3.3 цього статуту. У свою чергу, абзацом 25 підпункту 9.3.3 цього статуту не визначена сума, та, відповідно, не можна встановити, чи не перевищують 400 000,00 доларів США невідомої суми, тому неможливо й застосувати абзац 1 підпункту 9.4.6.2 статуту;

- судами попередніх інстанцій надано правову оцінку рішенню Наглядової Ради Банку без системного аналізу змісту статуту Банку;

- суди дійшли помилкового висновку про погодження Кредитним комітетом Банку укладення спірного Договору та наступне його схвалення Банком.

Від Товариства відзив на касаційну скаргу не надходив.

11.09.2018 від Банку надійшло клопотання, в якому останній просить зупинити провадження у справі № 904/9109/17 до прийняття відповідного рішення об'єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 904/9009/17.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.09.2018: задоволено клопотання Банку про зупинення провадження у справі № 904/9109/17 до прийняття відповідного рішення об'єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 904/9009/17; зупинено провадження у справі № 904/9109/17 за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2018 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 у справі № 904/9109/17 до прийняття відповідного рішення об'єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 904/9009/17.

Постановою об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 904/9009/17 касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишено без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 у справі № 904/9009/17 - без змін.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.11.2018: поновлено касаційне провадження у справі № 904/9109/17 за касаційною скаргою Банку на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2018 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2018; призначено розгляд справи у засіданні Касаційного господарського суду на 04.12.2018.

Товариство подало пояснення, в якому просить при розгляді даної справи врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26.10.2018 у справі № 904/9009/17, від 08.05.2018 у справі № 904/9090/17, від 31.07.2018 у справі № 904/8992/17, від 15.08.2018 у справі № 904/9055/17, від 29.08.2018 у справі № 904/9108/17, від 24.07.2018 у справі № 904/9111/17.

Банк подав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке відхилено Касаційним господарським судом у зв'язку з прибуттям у судове засідання представника Банку.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що 28.10.2016 Банк та Товариство (позичальник) уклали Кредитний договір, відповідно до умов якого Банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язався надати позичальнику кредит у формі згідно з пунктом А.1 цього договору з лімітом і на цілі, зазначені у пункті А.2 вказаного договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці пункту 2.1.2 Кредитного договору, в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів, винагороди в обумовлені цим договором терміни.

Кредитним договором передбачено, що істотними умовами кредитування є:

- вид кредиту - невідновлювальна кредитна лінія (пункт А.1 Кредитного договору);

- ліміт Кредитного договору 160 000 000,00 грн., у тому числі на наступні цілі: в розмірі 160 000 000,00 грн. - на реструктуризацію діючих кредитів шляхом рефінансування з частковою зміною валюти кредитування, на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених підпунктами 2.1.5, 2.2.12 цього договору, для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування за реквізитами, зазначеними в підпункті 2.1.1 Кредитного договору, на сплату судових витрат, передбачених підпунктами 2.2.15, 2.3.13, 5.8 Кредитного договору (пункт А.2 Кредитного договору);

- термін повернення кредиту згідно з графіком зменшення поточного ліміту (Додаток № 1 до цього договору). Згідно із статтями 212, 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених цим договором, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов'язань, має право змінити умови договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому Банк направляє позичальнику письмове повідомлення із значенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов'язань термін повернення кредиту встановлюється згідно з графіком зменшення поточного ліміту (Додаток № 1 до цього договору; пункт А.3 Кредитного договору);

- зобов'язання позичальника забезпечуються: договором застави частки у статутному фонді та права на виплату (отримання) майна від 28.10.2016 № DNHSLON06913/DZ. Банк та позичальник зобов'язуються у термін не пізніше 31.12.2016 укласти договір іпотеки майнового комплексу підприємства, який належить позичальнику, як єдиного майнового комплексу (пункт А.5 Кредитного договору);

- за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 10,5% річних. У випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов'язань, передбачених підпунктом 2.2.13 Кредитного договору, Банк збільшує проценту ставку на 5% річних за кожен випадок невиконання та/або неналежного виконання. При цьому Банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням підстави - порушення зобов'язань, передбачених підпунктом 2.2.13 Кредитного договору, і дати початку нарахування підвищених процентів. За умови відновлення виконання позичальником зобов'язань, передбачених підпунктом 2.2.13 Кредитного договору, позичальник за користування кредитом сплачує проценти у розмірі 10,5% річних. Водночас Банк направляє письмове повідомлення позичальнику із зазначенням процентної ставки у розмірі 10,5% річних і дати початку її нарахування (пункт А.6 Кредитного договору);

- у випадку порушення позичальником будь-якого із грошових зобов'язань позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 10,5% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У випадку порушення позичальником будь-якого із грошових зобов'язань та при реалізації права Банку, передбаченого пунктом А.3 Кредитного договору, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,029% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою, передбаченою повідомленням. При цьому проценти за користування кредитом та винагороди не нараховуються та не сплачуються (пункт А.7 Кредитного договору).

Відповідно до пункту 5.7 Кредитного договору терміни позовної давності по вимогах щодо стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюються сторонами тривалістю 15 років.

13.12.2016 Банком та Товариством укладено Договір, яким до Кредитного договору внесені зміни та доповнення шляхом викладення змісту Кредитного договору у новій редакції. Зокрема: за користування кредитом позичальник сплачує проценти за фіксованою ставкою у розмірі 10,5 % річних (пункт А6); у випадку порушення позичальником будь-якого з грошового зобов'язання позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом за фіксованою ставкою у розмірі 10,5 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості (пункт А7); датою сплати процентів є 25 число щоквартально, починаючи з 25.01.2017, якщо інше не передбачено пунктом 7.3 цього договору (пункт А8).

Договір з боку Банку укладено та підписано Першим Заступником Голови Правління банку - керівником корпоративного VIP-Бізнесу, бізнесу великих і VIP-клієнтів і ОКЦ ГО ПАТ КБ "Приватбанк" - Яценком Володимиром Анатолійовичем, що діяв на підставі довіреності від 28.09.2015 № 3997-К-Н-Н, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С. 28.09.2015, зареєстрованої в реєстрі за № 2699.

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним Договору.

Приймаючи рішення у справі, суди виходили з того, що згідно із статтею 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Частинами першою та третьою статті 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

За положеннями розділу 9 статуту Банку, державну реєстрацію змін до установчих документів якого проведено 23.07.2015, органами управління банку є загальні збори акціонерів (учасників) банку (вищий орган банку), Наглядова Рада банку, Правління банку; органами контролю банку є Ревізійна комісія банку, Підрозділ внутрішнього аудиту банку.

Відповідно до статті 58 Закону України "Про акціонерні товариства" (у редакції, чинній на дату укладення оспорюваного Договору) виконавчий орган акціонерного товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради. Виконавчий орган акціонерного товариства підзвітний загальним зборам і наглядовій раді, організовує виконання їх рішень. Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом. Виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) або одноосібним (директор, генеральний директор).

Згідно з частинами другою та третьою статті 244 ЦК України представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Статтею 246 ЦК України передбачено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до пункту 1 довіреності від 28.09.2015 № 3997-К-Н-Н, виданої Банком в особі Голови Правління Дубілета Олександра Валерійовича, Першого Заступника Голови Правління Банку - керівника корпоративного VIP-бізнесу, бізнесу великих і VIP-клієнтів і ОКЦ ГО ПАТ КБ "Приватбанк", Яценка Володимира Анатолійовича уповноважено на здійснення від імені Банку таких дій: укладати кредитні договори, договори на придбання майна, майнових прав та інші договори (угоди), пов'язані із розміщенням коштів, за якими Банк приймає зобов'язання (за виключенням угод з векселями), а також угоди про забезпечення Банком зобов'язань клієнтів. При цьому сума угоди з кожним клієнтом не повинна перевищувати 750 000, 00 доларів США або еквівалент вищеназваної суми у будь-якій валюті по курсу Національного банку України на дату укладання угоди. Якщо зобов'язання клієнта перед банком за укладеною угодою забезпечується фінансовим покриттям на сто відсотків (тобто на рахунках, відкритих у Банку, розміщені кошти, які забезпечують виконання зобов'язання клієнта по таких угодах), то угода може бути укладена на суму, що не перевищує 1 500 000, 00 доларів США або еквівалента вищеназваної суми у будь-якій валюті по курсу Національного банку України на дату укладення угоди. За наявності відповідного рішення Голови Правління, Правління, Кредитного Комітету або Спостережної Ради Банку правочин може бути вчинений на суму, вказану в рішенні.

Повноваження Першого Заступника Голови Правління Банку визначені також статутом Банку, державну реєстрацію змін до установчих документів якого проведено 23.07.2015, тобто статутом у редакції на день укладення оспорюваного Договору.

За змістом підпункту 9.4.6.2 статуту Банку у відповідній редакції Перші Заступники Голови Правління в межах суми, що еквівалентна 400 000, 00 доларів США, вчиняють правочини (укладають договори, угоди, підписують контракти, у тому числі і зовнішньоекономічні) з розпорядження рухомим та нерухомим майном Банку, грошовими коштами, за умови, якщо ця сума складає менше ніж 10 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності та не перевищує граничну суму, встановлену підпунктом 25 пункту 9.3.3 цього статуту. Ліміт повноважень може бути змінений окремим рішенням Голови Правління, Наглядової Ради або загальних зборів, з урахуванням вказаних обмежень.

Підпунктом 9.3.3 статуту Банку у відповідній редакції визначена компетенція Наглядової ради банку. Зокрема, відповідно до абзацу 25 підпункту 9.3.3 статуту до компетенції Наглядової Ради належить встановлення обмеження у вигляді граничних сум (лімітів) для Правління банку на прийняття рішень по розпорядженню рухомим та нерухомим майном, грошовими коштами банку, а також для Голови Правління банку на укладення угод та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном, грошовими коштами банку.

05.08.2016 відбулось засідання Наглядової Ради Банку, на якому у відповідності з порядком денним вирішувалось питання про встановлення обмеження у вигляді граничних сум (лімітів) для Голови Правління, Генерального Заступника Голови Правління та Перших Заступників Голови Правління на укладання угод та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном банку, а також на укладання будь-яких угод (правочинів) з Національним банком України.

За результатами розгляду питання, включеного до порядку денного засідання Наглядової Ради Банку, Наглядова Рада вирішила: на підставі абзацу 25 підпункту 9.3.3 пункту 9.3 розділу 9 статуту Банку встановити на період з 05.08.2016 по 31.12.2019 (включно) обмеження у вигляді граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину) в розмірі, що не перевищує 10 (десяти) відсотків вартості активів банку за даними останньої річної фінансової звітності, для Голови Правління, Генерального Заступника Голови Правління (діє без довіреності) та Перших Заступників Голови Правління (діють без довіреності) на укладання та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном банку, а також на укладання будь-яких угод (правочинів) з Національним банком України (договорів застави, договорів іпотеки, додаткових договорів до договорів застави, додаткових договорів до договорів іпотеки, договорів про перехід до банку прав та обов'язків заставодавця або іпотекодавця в зв'язку з переходом права власності на предмет застави або предмет іпотеки, кредитних договорів, додаткових угод до кредитних договорів тощо) без попереднього рішення Правління банку незалежно від кількості таких угод (правочинів), але завжди з урахуванням вказаної вище граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину).

Результати засідання Наглядової Ради Банку оформлені протоколом від 05.08.2016 № 43.

Судами встановлено, що відповідно до наданої Окремої фінансової звітності за Міжнародними стандартами фінансової звітності та звіту незалежного аудитора станом на 31.12.2015, за якими розмір активів Банку станом на 31.12.2015 складав 258 611 000 000,00 грн. (вказана інформація розміщена на офіційному сайті Банку), 10% від розміру активів Банку станом на 31.12.2015 складає 25 861 100 000,00 грн., що є еквівалентом 988 149 957 доларів США за курсом Національного банку України станом на дату укладення спірного Договору.

Отже, враховуючи рішення Наглядової Ради Банку, оформлене протоколом засідання Наглядової Ради від 05.08.2016 № 43, яке прийняте у межах її компетенції, визначеної статутом Банку, на період з 05.08.2016 по 31.12.2019 було розширено повноваження Перших Заступників Голови Правління. Так, Перших Заступників Голови Правління уповноважено на укладання та вчинення правочинів з розпорядження рухомим та нерухомим майном Банку з обмеженням у вигляді граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину) в розмірі, що не перевищує 10 (десяти) відсотків вартості активів банку за даними останньої річної фінансової звітності, тобто до 25 861 000 000,00 грн.

Предметом спірних змін до Кредитного договору від 13.12.2016 є кредит на суму 160 000 000,00 грн., тобто предметом угоди є сума, яка не перевищує встановлене обмеження у 25 861 100 000,00 грн., отже, суди дійшли висновку, що укладення такої угоди входило до повноважень Першого Заступника Голови Правління Банку - Яценка Володимира Анатолійовича.

Крім того, судами встановлено, що кредитні кошти були надані Товариству під час укладання Кредитного договору; сума кредитного ліміту, про який зазначено у пункті А.2 оспорюваного Договору, на час його укладання вже була перерахована на рахунок Товариства на виконання умов Кредитного договору, тобто до внесення до нього змін спірним Договором.

Таким чином, зміни, що вносились спірним Договором, не є змінами про збільшення кредитної лінії, а стосуються лише порядку повернення залишку кредиту боржником.

Відтак суди дійшли висновку про відсутність підстав стверджувати, що Перший Заступник Голови Правління Банку Яценко В.А. уклав від імені Банку договір, спрямований на здійснення розпорядження коштами, що перевищували ліміт суми угод, на укладення яких його уповноважено.

Водночас відповідно до статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Судами встановлено, що після укладення спірного Договору Банком вчинені дії, що свідчать про схвалення й прийняття до виконання вказаного правочину, що узгоджується з імперативними нормами статті 241 ЦК України.

Згідно з положенням про Кредитні комітети у системі Приватбанк Кредитний комітет головного офісу є постійно діючим колегіальним органом при Голові Правління Банку.

Відповідно до протоколу Кредитного комітету Банку від 16.12.2016 № Э.МКК-DN.08.0.0.1/1-7359512 Кредитним комітетом погоджено укладення спірного Договору.

Зі змісту рішення Кредитного комітету вбачається, що ним вирішено змінити умови кредитування, у тому числі і за Кредитним договором, шляхом використання шаблонів договорів.

Зазначено про виключення: вимог про подвійну оплату за прострочення погашення кредиту; вимог вимагати пеню за прострочення погашення кредиту та процентів; оформлення договорів поруки із засновниками, власниками, директорами, пов'язаними особами та інше.

При порівнянні редакцій шаблону кредитного договору та змін, внесених спірним Договором, вбачається, що їх умови повністю відповідають одна одній. Решта умов шаблонного договору, які підлягають заповненню, відповідає умовам договору, який було укладено 28.10.2016 (щодо ставки процентів, забезпечення зобов'язань тощо).

Вказаний протокол Кредитного комітету підписано Головою Правління Банку - Дубілетом О.В.

Відповідно до підпункту 9.4.4 пункту 9.4 статуту Банку (у редакції, чинній на дату укладення оспорюваного Договору) Голова Правління: діє від імені банку без довіреності, представляє його інтереси в усіх установах, організаціях і підприємствах; вчиняє від імені банку будь-які правочини, з урахуванням обмежень, встановлених діючим законодавством та цим Статутом; видає довіреності.

Абзацами 25, 26 підпункту 9.3.3 пункту 9.3 статуту Банку передбачено, що до компетенції Наглядової Ради банку належить, у тому числі, встановлення обмежень у вигляді граничних сум (лімітів) для Правління банку на прийняття рішень по розпорядженню рухомим та нерухомим майном, грошовими коштами банку, а також для Голови Правління банку на укладення угод та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном, грошовими коштами банку, надання згоди на перевищення Правлінням банку та Головою Правління банку обмежень, вказаних у абзаці "25" цього пункту.

Проте абзацом 25 підпункту 9.3.3 пункту 9.3 статуту Банку у відповідній редакції жодні обмеження для Голови Правління банку на укладення угод та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном, грошовими коштами банку не були встановлені, відтак Голова Правління банку до 05.08.2016 мав необмежені повноваження на укладення від імені банку угод та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном, грошовими коштами банку, оскільки обмеження у вигляді граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину) розміром, що не перевищує 10 відсотків вартості активів банку за даними останньої річної фінансової звітності для Голови Правління банку, як і для Перших заступників Голови Правління банку, на укладання та вчинення на період з 05.08.2016 по 31.12.2019 правочинів з розпорядження рухомим та нерухомим майном банку, а також на укладання будь-яких угод (правочинів) з Національним банком України (договорів застави, договорів іпотеки, додаткових договорів до договорів застави, додаткових договорів до договорів іпотеки, договорів про перехід до банку прав та обов'язків заставодавця або іпотекодавця у зв'язку з переходом права власності на предмет застави або предмет іпотеки, кредитних договорів, додаткових угод до кредитних договорів тощо) без попереднього рішення Правління банку незалежно від кількості таких угод (правочинів), але завжди з урахуванням вказаної граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину), встановлені лише рішенням Наглядової Ради Банку від 05.08.2016 (протокол засідання Наглядової Ради Банку № 43).

Разом з тим, навіть з урахуванням зазначених обмежень у повноваженнях Голови Правління банку, враховуючи, що 10% від розміру активів Банку станом на 31.12.2015 складали 25 861 100 000,00 грн., а ліміт оспорюваного Договору становить 160 000 000,00 грн., суди дійшли висновку про те, що ні Перший Заступник Голови Правління банку Яценко В.А. при укладенні спірного договору, ані Голова Правління банку Дубілет О.В., підписуючи рішення Кредитного комітету та тим самим схвалюючи від імені Банку Договір, не перевищили своїх повноважень.

Враховуючи наведене, суди дійшли висновку про відсутність підстав для визнання недійсним Договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 904/9009/17.

Посилання в касаційній скарзі на те, що: 13.12.2016 Кредитний договір на загальну суму 8 178 035,84 долара США був викладений у новій редакції і підписаний Яценком В.А., який не мав повноважень на переукладення Кредитного договору; спірним Договором змінено обсяг прав кредитора шляхом звуження його прав у разі порушення позичальником умов Кредитного договору; відповідно до пункту 9.4.6.2 статуту Банку ліміт повноважень Перших Заступників Голови Правління - 400 000,00 доларів США, який може бути використано відповідною особою за наявності двох умов: якщо ця сума складає менше ніж 10% вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності та якщо ця сума не перевищує граничну суму, встановлену абзацом 25 підпункту 9.3.3 цього статуту; у свою чергу, абзацом 25 підпункту 9.3.3 цього статуту не визначена сума та, відповідно, не можна встановити, чи не перевищують 400 000,00 доларів США невідомої суми, тому неможливо й застосувати абзац 1 підпункту 9.4.6.2 статуту; судами попередніх інстанцій надано правову оцінку рішенню Наглядової Ради Банку без системного аналізу змісту статуту Банку; суди дійшли помилкового висновку про погодження Кредитним комітетом Банку укладення спірного Договору та наступне його схвалення Банком, - не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки спростовуються викладеними у даній постанові доводами судів попередніх інстанцій.

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки судами було прийнято рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що надає підстави залишити їх без змін.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше прийняті у даній справі судові рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2018 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 у справі № 904/9109/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя В. Селіваненко

Суддя В. Суховий