ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. ОдесаСправа № 923/123/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.

суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.,

секретар судового засідання Молодов В.С.

за участю представників учасників справи:

Від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 185-02/18, дата видачі : 13.11.18; Публічного акціонерного товариства Аграрний фонд;

Від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 91815, дата видачі : 10.10.18; ОСОБА_3 господарства Восход-2012;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 господарства «Восход-2012»

на рішення Господарського суду Херсонської області від 23.07.2018 року, суддя Остапенко Т.А., м. Херсон, повний текст складено 01.08.2018 року

по справі № 923/123/18

за позовом Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд»

до відповідача ОСОБА_3 господарства «Восход-2012»

про стягнення 1345081,65 грн.

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд» звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до ОСОБА_3 господарства «Восход-2012», в якій просило суд стягнути з ОСОБА_3 господарства «Восход-2012» на користь Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» заборгованість у розмірі 1345081,65 грн., у тому числі 377081,65 грн. пені та 968000 грн. штрафу, а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем не здійснено поставку у повному обсязі за біржовим договором поставки зерна врожаю 2017 року від 02.12.2016 року №2353Ф.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 23.07.2018 року у справі №923/123/18 (суддя Остапенко Т.А.) позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 господарства «Восход-2012» на користь Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» 328923,33 грн. штрафу, 138478,83 грн. пені, судовий збір 7021,33 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є правомірними, водночас суд першої інстанції скористався своїм правом і зменшив за клопотанням сторони розмір штрафних санкцій через наявність вини кредитора у порушенні договірних зобовязань відповідачем, здійснивши власний розрахунок.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив строки поставки за договором, а також місцевим господарським судом до уваги взято те, що зобовязання за біржовим договором виконано відповідачем лише частково - поставлено 556,126 т пшениці, зокрема і через погіршення якості зерна внаслідок прострочення кредитора, однак, за відсутності зерна власного виробництва врожаю 2017 року, не надано доказів узгодження з позивачем можливості виконання договірних зобовязань відповідачем за рахунок товару, раніше придбаного у третіх осіб, як це передбачено п. 2.4. договору.

Фермерське господарство «Восход-2012» з вказаним рішенням не погодилось та звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до ухвалення частково необґрунтованого рішення, просить суд скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 23.07.2018 року у справі № 923/123/18 про стягнення штрафу у розмірі 328923,33 грн. та пені у розмірі 138478,83 грн. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі відповідачем не оспорюється висновок суду першої інстанції в частині встановлення факту прострочення кредитора, внаслідок не вчинення позивачем дії щодо укладання на новий маркетинговий рік договору зберігання зерна з філією Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор», визначеною в біржовому договорі, як базис поставки та щодо зміни базису поставки в терміни, встановлені у п. 2.3 біржового договору. Водночас, внаслідок невиконання позивачем зазначених дій, відповідач зазначає, що він був позбавлений можливості виконати обов'язок з поставки зерна пшениці до внесення змін 31.10.2017 року до біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року № 2353Ф.

Відповідач звертався з запитом від 20.07.2017 року до Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» про надання інформації щодо причин відмови прийняти на зберігання зерно врожаю 2017 року для подальшої передачі у власність позивачу. Листами філії Публічного акціонерного товариства «Братолюбівський елеватор» повідомлялось, що позивач співпрацював з філією тільки щодо зберігання врожаю 2016 року відповідно до договору складського зберігання від 08.08.2016 року в межах маркетингового року. З початку нового маркетингового року, період якого становить, з липня 2017 року по червень 2018 року ніяких пропозицій щодо подальшої співпраці на зберігання зерна врожаю 2017 року від позивача не надходило, тому філія Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» приймання на зберігання зерна врожаю 2017 року для позивача в період з 2017 року не здійснює. Відповідно до листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімусагро Трейд» від 18 травня 2018 року № 02/168/18 позивачем, для забезпечення виконання біржових договорів по програмі форвардних закупівель майбутнього врожаю зерна пшениці 2017 року було укладено договір складського зберігання зерна з Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптімусагро Трейд». Однак, позивачем, з дати укладання договору складського зберігання зерна врожаю 2017 року і по 31 жовтня 2017 року (дата укладання додаткової угоди № 1 про зміну базису поставки) не було повідомлено відповідача, з метою забезпечення виконання біржового договору по програмі форвардних закупівель майбутнього врожаю зерна пшениці 2017 року, про укладання договору складського зберігання зерна врожаю 2017 року з іншим зерновим складом.

Скаржник вважає неправомірним висновок Господарського суду Херсонської області про зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки на думку відповідача, останній підлягає звільненню від їх сплати, через те, що порушення зобов'язання сталося з вини кредитора. При цьому, відповідач вважає, що вжив всіх можливих заходів для виконання своїх зобовязань.

В апеляційній скарзі вказано, що судом першої інстанції не встановлена вина відповідача в невиконанні договірних зобов'язань, за прострочення яких застосовуються штрафні санкції (пеня та штраф), не встановлено, що між поведінкою боржника (відповідача) і порушенням зобов'язання є причинний зв'язок, у звязку з чим відповідач взагалі не повинен нести відповідальності.

На думку скаржника, є неправомірним посилання суду першої інстанції, в мотивувальній частині рішення, на норми ст. 612 Цивільного кодексу України.

Також, скаржник вказує, що висновок місцевого господарського суду про те, що кінцевим строком поставки товару є 31 жовтня 2017 року не відповідає вимогам законодавства та договору.

Суд першої інстанції, на думку скаржника, вийшов за межі позовних вимог, оскільки провів розрахунок штрафу і пені з вартості зерна 5090 грн. за тонну, тоді як у позовній заяві вказано 4840 грн. за тонну.

Зменшуючи розмір неустойки на 45 відсотків, суд першої інстанції врахував розмір збитків кредитора - 448432,59 грн., але скаржник вважає, що розрахунок недоотриманого прибутку в розмірі 448432,59 грн., на який посилається суд першої інстанції, не є достовірним доказом в розумінні ст. 78 ГПК України, оскільки даний розрахунок проведено на підставі довідок Аграрної біржі станом на 29.09.2017 року та 04.04.2018 року, які не долучені позивачем, не знаходяться в матеріалах справи і не оглянуті в судовому засіданні, в розрахунку зазначено дату поставки зерна 29.09.2017 року, що протирічить договору, відповідно до якого датою поставки зерна є 01.10.2017 року. Також, відсутній детальний розрахунок суми недоотриманого прибутку, в графі кількість днів користування коштами 298 днів не зазначено з якого і по який час відбувалось користування відповідачем коштами позивача і в якій сумі, розрахункова собівартість зерна, при поставці залишку в граничний термін зазначено на дату 29.09.2018 року, яка ще не наступила.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі № 923/123/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 господарства «Восход-2012» на рішення Господарського суду Херсонської області від 23.07.2018 року у справі № 923/123/18.

24.09.2018 року через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд рішення Господарського суду Херсонської області від 23.07.2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві Публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд» зазначає, що Фермерське господарство «Восход-2012» самостійно змінило базис, поставивши зерно на склад Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімусагро Трейд» Сірогозький виробничо-структурний підрозділ (адреса: 74721, с. Сірогози, вул. Миру, буд.1), який за відстанню знаходиться ближче ніж філія Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор», та звернулося листами від 31.10.2017 року № 23, від 23.11.2017 року № 49 з проханням прийняти завезене зерно пшениці 2 класу у кількості 111,212 тонн та зерно пшениці 3 класу у кількості 444,914 тонн. Позивачем погоджено даний базис та відповідно підписано додаткові угоди від 31.10.2017 року №1 та від 23.11.2017 року № 2 про поставку зерна на Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптімусагро Трейд» Сірогозький виробничо-структурний підрозділ.

Позивач у відзиві вказує, що надання відповідачем до справи тільки договору складського зберігання зерна від 03.07.2017 року №4-ЗБ/2017 та доводи відповідача про те, що у нього було достатньо товару для передання позивачу, необґрунтовані, оскільки не спростовують факт не повідомлення покупця про дату надання товару в розпорядження, як то передбачено договором та умовами поставки Інкотермс 2010 та не спростовують сам факт не поставки відповідачем у кількості 443,874 тонн.

Також у відзиві вказано, що нібито прострочення позивачем внаслідок не вчинення дій щодо укладення на новий маркетинговий рік договору зберігання із філією Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» не може бути підставою для повного звільнення від відповідальності за порушення строків поставки товару, оскільки саме відповідач спочатку зобовязаний звертатись з проханням прийняти завезене зерно та на кожну партію зерна, прийняту протягом доби, зерновий склад повинен видати поклажодавцю складський документ із зазначенням фізичної ваги та фактичних показників якості зерна, а також залікової ваги. Таким чином, скаржник в обґрунтування висновку щодо ненастання обов'язку відповідача поставити зерно до моменту укладання нового договору складського зберігання помилково посилається на порушення судом ст. ст. 612, 616 Цивільного кодексу України.

Стосовно посилань апелянта на втрату якості зерна та невідповідності його державним стандартам, то відповідно до пункту 8.3 біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року від 02 грудня 2016 року № 2353Ф інформація про дію обставини непереборної сили або стихійного лиха (форс-мажор) повинна бути підтверджена документом, виданим Торгово-промисловою палатою України. Такі документи в матеріалах справи відсутні.

Відзив долучено до матеріалів справи.

У звязку з ліквідацією Одеського апеляційного господарського суду матеріали справи № 923/123/18 було передано до Південно-західного апеляційного господарського суду за Актом від 03.10.2018 року.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2018 року у справі № 923/123/18 прийнято справу до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Ярош А. І., суддів Принцевської Н. М., Савицького Я. Ф. і призначено розгляд справи на 20.11.2018 року.

10.12.2018 року відповідачем заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи документів на підтвердження того, що Фермерське господарство «Восход 2012» виключено з реєстру платників єдиного податку 4 групи. Дані документи надані тільки суду апеляційної інстанції через те, що про необхідність їх приєднання стало відомо після отримання відповідачем відзиву на апеляційну скаргу.

Судовою колегією клопотання відповідача задоволено та долучено надані документи до матеріалів справи.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судовою колегією, 02 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Аграрний фонд» (покупець) та ОСОБА_3 господарством «Восход-2012» (постачальник) було укладено біржовий договір поставки зерна врожаю 2017 року № 2353Ф, за умовами якого постачальник зобовязався передати у власність покупця пшеницю мяку 3-го класу в кількості 1000,000 тон в строк до 01.10.2017 року, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити його.

Згідно з п. п. 2.1.1, 2.1.2 договору постачальник зобовязався поставити покупцю зерно пшеницю мяку 3-го класу в кількості 1000,000 тонн, яке буде вирощене та зібране в 2017 році на земельній ділянці/ділянках сільськогосподарського призначення постачальника загальною посівною площею 365,1407 га. Постачальник зобовязаний поставити товар для зберігання на зерновий склад, визначений у п. 2.2. договору в кількості 1000,000 тонн в строк до 01.10.2017 року, що являє собою кінцевий строк поставки.

У п. 2.2 договору вказано, що базис поставки: ЕХW Філія Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» юр. адреса: 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1; факт, адреса: 74640, Херсонська обл., Горностаївський р-н, с. Костянтинівна, вул. Робоча, 1 на умовах Інкотермс 2010.

Відповідно до п. 2.3. договору, покупець залишає за собою право змінити базис поставки, попередньо повідомивши про це продавця, але не пізніше ніж за 45 календарних днів до кінцевого строку поставки.

Передача Товару у власність здійснюється на базисі поставки, визначеному пунктом 2.2, в строки відповідно до п. 2.1.2 цього договору. Зобовязання постачальника з поставки товару не залежить від величини зібраного на посівній площі урожаю та може бути виконане постачальником за рахунок інших полів постачальника. Поставка товару, раніше придбаного постачальником у третіх осіб, може бути здійснена тільки за попередньою письмовою згодою покупця, про що складається додаткова угода (пункт 2.4. договору).

За умовами п. 2.6 договору поставка вважається здійсненою в момент підписання акта(ів) передавання-приймання товару на зерновому складі згідно з п. 2.2 договору відповідно до умов цього договору та видачі покупцеві складської квитанції або складського свідоцтва.

Пунктом 4.2. договору визначено, що остаточний розрахунок з постачальником за товар проводиться покупцем на підставі наявності таких документів: договору складського зберігання зерна між зерновим складом та покупцем; складських документів на зерно, виписаних покупцю на весь обсяг товару; картки аналізу зерна або посвідчення про якість зерна; акта(ів) приймання-передавання до біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року на весь обсяг товару, який (які) підписується в тристоронньому порядку, а саме постачальником, покупцем та зерновим складом; акта(ів) приймання-передавання до договору складського зберігання зерна на весь обсяг товару; податкових накладних, зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних та виписаних на різницю між попередньою оплатою, наданою актом(ами) приймання-передавання зерна, а також розрахунків попередніх податкових накладних, якщо відбулась зміна ціни або номенклатури товару; довідки (довідок) про вирощування зерна (товару) або зерна (товару) за формою згідно додатку до договору.

Розділом 5 договору сторони передбачили ціну та порядок розрахунків. Так, ціна на момент укладення договору для здійснення попередньої оплати за одиницю товару (тону) 3700,00 грн. з урахуванням ПДВ є базовою. Базова ціна підлягає перегляду відповідно до п. 5.4 цього договору, а загальна вартість товару (партії товару) підлягає перерахунку на момент кожної поставки товару. Загальна базова ціна договору на момент укладення складає 3700000,00 грн., в тому числі ПДВ (п.п. 5.1. 5.2 договору).

Відповідно до п. 5.3. 5.4 договору покупець зобовязується протягом 5 (пяти) робочих днів з моменту набрання чинності договором застави, передбаченим п. 2.5 договору, але в будь-якому разі після набрання чинності договором страхування та надання акта огляду сільськогосподарських культур до договору страхування, перерахувати кошти (попередню оплату) на поточний рахунок постачальника в розмірі 2405000,00 грн., в тому числі ПДВ, що складає 65% від загальної базової ціни договору, передбаченої у п. 5.2 цього договору, за вирахуванням суми, передбаченої у пп. 5.3.1 цього договору. Покупець утримує 238388,80 грн. без ПДВ, що складає 9,912216% від попередньої оплати, передбаченої п. 5.3 цього договору, для сплати страхового платежу, який сплачується протягом 5 (пяти) банківських днів після отримання від страхової компанії акта огляду сільськогосподарських культур до договору страхування. Ціна за одиницю товару та загальна ціна договору, передбачені п. 5,1 та п. 5.2 цього договору, є базовими і підлягають перегляду (зміні як в більшу, так і в меншу сторону) відповідно до змін у конюнктурі ринку товару на момент фактичного виконання постачальником своїх зобовязань з поставки товару (партії товару) покупцеві у строки, зазначені в пп. 2.1.2. Під конюнктурою ринку товару сторонами визнано ціну, що склалася на, ринку відповідно до довідки Аграрної біржі про ринкові ціни на зернові культури урожаю 2016/2017 року, на останній день поставки товару (партії товару) на умовах ЕХW - зерновий склад.

За умовами п. 5.8. договору, сторони зобовязуються складати та підписувати відповідні додаткові угоди, в яких відображатиметься вартість кожної партії товару, що поставлятиметься за цим договором. У разі прострочення поставки товару постачальник зобовязується поставляти товар за цінами, що будуть розраховані самостійно покупцем відповідно до п. 5.4, п.5.5, п. 5.6. договору без підписання додаткової угоди на підставі відповідної письмової вимоги покупця.

Остаточний розрахунок за товар покупець зобовязується сплатити протягом 10 робочих днів з моменту підписання сторонами додаткової угоди з остаточним розрахунком вартості товару, але в будь якому випадку тільки після здійснення постачальником фактичної поставки (передачі права власності) товару в кількості. визначеної п. п. 2.1.1, 2.1. договору, підписання відповідних актів передавання-приймання та надання постачальником документів, передбачених п. 4.2. договору.

Пунктом 6.1.3. договору встановлений обовязок постачальника здійснити збір і поставку товару на базис поставки (зерновий склад) відповідно до п.2.2. договору за свій рахунок.

У п. 7.1 договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та/або законодавством України.

Згідно з п. 7.2. договору визначено, що за порушення строків виконання постачальником зобов'язання з поставки товару з нього стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості недопоставленого обсягу товару, розрахованої від ціни, визначеної в довідці Аграрної біржі, що діяли на останній день поставки (пп. 2.1.2 цього договору) за кожний день прострочення; за прострочення понад 10 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 20 відсотків вартості недопоставленого обсягу товару, розрахованої від ціни відповідно довідки Аграрної біржі, що діяла на останній день поставки (п. 2.1.2 цього договору).

На виконання п. 2.5 біржового договору відповідачем було укладено договір застави від 02.12.2016 року, договір комплексного страхування посівів майбутнього врожаю сільськогосподарських культур від 02.12.2016 року, договір добровільного комплексного страхування посівів сільськогосподарських культур на період перезимівлі від 02.12.2016 року.

З виписки з рахунку від 05.12.2016 року вбачається, що позивачем було перераховано відповідачу попередню оплату у сумі 2405000,00 грн. з утриманням 238388,80 грн. для сплати страхового платежу.

Також відповідачем було укладено договір складського зберігання зерна із Публічним акціонерним товариством «ДПЗКУ» - зерновий склад філія «Братолюбівський елеватор» від 03.07.2017 року 4-ЗБ/2017.

Листом від 20.07.2017 року за вих. № 08-07 Фермерське господарство «Восход-2012» повідомило Публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд» про підготовку до відвантаження зерна пшениці на Братолюбівський елеватор та відмову прийняти зерно врожаю 2017 року для покупця, а також, просив повідомити базис поставки зерна відповідно до біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року чи його зміну.

Листом від 20.07.2017 року за вих. № 7-07 Фермерське господарство «Восход-2012» звернулося до Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» з проханням повідомити причину відмови філії Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» прийняття та зберігання зерна пшениці мякої 3 класу врожаю 2017 року для подальшої передачі у власність Публічному акціонерному товариству «Аграрний фонд».

У відповідь філія Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» повідомила про закінчення дії договору складського зберігання від 08.08.2016 року №66-3/3Б, укладеного із Публічний акціонерним товариством «Аграрний фонд» щодо зберігання врожаю 2016 року (в межах відповідного маркетингового року) та не укладення позивачем відповідної угоди на новий маркетинговий рік з липня 2017 року по червень 2018 року, у звязку з чим філія Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» приймання та зберігання зерна врожаю 2017 року для Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» в період з 2017 року не здійснює.

В матеріалах справи містяться листи відповідача до позивача від 02.08.2017 року №01-08, від 14.08.2017 року № 07-08, від 31.08.2017 року № 09-08, від 13.09.2017 року №16-09 з доказами їх направлення позивачу, в яких повідомлялось Публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд» про відмову філії Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» прийняти зерно пшениці врожаю 2017 року для подальшої передачі у власність Публічному акціонерному товариству «Аграрний фонд» та необхідність узгодження із зерновим складом питання можливості здійснення поставки зерна пшениці 3 класу врожаю 2017 року в кількості 1000 тонн на виконання умов біржового договору від 02.12.2016 року № 2353Ф, зазначаючи про відсутність у фермерського господарства належних умов для зберігання зерна (т. 1, а. с. 77-83; т. 2, а. с. 40-41).

В строк до 01.10.2017 року відповідач не здійснив поставку товару на зерновий склад, визначений як базис поставки у біржовому договорі від 02.12.2016 р. № 2353Ф.

Між Публічним акціонерним товариством «Аграрний фонд» та ОСОБА_3 господарством «Восход-2012» було укладено додаткову угоду від 31.10.2017 року № 1 до біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року № 2353Ф, якою викладено пункт 2.2. біржового договору в іншій редакції, а саме: змінено базис поставки: EXW ТОВ «Оптімусагро Трейд» Сірогозький ВСП, фактична адреса:74721, Херсонська область, Нижньосірогозький район, с. Сірогози, вул. Миру, б.1 на умовах Інкотермс 2010.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди № 1 відповідачем передано позивачу у власність 111,212 тонн пшениці мякої 2 класу 2017 року за ціною 4907,42 грн./тонна та 301,320 тонн пшениці мякої 3 класу 2017 року за ціною 4677,42 грн./тонна на складі Сірогозький ВСП Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімусагро Трейд», 74721, Херсонська область, Нижньосірогозький район, с. Сірогози, вул. Миру, б.1, що підтверджено актами передавання-приймання зерна до біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року від 02.12.2016 року №2353Ф.

Додатковою угодою від 23.11.2017 року № 2 до біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року №2353Ф змінено розділ 12 біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року №2353Ф в частині зазначення місцезнаходження та реквізитів постачальника та, відповідно до п.2 цієї угоди, відповідачем передано позивачу у власність 143,594 т пшениці мякої 3 класу 2017 року за ціною 4691,57 грн./тонна на складі Сірогозький ВСП ТОВ «Оптімусагро Трейд», 74721, Херсонська область, Нижньосірогозький район, с. Сірогози, вул. Миру, б.1, що підтверджено актом передавання-приймання зерна до біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року від 02.12.2016 року №2353Ф.

З огляду на поставлення відповідачем частини товару поза строком, визначеним біржовим договором поставки зерна врожаю 2017 року, Публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд» направило ОСОБА_3 господарству «Восход-2012» вимогу про стягнення пені і штрафу у строк у розмірі 1293521,25 грн. у строк до 31 січня 2018 року.

Відповідач пеню і штраф не сплатив, що і стало підставою для звернення Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» до суду з відповідним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази, та надавши їм правову оцінку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з поданих до справи позивачем доказів, на виконання умов пп. 5.3-5.3.1 біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року № 2353Ф Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" перерахувало на користь відповідача грошові кошти на суму 2405000 грн. та утримало 238388,80 грн. для оплати страхового платежу, що підтверджується банківською випискою від 05.12.2016 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідачем поставку товару не здійснено та договір не виконано в повному обсязі, у зв'язку з чим підлягають стягненню пеня та штраф.

Відповідно до поданих позивачем доказів та довідки відповідача, останній здійснив поставку товару позивачу на загальну суму 2628853,48 грн., що на 223853,48 грн. більше здійсненої позивачем попередньої оплати (2405000 грн.).

Таким чином, предметом позову є стягнення заборгованості в розмірі 1 345 081,65 грн., яка складається з пені та штрафу.

Судова колегія зазначає, що відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з приписами п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його у строк, встановлений законом або договором (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 267 Господарського кодексу України передбачено, що строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Також за ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплачених товарів або пред'явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання). Відповідно до ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Статтею 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обовязків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обовязок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобовязаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом положень ч. 1 ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Судова колегія вважає, що у даному випадку позовні вимоги взагалі не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 226 Господарського кодексу України сторона, яка порушила своє зобов'язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків.

З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року № 2353Ф Публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд» знало про закінчення дії договору складського зберігання від 08.08.2016 року № 66-3/3Б, укладеного між філією Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» та Публічним акціонерним товариством «Аграрний фонд» щодо зберігання врожаю 2016 року (в межах відповідного маркетингового року).

ОСОБА_1, позивач не повідомив Фермерське господарство «Восход-2012» про таку обставину, яка прямо впливала на виконання контрагентом своїх зобовязань за біржовим договором поставки зерна врожаю 2017 року № 2353Ф.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач на виконання умов договору уклав договір застави від 02.12.2016 року, договір комплексного страхування посівів майбутнього врожаю сільськогосподарських культур від 02.12.2016 року, договір добровільного комплексного страхування посівів сільськогосподарських культур на період перезимівлі від 02.12.2016 року, договір складського зберігання зерна від 03.07.2017 року № 4-3Б/2017, направляв позивачу листи з повідомленням про неможливість поставки зерна на склад, вказаний у договорі як базис поставки, тобто відповідач, починаючи з 03.07.2017 року, вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобовязання за біржовим договором.

Для зберігання зерна до моменту передачі його позивачу за біржовим договором, відповідачем 03.07.2017 року з філією Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» було укладено договір складського зберігання зерна № 4-ЗН/2017.

Відповідно до ч 3 ст.226 Господарського кодексу України сторона господарського зобов'язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов'язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше.

Відповідач звертався до позивача з листами про вчинення позивачем дій, що встановлені договором, а саме дії, направлених на укладання позивачем договору складського зберігання зерна з зерновим складом Філією Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор», а саме: на адресу позивача були направлені: лист від 20 липня 2017 року, у якому відповідач просив негайно повідомити його про базис поставки зерна пшениці у зв'язку з неприйняттям на елеватор товару з причин відсутності договірних відносин з Публічним акціонерним товариством «Аграрний фонд», лист від 02 серпня 2017 року № 01-08, відповідно до якого відповідач повідомляв позивача про неприйняття на зберігання зерна врожаю 2017 року для подальшої передачі у власність позивачу, у зв'язку з чим, відповідач вимушений був організувати тимчасове зберігання зерна на току на відкритому майданчику у буртах, лист від 14 серпня 2017 року № 07-08, згідно з яким відповідач повідомляв позивача про не врегулювання ним питання співпраці філії Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» з публічним акціонерним товариством «Аграрний фонд», що унеможливлює виконання умов договору належним чином.

Відповідач просив позивача терміново, в найкоротші строки, урегулювати питання щодо можливості здійснення поставки зерна на визначений договором базис поставки - зерновий склад філії Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор», лист від 31 серпня 2017 року № 09-08, відповідно до якого відповідач повідомляв позивача про неможливість виконати належним чином умови договору щодо поставки зерна пшениці у зв'язку з тим. що питання співпраці з філією Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» не вирішено.

Відповідач звертався з запитом від 20.07.2017 року до Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» про надання інформації щодо причин відмови прийняти на зберігання зерно врожаю 2017 року для подальшої передачі у власність Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд».

Фермерське господарство «Восход-2012» направляло Публічному акціонерному товариству «Аграрний фонд» листи від 02.08.2017 року №01-08, від 14.08.2017 року №07-08, від 31.08.2017 року № 09-08, в яких повідомляло, що у звязку з тим, що позивачем не врегульовано питання співпраці з Публічним акціонерним товариством «ДПЗКУ» Братолюбівський елеватор», Фермерське господарство «Восход-2012» позбавлено можливості виконати умови біржового договору і вимушено зберігати зерно на току на відкритому майданчику у буртах та нести додаткові витрати, з цим повязані.

Отримання зазначених листів підтверджується поштовими повідомленнями з розпискою представника позивача про їх отримання. (т.2 а.с.39-41)

Судова колегія відхиляє твердження представника позивача щодо неотримання вказаних листів, оскільки вважає, що копії квитанцій з відтиском поштового штемпеля та поштових відправлень, поштові повідомлення, долучені до матеріалів справи відповідачем, свідчать про направлення та отримання відповідних листів на адресу позивача.

Інших за змістом листів, що були направлені відповідачем за наданими рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення матеріали справи не містять.

Відповідно до Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, розрахункова квитанція віднесена до розрахункових документів, що підтверджує надання послуг поштового зв'язку; штриховий кодовий ідентифікатор - штрихова позначка, побудована за певними правилами і призначена для автоматичної ідентифікації реєстрованих поштових відправлень.

Цими Правилами не визначено внесення штрихового кодового ідентифікатора до реквізитів квитанції. Відсутність реєстрації зазначених листів в системі відправлень на офіційному сайті Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта», якою позивач заперечує достовірність цих листів (а.с. 80-85, т. 2), спростована відповідачем листом Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» від 23.05.2018 року №01/0740 (а.с. 112-113, т.2).

При цьому, у судових засіданнях було оглянуто оригінали поштових квитанцій і поштових повідомлень, за якими надсилались вищевказані листи.

Листом філії Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» від 31.07.2017 року, від 13.03.2018 року (т.1 а.с.76, 85) повідомлялось, що позивач співпрацював з філією тільки щодо зберігання врожаю 2016 року відповідно до договору складського зберігання від 08.08.2016 року № 66-З/ЗБ 2016 в межах маркетингового року.

З початку нового маркетингового року, період якого становить, з липня 2017 року по червень 2018 року ніяких пропозицій щодо подальшої співпраці на зберігання зерна врожаю 2017 року від Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» не надходило, тому філія Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» приймання на зберігання зерна врожаю 2017 року для Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд, в період з 2017 року не здійснює.

Більш того, відповідно до листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімусагро Трейд» від 18.05.2018 року №02/168/18 для забезпечення виконання біржових договорів по програмі форвардних закупівель майбутнього врожаю зерна пшениці 2017 року, 22 травня 2017 року було укладено договір складського зберігання зерна з Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптімусагро Трейд».

Однак, судова колегія звертає увагу на те, що позивачем, з 22 травня 2017 року, з дати укладання договору складського зберігання зерна врожаю 2017 року і по 31 жовтня 2017 року (дата укладання додаткової угоди № 1 про зміну базису поставки) не було повідомлено відповідача, з метою забезпечення виконання біржового договору по програмі форвардних закупівель майбутнього врожаю зерна пшениці 2017 року, укладання договору складського зберігання зерна врожаю 2017 року з іншим зерновим складом, відповідно не було змінено базису поставки з філії Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор», згідно з вимогами п. 2.3. договору, попередньо повідомивши про це продавця, але не пізніше ніж за 45 календарних днів до кінцевого строку поставки, як передбачено умовами договору.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що остаточний розрахунок з постачальником за товар проводиться покупцем на підставі наявності, зокрема,договору складського зберігання зерна між зерновим складом та покупцем.

Отже, сторони у договорі передбачили, що такий договір покупця з елеватором повинен бути для належного виконання постачальником умов договору поставки зерна.

Натомість, матеріали справи та встановлені обставини справи свідчать про те, що договір складського зберігання від 08.08.2016 року № 66-З/ЗБ 2016, укладений між ПАТ «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» та ПАТ «Аграрний фонд», свою дію на 2017 рік не продовжував.

Базис поставки позивачем було змінено тільки 31 жовтня 2017 року, тобто поза межами кінцевого строку (01.10.2017 року) поставки товару відповідачем на зерновий склад, що підтверджується додатковою угодою від 31 жовтня 2017 року № 1 до біржового договору на поставку зерна врожаю 2017 року № 2353 Ф.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких мас ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Принцип добросовісності передбачає неможливість укладення зобов'язання на засадах обману, чесну, сумлінну поведінку суб'єктів зобов'язання, вчинення ними всіх залежних від них дій щодо належного виконання зобов'язання та не порушення прав інших осіб.

За таких обставин, судова колегія доходить висновку , що встановлена бездіяльність позивача щодо неукладання договору зберігання зерна з ПАТ«ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор», невикористання права, передбаченого п.п.2.3 договору змінити базис поставки призвела до неможливості вчасного та належного виконання відповідачем своїх зобовязань щодо поставки зазначеного у договорі обєму зерна у встановлений договором строк на користь позивача.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 221 Господарського кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов'язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов'язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов'язання перед кредитором. У разі якщо кредитор не виконав дій, зазначених у частині першій цієї статті, за погодженням сторін допускається відстрочення виконання на строк прострочення кредитора.

Як зазначалось вище, за умовами п. 2.1.2 біржового договору поставки врожаю 2017 року строк поставки товару за цим договором 01 жовтня 2017 року. Додатковими угодами № 1 і № 2 до даного договору зміни щодо граничного строку поставки не вносились.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов додаткової угоди від 31.10.2017 року № 1 відповідач передав позивачу пшеницю мяку 2 класу врожаю 2017 року у кількості 111,212 тонн за ціною 4907,42 грн. за тонну загальною вартістю 545763,99 грн., в т.ч. ПДВ 90960,67 грн., пшеницю мяку 3 класу врожаю 2017 року у кількості 301,320 тонн за ціною 4677,42 грн. загальною вартістю 1409400,19 грн., в т.ч. ПДВ 234900,03 за Актами передавання-приймання від 31.10.2017 року, а також відповідно до умов додаткової угоди від 23.11.2017 року № 2 пшеницю мяку 3 класу врожаю 2017 року у кількості 143,594 тонн за ціною 4691,57 грн. за тонну загальною вартістю 673681,30 грн., в т.ч. ПДВ 112280,22 грн. за Актом передавання-приймання від 23.11.2017 року.

В розрахунку позивачем зазначений період прострочення з 03.10.2017 року по 30.10.2017 року, що складає 28 днів за які нарахована пеня в розмірі 135529 грн.

За вказаний період не може бути нарахована пеня, так як позивачем не було виконано своїх зобовязань за договором та не забезпечено здійснення відповідачем поставки зерна в строк до 01.10.2017 року, на зазначений в договорі базис поставки. А зміна базису поставки відбулась тільки 31.10.2017 року і в цей же день відбулась поставка зерна відповідачем.

Судова колегія зазначає, що Покупцем дійсно не було внесено належним чином змін до біржового договору поставки в частині зміни строку зобовязань, проте, укладаючи додаткові угоди від 31.10.2017 року № 1 і від 23.11.2017 року № 2, сторони змінили обсяг поставки та базис поставки, що є суттєвими змінами, і виконання між сторонами договору цих умов не могло бути виконано у строк, встановлений п. 2.3. біржового договору, так як на момент укладання додаткових угод № 1 і № 2 такий строк вже минув.

Крім того, апеляційний господарський суд вважає, що сторони своїми конклюдентними діями погодили інший строк здійснення поставки, а саме дати укладання додаткових угод до біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року № 2353Ф.

Враховуючи викладене, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції на порушення строку поставки відповідачем 556,120 тонн зерна.

Також позивачем не було здійснено ніяких дій, направлених на погодження з відповідачем відстрочки виконання зобовязань за договором на час прострочення кредитора. Крім того, ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відповідно до ч 1 ст. 226 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Невиконання позивачем зобовязань, за біржовим договором поставки, по вирішенню питання з філією Публічного акціонерного товариства «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» щодо можливості здійснення відповідачем поставки зерна, на зазначений в договорі, базис поставки, призвело до виникнення збитків у відповідача, повязаних з перевезенням та завантаженням зерна, додатковою охороною зерна та складських приміщень та сплатою орендної плати за використання складських приміщень.

З огляду на викладене, позивач міг своїми діями запобігти виникненню збитків у відповідача, але не зробив цього та не вжив заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих порушенням зобовязання.

У звязку з чим, відповідач вимушений був укласти договір оренди складських приміщень та нести витрати, повязані з завантаженням, перевезенням зерна з току, розташованого в с. Балашове до складських приміщень, розташованих в с. Благодатне, завантаженням та перевезенням зерна зі складських приміщень в с.Благодатне на Сірогозький ВСП в с. Сірогози, витрати на оренду складських приміщень, витрати на додаткову охорону складських приміщень та зерна.

Крім того, в результаті невиконання позивачем своїх зобовязань до 31.10.2017 року зерно втратило свою нормативну якість та не відповідало показникам якості товару, зазначеному у п.3.1 біржового договору поставки. У звязку з чим, зерно, якість якого не відповідало державним стандартам, не приймалось на зерновий склад і неможливо було проводити доробку зернових культур до норм якості.

У позовній заяві вказано, що відповідач порушив договірні зобовязання, оскільки відповідач зобовязувався передати позивачу товар у кількості 1000 тонн, а передав 556,120 тонн, тобто відповідачем недопоставлено товару позивачу у кількості 443.88 тонн, що є окремою підставою для нарахування штрафних санкцій.

Однак, судова колегія вважає, що з відповідних підстав, вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу та пені є не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки порушення зобовязання сталось із вини кредитора (позивача), а не з вини відповідача.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобовязання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених ч. 4 ст. 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Відповідно до п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність.

Загальним наслідком прострочення кредитора є зменшення відповідальності боржника за невиконання зобов'язання (ст. 616 Цивільного кодексу України). Тобто, в такому випадку боржник не буде вважатися таким, що прострочив, та не буде нести за це відповідальність до моменту вчинення кредитором передбачених договором, законодавством або звичаями ділового обороту необхідних дій (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Статтю 616 Цивільного кодексу України слід застосовувати для визначення розміру збитків та неустойки, що підлягають стягненню на користь кредитора з урахуванням ступеню його вини у порушенні зобов'язання.

Місцевий господарський суд застосував положення ст. 616 Цивільного кодексу України, зменшив розмір штрафних санкцій на 45 % від суми, яку сам розрахував, керуючись погодженими між сторонами умовами договору.

Проаналізувавши у сукупності всі обставини справи, апеляційний господарський суд доходить висновку про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення умов договору через відсутність вини, оскільки таке порушення сталось із вини кредитора (позивача) у повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи та вищенаведеними висновками суду.

Суд першої інстанції, встановивши наявність порушень умов договору кредитором (позивачем), помилково дійшов висновку про наявність вини відповідача у порушенні строків виконання зобовязань з поставки зерна, та відповідно, помилково застосував штрафні санкції, хоча і зменшив їх.

За наслідками апеляційного розгляду, встановивши неможливість відповідача поставити товар у строк, визначений біржовим договором, з вини позивача, оскільки останнім не було переукладено договір зберігання з Публічним акціонерним товариством «ДПЗКУ» «Братолюбівський елеватор» та не змінено базис поставки в межах строку поставки, встановленого у п. 2.3. біржового договору, судова колегія доходить висновку про звільнення відповідача від відповідальності за порушення умов біржового договору поставки зерна врожаю 2017 року від 02.12.2016 року №2353Ф.

Судова колегія не приймає до уваги посилання сторін щодо розрахунку, здійсненого судом першої інстанції, а саме: розрахунок штрафу у розмірі 20% вартості недопоставленого обсягу товару - 587,468 т за ціною 5090,00 грн., визначеною Аграрною біржею на 31.10.2017 року, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність вини відповідача у порушенні договірного зобовязання, що виключає стягнення штрафних санкцій взагалі.

Так, судом першої інстанції не встановлена вина відповідача в невиконанні договірних зобовязань, за прострочення яких застосовуються штрафні санкції (пеня та штраф), не встановлено, що між поведінкою боржника (відповідача) і порушенням зобов'язання є причинний зв'язок, у звязку з чим відповідач взагалі не повинен нести відповідальності.

Отже, підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи скаржника про те, що немає підстав для задоволення позовних вимог через відсутність вини відповідача у порушенні договірного зобовязання, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Херсонської області від 23.07.2018 року у справі № 923/123/18 задоволенню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, судовий збір за апеляційний перегляд рішення покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п.2 ч.1 ст. 275, ст.277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 господарства «Восход-2012» задовольнити.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 23.07.2018 року у справі №923/123/18 скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» до ОСОБА_3 господарства «Восход-2012» про стягнення 1345081,65 грн. у повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1, ідентифікаційний код: 38926880) на користь ОСОБА_3 господарства «Восход-2012» (75424, Херсонська область, Іванівський район, с. Балашове, вул. 9 Травня, 3, ідентифікаційний код: 37915307) судовий збір за апеляційний перегляд рішення у розмірі 10533 грн. 00 коп.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписаний 14.12.2018

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Н.М. Принцевська

Суддя Я. Ф. Савицький