Суддів Великої Палати Верховного Суду
СитнікО. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б.
06 листопада 2018 року
Справа № 904/7024/17
Провадження № 12-175гс18
у справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі - КПТМ «Криворіжтепломережа») до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_4 про визнання договору на постачання теплової енергії укладеним за касаційною скаргою ФОП ОСОБА_4 на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2018 року (головуючий суддя Антонік С. Г., судді Іванов О. Г., Вечірко І. О.) та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року (суддя Назаренко Н. Г.).
У черні 2017 року КПТМ «Криворіжтепломережа» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ФОП ОСОБА_4 про визнання договору від 17 травня 2017 року № 4626 про постачання теплової енергії укладеним (у редакції позивача).
Рішенням Господарського суду Дніпропетровсякої області від 21 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2018 року, позовні вимоги КПТМ «Криворіжтепломережа» задоволено. Визнано укладеним між КПТМ «Криворіжтепломережа» та ФОП ОСОБА_4 договір від 17 травня 2017 року № 4626 про постачання теплової енергії у редакції, викладеній у резолютивній частині.

Апеляційний господарський суд, оцінивши доводи відповідача щодо необхідності розгляду цієї справи за правилами цивільного судочинства, зазначив, що оскільки з 03 лютого 1998 року ОСОБА_4 зареєстрований як ФОП, основним видом діяльності якого згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, а належне відповідачу приміщення використовується для ведення господарської діяльності, цей спір відноситься до юрисдикції господарського суду.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2018 року касаційну скаргу ФОП ОСОБА_4 задоволено частково. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2018 року та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Щодо юрисдикції спору ВеликаПалата Верховного Суду зробила висновок, що предметом спору є вимога КПТМ «Криворіжтепломережа» до ФОП ОСОБА_4 про зобов'язання укласти договір про постачання теплової енергії, умови якого, зокрема щодо тарифу та обсягу постачання теплової енергії, визначені саме у зв'язку з використанням відповідачем нерухомого майна для здійснення підприємницької діяльності. При цьому, враховуючи, що договори про купівлю-продаж теплової енергії та про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення можуть укладатися, зокрема, із суб'єктом господарювання, обґрунтованість/безпідставність доводів позивача щодо правових підстав для укладення договору з відповідачем саме як з ФОП у зв'язку із використанням ним приміщення для здійснення господарської діяльності мала бути оцінена судами за наслідком розгляду справи по суті з вирішенням питання про наявність/відсутність підстав для задоволення позову. Такий спір з огляду на характер спірних правовідносин, склад учасників спору та обраний позивачем спосіб захисту порушених, на його думку, прав підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Однак із таким висновком не можна погодитися з огляду на таке.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

На час звернення до суду та розгляду справи процесуальне законодавство містило критерії розмежування справ за предметною та суб'єктною підсудністю.

Відповідно до вимог статті 15 ЦПК України (у редакції, що діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо:

1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;

3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суди встановили, що ОСОБА_4 є власником нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 20 березня 2005 року, який посвідчено приватним нотаріусом Колесниковою Н. Л. та зареєстровано за № 1148 (т. 1, а. с. 14).

Зазначене майно придбано ОСОБА_4 як фізичною особою. Позивач неодноразово зазначав, що він не використовує нежитлове приміщення для здійснення підприємницької діяльності.

КПТМ «Криворіжтепломережа» згідно з пунктом 2.1. Статуту цього підприємства створено з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії споживачам (т. 1, а. с. 13, зворот).

Договір на постачання теплової енергії між сторонами у справі не укладений.

Листом від 18 травня 2017 року № 1785/13 КПТМ «Криворіжтепломережа» направило відповідачу два примірники договору на постачання теплової енергії від 17 травня 2017 року № 4626, які відповідач отримав 26 травня 2017 року, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою відповідача про отримання кореспонденції (т. 1, а. с. 17).

12 липня 2017 року ФОП ОСОБА_4 звернувся до позивача із заявою, якою повідомив, що він отримав супровідний лист з проектом договору на постачання теплової енергії від 17 травня 2017 року № 4626 в одному екземплярі, всупереч вимогам статті 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України). ФОП ОСОБА_4, маючи на меті підготовку протоколу розбіжностей до проекту договору на постачання теплової енергії, фактично не мав юридичних підстав складання такого протоколу розбіжностей з подальшим направленням його разом з договором на адресу КПТМ «Криворіжтепломережа» через відсутність другого примірника договору. Крім того, ФОП ОСОБА_4 зазначив, що на теперішній час діє договір від 30 листопада 2015 року з протоколом узгодження розбіжностей від 18 січня 2016 року в редакції ФОП ОСОБА_4 та просив звернути увагу на те, що до теперішнього моменту позивач не розпочав виконувати за цим договором обов'язки щодо забезпечення приміщення на АДРЕСА_2 індивідуальними засобами обліку теплової енергії та відповідною документацією (а. с. 41).

У зв'язку з тим, що договір на постачання теплової енергії від 17 травня 2017 року № 4626 не був підписаний відповідачем, КПТМ «Криворіжтепломережа» звернулося до господарського суду з цим позовом. .

Основним наведеним у касаційній скарзі доводом зазначено ту обставину, що відповідач володіє, користується і розпоряджається нежитловим приміщенням як фізична особа, тому спір з КПТМ «Криворіжтепломережа» з приводу постачання теплової енергії до цього нежитлового приміщення повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Вважаємо за необхідне визначити співвідношення понять фізичної особи та ФОП та їх правового статусу.

Відповідно до частини першої статті 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У статті 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України вказано, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов'язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов'язки як учасник цивільних відносин.

З аналізу вказаних вимог цивільного законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «ФОП» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

ОСОБА_4 зазначав, що позивач просив зобов'язати його укласти з ним договір про постачання теплової енергії до приміщення як з власником нежитлової будівлі, яким він став на підставі договору купівлі-продажу, укладеному ним як фізичною особою (т. 1, а. с. 14).

На час звернення до суду та розгляду справи процесуальне законодавство містило критерії розмежування справ за предметною та суб'єктною підсудністю.

За загальним правилом, закріпленим у частинах першій та третій статті 15 ЦПК України, що діяла на час звернення до суду та розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Разом з тим Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України) у редакції, що діяла на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій, передбачав, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з установленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки на час виникнення спірних правовідносин передбачав Закон України від 24 червня 2006 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV).

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії врегульовані у Правилах користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 119 (далі - ПКТЕ).

Відповідно до пункту 3 ПКТЕ споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Отже, ПКТЕ розрізняє фізичних осіб - власників будівлі як споживачів теплової енергії та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) - як споживачів теплової енергії.

У справі, що переглядається, відповідач є власником нежитлового приміщення на підставі договорів купівлі-продажу саме як фізична особа, а не ФОП, тому виступає у спірних правовідносинах як власник нежитлової будівлі - споживач теплової енергії.

Доказів здійснення відповідачем як фізичною особою господарської діяльності у вказаному приміщенні і необхідності укладення договору про постачання електричної енергії як господарського, матеріали справи не містять.

Враховуючи те, що юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу сторін та предмета позовних вимог, суди помилковий висновок, що позов КПТМ «Криворіжтепломережа» у цьому випадку заявлений до ОСОБА_4 як ФОП, оскільки відповідач є фізичною особою - власником нерухомого майна і в силу вимог статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) такий спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства, тобто суди неправильно визначилися з юрисдикційністю спору.

Такий висновок у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду зробила 08 травня 2018 року у постанові у справі № 757/45133/15-ц (провадження № 14-114цс18).

Судді: О. М. Ситнік

Н. П. Лященко

О. Б. Прокопенко