ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06.12.2018 Справа № 905/1562/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.

при секретарі судового засідання Конько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства Сбербанк, м. Київ

до відповідача: Державного підприємства Донецька залізниця, м. Донецьк

третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 акціонерне товариство Українська залізниця, м. Київ

про стягнення заборгованості в розмірі 5415000,00 дол. США

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_3 - за довіреністю;

від третьої особи: ОСОБА_4 - за довіреністю.

В судовому засіданні оголошувалась

перерва з 22.11.2018 по 06.12.2018

Суть спору: Позивач, ОСОБА_5 товариство Сбербанк, м. Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства Донецька залізниця, м. Донецьк про стягнення заборгованості в розмірі 5415000,00 доларів США, з яких 3750000,00 доларів США заборгованість за основною сумою кредитної лінії та 1635000,00 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитною лінією.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне невиконання відповідачем умов договору про відкриття кредитної лінії №32-В/12/66/ЮО від 21.09.2012 (з урахуванням заяви позивача №17047/5/06-2/7 від 06.11.2018).

Ухвалою суду від 22.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1562/18; справу №905/1562/18 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 20.09.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 акціонерне товариство Українська залізниця, м. Київ.

Підготовче засідання відкладалось. Ухвалою суду від 16.10.2018 продовжено строк підготовчого провадження у справі №905/1562/18 на 30 днів.

Позивач в судових засіданнях наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач в судових засідання та у відзиві проти задоволення позову заперечив з посиланням на те, що банком не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості за кредитом та відсотками за спірним договором. Також, Державне підприємство Донецька залізниця зазначало, що первинна документація по спірних правовідносинах знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, з огляду на що, у останнього відсутня можливість провести самостійний розрахунок заборгованості. Крім того, відповідач наполягає на незаконності нарахування заборгованості за процентами за користування кредитними коштами після настання строку виконання зобовязання, що підтверджується позицією Верховного Суду, викладеної 28.03.2018 у справі №444/9519/152. Відповідач зазначив про застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами за період з 21.12.2014 по 15.08.2015.

У відзиві та у клопотанні про призначення судової експертизи відповідач просить суд призначити судову економічну експертизу.

20.09.2018 від відповідача до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності до вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом в сумі 1635000,00 доларів США.

Відповідач 20.09.2018 звернувся до суду з клопотанням про зобовязання позивача надати суду та іншим учасникам справи належні докази заявлених вимог, зокрема оригінал договору про відкриття кредитної лінії щодо якого заявлено позов.

У судовому засіданні 20.09.2018 судом оглянуто оригінал кредитного договору та встановлено, що копія, наявна в матеріалах справи, відповідає оригіналу договору наданого для огляду суду.

У відповіді на відзив та заяву про застосування позовної давності ДП Донецька залізниця позивач вказав, що твердження відповідача про відсутність доказів спростовується доданими до позову документами, які підтверджують послідовність та достовірне отримання позичальником кредитних коштів, а саме меморіальний ордер №39589601 від 26.10.2012 та виписки з особового поточного рахунку позичальника №0233, також в судовому засіданні надано для огляду суду оригінал кредитного договору. Також вважає правомірним нарахування процентів з урахуванням умов п. п. 6.1 та 6.2 спірного кредитного договору. Щодо позовної давності відносно заборгованості за процентами позивач зазначає про її неодноразове переривання шляхом здійснення відповідачем платежів в погашення заборгованості за користування кредитними коштами, останній з яких здійснено в листопаді 2014 року, а також неодноразовим наданням банку відповідей на запити в яких відповідач неодноразово визнавав наявність боргу за кредитним договором, підтвердив його існування та клопотав перед банком не вживати господарських санкції.

16.10.2018 від АТ «Сбербанк» надійшли пояснення №17047/5/06-2/2 від 12.10.2018 щодо клопотання ДП Донецька залізниця про призначення судової експертизи, в якому просив відмовити в задоволенні означеного клопотання відповідача.

06.11.2018 до суду від ДП Донецька залізниця надійшли заперечення на відповідь на відзив та поясненнях №17047/5/06-2/2 від 12.10.2018 позивача, в яких відповідач зазначив про сплив строку позовної давності до звернення позивачем з даним позовом до суду, відтак, оскільки позовна давність по цій справі сплила до звернення позивача до суду, то право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування. Відповідач, з посиланням на п.п. 4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», стверджує, що жодний з листів, на які посилається позивач як на підставу переривання перебігу позовної давності, не підтверджує вчинення дій про визнання боргу, а враховуючи виписки банку останнє погашення заборгованості відбувалось 22.08.2014, отже строк позовної давності сплинув у серпні 2017 року.

Третя особа в судових засідання проти задоволення позову заперечила. У письмових поясненнях б/н від 12.10.2018 та від 05.11.2018 третя особа вказувала, що позивач не мав права нараховувати проценти після 20.08.2015 кінцевого строку на повернення кредиту. Також в своєму поясненні від 05.11.2018 третя особа наполягала на спливі строку позовної давності щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами, оскільки зміст листів, на які посилається позивач як на підставу переривання строку позовної давності, не свідчить про вчинення особою дій про визнання боргу, які визначені в п.п. 4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів».

Ухвалою від 08.11.2018 суд відмовив в задоволенні клопотання Державного підприємства Донецька залізниця, м. Донецьк про призначення судової економічної експертизи.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 08.11.2018 суд дійшов висновку закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 22.11.2018.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 22.11.2018 по 06.12.2018

Від відповідача до канцелярії суду надійшла заява від 28.11.2018 про залишення позову без розгляду оскільки в провадженні Північного апеляційного суду перебуває справа №910/534/17 за позовом АТ «СБЕРБАНК» до ПАТ «Укрзалізниця», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державне підприємство «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості основних сум кредитних лінії, по процентам за користування кредитними договорами №32-В/12/66/ЮО від 21.09.2012, №07-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №08-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №09-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №10-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №11-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013 та санкціями, разом у сумі 47764014,34 дол. США та 59600601,04 грн.

В судових засіданнях представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, представник відповідача та третьої особи проти позову заперечили. Відповідач також наполягав на залишенні позову без розгляду, позивач заперечив проти задоволення цього клопотання.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши в засіданнях пояснення представників сторін та третьої особи, господарський суд встановив:

21.09.2012 між ОСОБА_1 акціонерним товариством Дочірній банк Сбербанку Росії (правонаступником якого є позивач ОСОБА_5 товариство Сбербанк, м. Київ, банк) та відповідачем, Державним підприємством Донецька залізниця, м. Донецьк (позичальник) укладено договір про відкриття кредитної лінії №32-В/12/66/ЮО (кредитний договір), за змістом п.1.1 якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в доларах США, що надалі іменується кредитна лінія, та на підставі додаткових угод до цього договору окремими частинами (траншами) надає позичальнику кредитні кошти у порядку і на умовах, визначених цим договором. Позичальник, у свою чергу, зобов'язується використати кредит з метою, зазначеною у п.1.5 цього договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови цього договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені цим договором та/або додатковими угодами до цього Договору.

За своєю правовою природою договір №32-В/12/66/ЮО від 21.09.2012 є кредитним договором, згідно з яким, за приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами п.п. 1.2, 1.4, 1.5 кредитного договору ліміт кредитної лінії складає 3750000,00 доларів США. Останній день дії кредитної лінії - 18.09.2015. У цьому договорі терміном останній день дії кредитної лінії позначається термін, з настанням якого зобовязання банку з наданням позичальнику кредиту на умовах цього договору припиняються. Кредит надається на капітальні інвестиції.

За умовами п.п. 4.1, 4.2 кредитного договору в день підписання цього договору банк відкриває позичальнику позичковий рахунок для обліку кредиту. ОСОБА_6 надає позичальнику кредит лише у межах строку дії кредитної лінії окремими частинами (траншами) шляхом надання траншу в сумі, що дорівнює ліміту кредитної лінії, або декількох траншів, але так, щоб у будь-який момент розмір кредиту не перевищував ліміт кредитної лінії. Кожний транш надається на підставі окремої додаткової угоди до цього договору, укладеної між позичальником і банком, у строк не пізніше 3 днів з дня її укладення. Додаткові угоди про надання окремих траншів можуть бути укладені лише за взаємною згодою сторін і є невід'ємною частиною цього договору. У кожній такій додатковій угоді сторони повинні визначити:

- розмір траншу кредиту в межах розміру ліміту кредитної лінії;

- строк надання і повернення траншу кредиту;

- реквізити для надання кредиту, якщо вони відрізняються від зазначених у п.9.2 цього договору.

Відповідно до п.4.3 кредитного договору протягом строку дії кредитної лінії та у межах вільного залишку її ліміту за умови укладення додаткових угод згідно з п.4.2 цього договору позичальник має право необмежену кількість разів отримувати кредит у порядку та на умовах, передбачених цим договором. Зобов'язання банку з надання позичальнику кредиту за цим договором чинне лише в межах терміну дії банківської ліцензії банку, виданої Національним банком України.

Після укладення додаткової угоди згідно з п.4.2 цього договору банк здійснює кредитування позичальника за умови, що:

- заява позичальника про надання кредиту оформлена відповідно до вимог цього договору;

- виконані умови, передбачені п.4.4 цього договору та відсутні обставини, які відповідно до п.8.3 цього договору надають право банку в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, а також інші права, передбачені законодавством України та/або цим договором та/або договорами забезпечення. ОСОБА_6 зобовязаний надавати позичальнику кредитні кошти на підставі його заяви не пізніше 3 робочих днів з дня її отримання або протягом більш тривалого строку, зазначеного в такій заяві. Заява подається в банк в письмовому вигляді або передається в електронному вигляді засобами системи клієнт-банк з використанням електронних підписів у порядку та на умовах передбачених відповідним договором, укладеним позичальником з банком (п.4.5 кредитного договору).

Згідно із п.8.1 кредитного договору позичальник зобов'язується повертати банку кожен із траншів кредиту у термін, зазначений у відповідній додатковій угоді до цього договору.

За будь-якими вимогами сторін, які випливають за даним договором, встановлюється позовна давність тривалістю у три роки (п. 11.6 кредитного договору).

Як вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство Донецька залізниця зверталось до банку із заявою №НЗЕ-10/2987 від 26.10.2012 про надання 26.10.2012 кредиту у розмірі 3750000,00 доларів США згідно договору №32-В/12/66/ЮО від 21.09.2012 шляхом перерахування на позичковий рахунок №0233 (840) в Акціонерному товаристві Сбербанк Росії.

У подальшому, на виконання умов договору про відкриття кредитної лінії №32-В/12/66/ЮО від 21.09.2012, між банком та позичальником був укладений додатковий договір №1 від 26.10.2012, за змістом п.1 якого банк, відповідно до умов кредитного договору, надає позичальнику транш кредиту в сумі 3750000,00 доларів США на строк з 26.10.2012 по 20.08.2015.

ОСОБА_5 товариством Сбербанк було виконано зобовязання з видачі кредитних коштів за кредитним договором №32-В/12/66/ЮО від 21.09.2012, що підтверджується наявним у матеріалах справи меморіальним валютним ордером №39589601 від 26.10.2012 на суму 3750000,00 доларів США.

Право видачі кредитування в іноземній валюті підтверджується банківськими ліцензіями №198 від 12.10.2011 та №198 від 18.12.2015, генеральними ліцензіями на здійснення валютних операцій від 12.10.2011 № 198 та від 22.12.2015 №198-3.

За приписами п.п.6.1 6.3 кредитного договору позичальник зобов'язується сплачувати банку за користування кредитом проценти у розмірі, передбаченому договором. Проценти за кредитом нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитною лінією в валюті заборгованості. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього договору із розрахунку 360 днів у році. Нарахування процентів починається з дня надання кредиту (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі. День повернення кредиту не враховуються при нарахуванні процентів. Проценти, нараховані відповідно до пунктів 6.1 6.2 цього договору, позичальник зобовязаний сплачувати щомісяця не пізніше 3 робочих днів, наступних за днем закінчення періоду. При цьому під періодом сторони розуміють кожний з періодів, який починається з того числа місяця, в якому був укладений цей договір, і закінчується в день, що передує такому числу наступного (відповідного) місяця (т.ч. проценти за кредитом за такий день нараховуються).

Цей договір набуває чинності з дати його підписання банком та позичальником, скріплення печатками сторін, та зобов'язання по ньому виникають після погодження його Міністерством інфраструктури України та Міністерством фінансів України, і діє до повного виконання зобов'язань позичальника по цьому договору (п.11.3 укладеного сторонами правочину).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Позивач доводить банківськими виписками та розрахунком заборгованості, що станом на 14.08.2018 заборгованість за основною сумою кредитної лінії складає 3750000,00 дол. США, заборгованість за процентами за користування кредитною лінією складає та 1665000,00 дол. США (з них прострочених 1635000,00 доларів США).

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що надані позивачем до матеріалів справи меморіальний ордер та банківські виписки не є належними доказами у справі на підставі наступного.

За приписами п.п. 3, 6 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Національний банк України встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України № 566 від 30.12.1998 (зі змінами та доповненнями), яке діяло в період нарахування боргу по кредиту та відсотків, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003р. N254, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 8 липня 2003 р. за N559/7880, яке діяло в період нарахування боргу по кредиту та відсотків, визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Приписами п. 5.4. Положення про організацію операційної діяльності в банках України передбачено, що особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п. 5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Постановою правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018 затверджено Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, яке містить аналогічні положення.

Таким чином, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Як зазначалось вище, до матеріалів справи надані виписки з рахунків обліку, якими позивач підтверджує свої вимоги, підписані головним фахівцем ВАРП ОСОБА_6 та головним фахівцем ВСАОЮО ОСОБА_7

З урахуванням вищевикладеного, суд приймає банківські виписки та меморіальний ордер, як належні докази підтвердження видачі кредиту, а також наявності спірної заборгованості.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, положення абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються.

Однак, у відповідності до п. 6.2. кредитного договору сторони домовились, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього договору із розрахунку 360 днів у році; нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі.

При цьому в п. 11.3 кредитного договору зазначено, що строк дії договору - до повного виконання зобовязань позичальника по цьому договору.

Отже виходячи з умов кредитного договору від 21.09.2012 №32-В/12/66/ЮО проценти нараховуються позивачем, та, відповідно, сплачуються відповідачем до дня фактичного повернення кредиту.

Виходячи зі змісту Постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 сторони у кредитному договорі строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання, повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами упродовж строку кредитування.

Однак, в кредитному договорі від 21.09.2012 №32-В/12/66/ЮО, встановлений строк дії кредитної лінії (п. 1.4.) так і термін дії кредитного договору.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 не можуть бути застосовані в цій справі оскільки умовами кредитного договору №32-В/12/66/ЮО від 21.09.2012 передбачений інший порядок нарахування та сплати відсотків.

Суд вважає правомірним нарахування банком процентів за період з 21.12.2014 по 13.08.2018, оскільки в п. 6.2. кредитного договору сторони домовились, що нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі.

Судом також перевірена арифметична відповідність заявлених до стягнення суми боргу за кредитом та відсотками даними бухгалтерського обліку, умовам кредитного договору, та встановлена їх ідентичність та відповідність умовам.

Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності щодо стягнення процентів за користування кредитом за період з 21.12.2014 по 15.08.2015.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Наслідки спливу позовної давності передбачено ст. 267 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 3 та ч. 4 цієї статті позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Слід зазначити, що «вчинення особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу» є підставою для переривання строку давності за умови, якщо такі дії вчинені особисто особою, до якої пред'явлено вимогу, а дії вчинені іншою особою (не відповідачем) не переривають строк позовної давності для пред'явлення вимог саме до відповідача.

Пунктом 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що удослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами. Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Як вбачається з матеріалів справи, часткова оплата заборгованості по процентам, здійснена відповідачем в листопаді 2014 року.

На підтвердження переривання строку позовної давності позивач посилається на наступні листи відповідача: від 13.10.2014 №в-о Н-01/2954, від 23.11.2015 №в.о. Н-01/2963, від 29.10.2015 №в.о. Н-01/2655, від 15.10.2015 №в.о. Н-01/2446, від 09.09.2015 № в.о. Н-01/2032, від 28.07.2015 №2012/496, від 21.01.2015 №в.о. Н-01/25; довідки про установчі документи та органи управління від 05.08.2015 №2012/533 та від 08.07.2015 №в.о. Н-01/1510 та лист від 27.11.2015 №ЦЦР-6/1030 Державної адміністрації залізничного транспорту України.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Лист від 27.11.2015 №ЦЦР-6/1030 підписаний керівником Державної адміністрації залізничного транспорту України, яка хоча і є органом управління залізничного транспорту загального користування, до сфери управління якої входить відповідач, однак є окремою юридичною особою, не є стороною спірного договору, та не має повноважень на вчинення дій від імені відповідача, повязаних з визнанням боргу.

Лист від 13.10.2014 №в-о Н-01/2954 відповідача складено до початку перебігу строку позовної давності; зі змісту інших вказаних листів, заяв та довідок не вбачається визнання відповідачем суми боргу за процентами за користування кредитом за спірним договором за спірний період.

За таких підстав, суд не може прийняти листи відповідача: від 27.11.2015 №ЦЦР-6/1030, від 13.10.2014 №в-о Н-01/2954, від 23.11.2015 №в.о. Н-01/2963, від 29.10.2015 №в.о. Н-01/2655, 15.10.2015 №в.о. Н-01/2446, від 09.06.2015 № в.о. Н-01/2032, від 28.07.2015 №2012/496, від 21.01.2015 №в.о. Н-01/25; заяву про вимоги кредитора №124/5/52 від 07.08.2014, уточнення до заяви про вимоги кредитора №141/5/52 від 01.10.2014, довідки про установчі документи та органи управління від 05.08.2015 №2012/533 та від 08.07.2015 №в.о. Н-01/1510 як доказ визнання відповідачем суми боргу за процентами за користування кредитом за спірним договором.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт переривання позовної давності щодо позовних вимог про стягнення відсотків нарахованих за період з 21.12.2014 по 20.07.2015.

З огляду на обовязок відповідача сплачувати проценти до дня фактичного повернення заборгованості за кредитом, неповернення відповідачем отриманого кредиту станом на дату розгляду даної справи та щомісячне нарахування процентів на суму кредиту, проценти підлягають стягненню за кожен місяць прострочення виконання зобовязання з урахуванням того, що позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного місяця окремо за попередніх три роки до дня подання позову.

Оскільки позов поданий до суду 17.08.2018, судом здійснено перерахунок процентів за користування кредитом в межах строків позовної давності, отже суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів в розмірі 265000,00 доларів США строк оплати яких настав до 17.08.2015 (період нарахування процентів з 21.12.2014 по 20.07.2015), та задовольняє позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом в розмірі складають 1370000,00 доларів США, що нараховані починаючи з 21.07.2015 (оскільки строк сплати процентів нарахованих за період з 21.07.2015 по 20.08.2015 повинен був відбутися після 17.08.2015).

Всі інші доводи, заперечення та міркування учасників судового процесу не приймаються судом до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Отже позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з присудженням до стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою кредитної лінії у розмірі 3750000,00 доларів США, заборгованості за простроченими процентами за користування кредитною лінією у розмірі 1370000,00 доларів США. В решті позовних вимог слід відмовити.

Заява відповідача про залишення позову без розгляду не підлягає задоволенню на підставі наступного.

В обґрунтування заяви про залишення позову без розгляду відповідач посилається на наявність у провадженні Північного апеляційного господарського суду справи №910/534/17 за позовом АТ «СБЕРБАНК» до ПАТ «Укрзалізниця», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державне підприємство «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості основних сум кредитних лінії, по процентам за користування кредитними договорами №32-В/12/66/ЮО від 21.09.2012, №07-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №08-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №09-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №10-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №11-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013 та санкціями, разом у сумі 47764014,34 дол. США та 59600601,04 грн.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Так, як вбачається із змісту процесуальних документів по справі №910/534/17 відповідачем у зазначеній справі є ОСОБА_1 акціонерне товариство «Укрзалізниця», в той час як у справі №905/1562/18, яка знаходиться у провадженні господарського суду Донецької області, відповідачем є Державне підприємство Донецька залізниця, м. Донецьк, отже сторони у зазначених справах не співпадають.

З огляду на зазначене, заява відповідача про залишення позову без розгляду є не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволенню.

Згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача оскільки з його вини виник спір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства Сбербанк, м. Київ до Державного підприємства Донецька залізниця, м. Донецьк про стягнення заборгованості в розмірі 5415000,00 доларів США, з яких 3750000,00 доларів США заборгованість за основною сумою кредитної лінії та 1635000,00 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитною лінією задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Донецька залізниця, м. Донецьк (83000, Донецька обл., м. Донецьк, вул. Артема, 68, ) на користь Акціонерного товариства Сбербанк (01601, м.Київ, вул. Володимирська, буд.46, ) заборгованість за основною сумою кредитної лінії у розмірі 3750000,00 доларів США, заборгованість за простроченими процентами за користування кредитною лінією у розмірі 1370000,00 доларів США, судовий збір в розмірі 616700,00грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду через Господарський суд Донецької області (п. 8, 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Стягувач: ОСОБА_5 товариство Сбербанк - 01601, м.Київ, вул. Володимирська, буд.46, .

Боржник: Державне підприємство Донецька залізниця, м. Донецьк - 83000, Донецька обл., м. Донецьк, вул. Артема, 68, .

Третя особа: ОСОБА_1 акціонерне товариство Українська залізниця - 03150, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, .

У судовому засіданні 06.12.2018 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 11.12.2018.

Суддя Г.Є. Курило