ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року Справа № 903/606/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Саврій В.А. , суддя Дужич С.П.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників сторін:

позивача ПрАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" - Черьомуха О.В.,

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 04.10.2018р. (постановлену у м. Луцьку об 11:05 год., повний текст складено 05.10.2018р.)

у справі №903/606/17 (суддя С.В. Костюк)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій "

до Фізичної особи-підприємця Геруна Юрія Євгенійовича

про стягнення 188 929,79 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 04.10.2018р. у справі №903/606/18 заяву приватного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із винесеною ухвалою, Приватне акціонерне товариство "Волинськобласне підприємство автобусних станцій" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким визнати наказ від 20.09.2018р. Господарського суду Волинської області №903/6060/17-1 таким, що не підлягає задоволенню.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що відмова в зарахуванні зустрічних однорідних вимог з підстав недоведеності їх кількісного показника (суми заборгованості) суперечить нормам ч. 2 ст. 601 ЦК України, відповідно до якої зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Суд першої інстанції помилково не врахував того, що зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин, тобто заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування. На думку скаржника, якщо відповідач не погоджується з проведенням зазначеного зарахування, він вправі на підставі ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до суду. Судом першої інстанції не враховано, що підстава виникнення зустрічних зобов'язань, тобто їх договірна чи позадоговірна підстава, не впливають на визначення їх однорідності, оскільки в обох випадках зобов'язання є грошовими, тобто мають однакову правову природу та зміст. Скаржник вважає, що наказ від 20.09.2018р. Господарського суду Волинської області №903/606/17-1 є таким, що не підлягає виконанню за наявності між сторонами зустрічних однорідних позовних вимог, оплата по яким відбулась добровільно та не в межах виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, наведених в ній.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив. Про місце, час і дату судового засідання повідомлявся належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Волинської області від 03.10.2017р. в позові Приватного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій до Фізичної особи-підприємця Геруна Юрія Євгенійовича про стягнення 188 929,79 грн. відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.12.2017р. рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Геруна Ю.Є. на користь Приватного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" 134 784 грн заборгованості по розрахунках за обслуговування кіосків №4 та №7, 11 791, 69 грн пені, 31 603, 10 грн інфляційних втрат та 4 405,49 грн. процентів річних /а.с.79-84/.

04.01.2018р. Господарським судом Волинської області на виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 13.12.2017р. у справі №903/606/17 видано наказ №903/606/17-1 /а.с.91/.

10.01.2018р. заступником начальника відділу Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області за заявою ПАТ "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" відкрито виконавче провадження №55502513 про примусове виконання наказу господарського суду Волинської області від 04.01.2018р.

31.01.2018р. виконавчою службою винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №55502513 у зв'язку зі сплатою 09.01.2018р. боргу в повному обсязі, що підтверджено квитанцією №6 від 09.01.2018р., в якій зазначена підстава оплати - постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 13.12.2017р. /а.с.171/.

Постановою Верховного Суду від 15.05.2018р. касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Геруна Ю.Є. задоволено. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 13.12.2017р. скасовано, рішення Господарського суду Волинської області від 03.10.2017р. у справі №903/606/17 залишено в силі.

Як вбачається з рішення суду, факт надання послуг Геруну Ю.Є. по обслуговуванню кіосків №4,7 був предметом досліджено при розгляді справи за позовом ПрАТ "ВОПАС" до ФОП Геруна Ю.Є. про стягнення 188929,79 грн., з яких 134784 грн. заборгованості, 4405,49 грн. 3% річних, 37948,61 грн. інфляційних, 11791,69 грн. річних. Судом відмовлено у задоволенні позову з підстав не підтвердження послуг на заявлену суму.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 18.09.2018р., у зв'язку із скасуванням Верховним Судом постанови суду апеляційної інстанції та залишенням без змін рішення господарського суду Волинської області від 03.10.2017р., за заявою підприємця Геруна Ю. Є. здійснено поворот виконання постанови. Про що винесено ухвалу від 18.09.2018р. та видано наказ від 20.09.2018р. №903/606/17-1. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2018р. ухвалу Господарського суду Волинської області від 18.09.2018р. залишено без змін.

25.09.2018р. на адресу суду першої інстанції подано заяву ПрАТ "ВОПАС" про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню з підстав припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 04.10.2018р. у справі №903/606/17 заяву приватного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, ПрАТ "ВОПАС" подав апеляційну скаргу.

Колегія суддів зазначає, що статтями 202, 203 ГК України визначено, що зобов'язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Отже, заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними, тобто вони повинні бути однорідними у розумінні їх матеріального змісту, тобто мати однорідний предмет; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством, за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов'язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов'язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов'язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов'язані з виконанням.

Отже, зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов'язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов'язанні є боржником в іншому зобов'язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.

Разом з тим, ще одною важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов'язань.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази виникнення зустрічних однорідних вимог на суму 182 584,28 грн. між ПрАТ "ВОПАС" та ФОП Геруном Ю.Є.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню з зазначених в ній підстав необґрунтована і задоволенню не підлягає.

В зв'язку з безпідставністю заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, відсутні підстави для задоволення заяви ПрАТ "ВОПАС" про зупинення виконання виконавчого документу - наказу суду від 20.09.2018р. №903/606/17-1.

Таким чином, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що ухвала місцевого господарського суду прийнята у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України Північно-західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Волинське обласне підприємство автобусних станцій" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 04.10.2018р. у справі №903/606/17 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 04.10.2018р. у справі №903/606/17 залишити без змін.

3. Справу №903/606/17 повернути Господарському суду Волинської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "12" грудня 2018 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.