СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2018 р. Справа № 922/3353/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Дучал Н.М.

при секретарі судового засідання Беккер Т.М.,

за участю представників сторін:

позивача не зявився;

відповідача ОСОБА_1 (довіреність №54-01-388 від 21.07.2016);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги відповідача (вх.№858Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 25.09.2018 року (суддя С.Ч. Жельне, повне рішення складено 03.10.2018 року) у справі 922/3353/17,

за позовом Публічне акціонерного товариства "Національна акціональна страхова компанія "Оранта", м. Київ;

до Харківської державної зооветеринарної академії, смт. М. Данилівка, Харківська область;

про стягнення 100000,00 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Публічне акціонерного товариства "Національна акціональна страхова компанія "Оранта" звернувся до суду з позовом до Харківської державної Зооветеринарної академії (відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. Крім того, до стягнення з відповідача заявлені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна Страхова компанія "Оранта" (страховик) на виконання вимог статті 27 Закону України Про страхування здійснила виплату страхового відшкодування на користь ПрАТ "СК "ВУСО" в розмірі 100 000грн. та у відповідності до ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.1172 ЦК України набула права регресної вимоги на підставі вищезазначених правових норм до Харківської державної Зооветеринарної академії, як юридичної особи відповідальної за завдану матеріальну шкоду вчинену її працівником ОСОБА_2 04.08.2016 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.09.2018 року у справі 922/3353/17 (суддя С.Ч. Жельне) позов задоволено повністю.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи. Просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 25.09.2018 у справі 922/3353/17 та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення господарського суду Харківської області від 25.09.2018 у справі 922/3353/17 та призначено справу до розгляду 03.12.2018.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу (вх.№1459 від 22.11.2018, в якому вважає рішення суду першої інстанції законною та обґрунтованою та просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2018, у звязку з відпусткою судді Россолова В.В., визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В. (суддя-доповідач), суддя Дучал Н.М., суддя Гетьман Р.А.

В судовому засіданні 03.12.2018 представник відповідача підтримує свою апеляційну скаргу, просить її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Позивач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак, наданим йому процесуальним правом не скористався та в судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю позивача.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні уповноваженого представника відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна Страхова компанія "Оранта" (надалі - позивач) та Харківською державною зооветеринарною академією (надалі-відповідач) було укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності АЕ/7660109 (Поліс), відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_1.

04.08.2016р. о 20:30 год. на вул. Клочківській в м.Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_2, який керував транспортним засобом "Газ 3110" д.н. 700 90 ХК в стані алкогольного сп'яніння та водія ОСОБА_3, який керував транспортним засобом "Mazda" д.н. НОМЕР_2. Автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.11.2016 у справі №638/13552/16-п, ОСОБА_2, визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 06.12.2016 постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.11.2016 у справі №638/13552/16-п залишено без змін.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Таким чином, факти, встановлені в постанові Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.11.2016 у справі №638/13552/16-п, яка набрала законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.

Відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", забезпечений транспортний засіб- транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно зі ст.6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-31,35, 36 Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП майну третьої особи. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

19.05.2016 між ПрАТ "СК "ВУСО" та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування №2-01.

У зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком відповідно до умов договору страхування, після виплати страхового відшкодування потерпілій особі (ОСОБА_4Л.) у дорожньо-транспортній пригоді, згідно договору майнового страхування транспортного засобу "Mazda 6" д.н.з. НОМЕР_2 до позивача (ПАТ "НАСК" "ОРАНТА"), в порядку регресу звернулося ПрАТ "Страхова компанія "Вусо".

Відповідно до Рахунку-фактури №КА5- від 11.08.2016 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ""Mazda 6" д.н.з. НОМЕР_2 становить 135 030, 60 грн.

З огляду на те, що відповідачем було поставлено під сумнів дійсний розмір спричиненої внаслідок ДТП шкоди транспортному засобу "Mazda 6" д.н.з. НОМЕР_2, судом за клопотанням відповідача була призначена по справі автотоварознавча експертиза.

У відповідності до Висновку судової атотоварознавчої експертизи №22971/22972 від 21.06.2018 року, що міститься у матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, згідно пошкоджень зазначених в Рахунку фактури №КА- станом на 11.08.2016 становить 123266,89 грн.

Згідно полісу №АЕ/7660109 ліміт відповідальності ПАТ "НАСК "ОРАНТА" за шкоду, завдану майну третіх осіб становить 100 000,00 грн.

25.05.2017 ПАТ "НАСК "ОРАНТА" за платіжним дорученням №27615 здійснено виплату страхового відшкодування за завдану шкоду майну в межах ліміту на рахунок ПрАТ "СК "ВУСО" у розмірі 100 000,00 грн.

Наведені обставини стали підставою для звернення ПАТ "НАСК "ОРАНТА" з позовом до Харківської державної Зооветеринарної академії про відшкодування 100 000,00 грн. в порядку регресу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визнав їх законними та обґрунтованими та зазначив, що позивач набув право регресу до відповідача щодо відшкодування останнім понесених позивачем витрат у вигляді суми виплаченого страхового відшкодування

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1-2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків (ч.1 ст.1172 ЦК України), така шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) транспортним засобом (частина друга ст. 1187 ЦК України).

З огляду не те, що на момент ДТП забезпечений транспортний засіб "ГАЗ 3110" д.н.з. НОМЕР_4 був застрахований позивачем на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/7660109, то саме відповідач є відповідальною особою за завдану застрахованим транспортним засобом шкоду третім особам.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що водій ОСОБА_2 на момент спричинення шкоди не виконував свої трудові обовязки та що стало відомо про ДТП вже в порядку регресу.

Відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до ст.1 п.1.4 вищевказаного Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно з п.2.1 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (далі Правила), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема :

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб;

г) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів;

Вищевказані документи є обов'язковим та згідно п.2.4 а) Правил повинні бути пред'явлені водієм на вимогу поліцейського .

Ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено відповідальність для осіб що керували транспортним засобом без відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред'явили їх для перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема постанови про адміністративне правопорушення №638/13552/16-п від 04.11.2016 року, стосовно особи винної в ДТП -ОСОБА_2 було складено протоколи серії АП2 № 415060 та №415004 за ст.ст.124,ч.1 та ст.130 КУпАП.

Інформація щодо складання протоколу за ст.126 КУпАП відсутня, що дає підстави вважати що ОСОБА_2 при скоєнні ДТП мав при собі документи визначені п.2.1 Правил , тобто правомірно керував автомобілем НОМЕР_5 , отже є особою відповідальність якої застрахована в розумінні ст.1 п.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З урахуванням пояснень відповідача, стосовно тривалості робочого дня (визначеного колективним договором) та наданої довідки від 31.07.2018 року за вих. №54.01.462 (про те що ОСОБА_2 у відрядження не направлявся), зазначаємо що Харківською державною зооветеринарною академією не подано доказів подання заяви до правоохоронних органів за ст.289 Кримінального кодексу України (незаконне заволодіння транспортним засобом) за фактом керування ОСОБА_2 автомобілем НОМЕР_5 о 20-30 год. (після закінчення робочого дня о 17-00 год.)

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.09.2018 року у справі №922/3353/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05.12.2018 року.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.М. Дучал