ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2018 р. Справа№ 910/1880/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши матеріали апеляційної скарги №410/УГС від 25.09.2018 (вх. №09.1-04.1/50/18 від 10.10.2018) Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2018

у справі № 910/1880/18 (суддя - Ващенко Т.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до 1. Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо»

2. Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес»

про стягнення 82 626,64 грн.

за участю представників учасників справи: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (надалі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" (далі - відповідач-1) про стягнення 82.626,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», виплатило страхувальнику відповідно до Додатоку № 28-0199-01558/00111 до Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) №28-0199-01558 від 21.12.12 страхове відшкодування у розмірі 82 626,64 грн., внаслідок чого на підставі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивачем набуто право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

11.06.2018 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» подало до суду першої інстанції заяву про зміну позовних вимог від 08.06.2018 №11/17899 (від 11.06.2018 реєстр. № 01-20/5299/18 (т. 1 а/с 148)) у якій просило господарський суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» на користь позивача страхове відшкодування у сумі 41.313,32 грн. та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» (далі - відповідач-2) на користь позивача страхове відшкодування у сумі 41 313,32 грн.

В обґрунтуванні вказаної заяви, наголошуючи на необхідності стягнення страхового відшкодування з двох відповідачів, позивач посилався на ст. 36.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2018 (повний текст рішення складено 03.09.2018) у справі № 910/1880/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» 41 313 грн 32 коп. страхового відшкодування, 881 грн 00 коп. судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, з посиланням на приписи ст. ст. 512, 514, 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» задовольнив позов до відповідача-1, визнавши його обґрунтованим та правомірним; у задоволенні позову до відповідача-2 відмовив, з огляду на відсутність причинно-наслідкового зв'язку між винними діями водія автомобіля марки Mitsubishi, д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 та спричиненням пошкоджень внаслідок ДТП автомобілю марки Volkswagen Polo, д.р.н. НОМЕР_2.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», 25.09.2018 подало до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу №410/УГС від 25.09.2018 (вх. №09.1-04.1/50/18 від 10.10.2018), в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2018 у справі №910/1880/18 про часткове задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, стягнути солідарно судовий збір.

Разом з тим, в апеляційній скарзі заявлено клопотання, в якому апелянт просив визнати поважною причину пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження, поновити пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, позивач стверджує, що згідно схеми ДТП та пояснень учасників ДТП вбачається, що ДТП не можна вважати окремими, оскільки в результаті ДТП, яке спричинив водій ОСОБА_2, зумовило настання повторних ударів в авто, які були в статичному стані.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

За актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу №910/1880/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2018 справа № 910/1880/18 разом з апеляційною скаргою №410/УГС від 25.09.2018 (вх. №09.1-04.1/50/18 від 10.10.2018) Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2018 колегією суддів у складі: головуючого судді суддів Жук Г.А., Мальченко А.О., Дикунської С.Я. поновлено Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Українська страхова група» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2018 у справі №910/1880/18. Встановлено відповідачам строк для подання відзивів на апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2018 розгляд справи призначено на 28.11.2018.

Відповідачі не скористалося своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не подали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Представник позивача (апелянта) в судове засідання 28.11.2018 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить залучене до матеріалів справи повідомлення про вручення поштової кореспонденції. Клопотань та заяв до початку судового розгляду справи від даного учасника справи не надходило, про поважність причин неприбуття в судове засідання суд не повідомлено.

Представники відповідачів в судове засідання 28.11.2018 не з'явилися. При цьому, процесуальні документи суду, що надсилалися на юридичну адресу відповідачів, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно даних пошукової системи ПАТ «Укрпошта» з 01.11.2018 знаходяться у відділенні поштового зв'язку та не отримані відповідачами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, апеляційним господарським судом були вчинені всі необхідні дії спрямовані на належне повідомлення відповідачів про судовий розгляд даної справи. Проте, у суду апеляційної інстанції відсутня можливість забезпечити отримання кореспонденції особою, яка не вчиняє відповідні дії та не забирає її у відділенні поштового зв'язку, а тому наведене не може бути підставою для перенесення слухання справи та порушення принципу розумності строків розгляду апеляційної скарги, унормованого п. 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників учасників справи, повідомлених належним чином про здійснення перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

21.12.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (позивач у справі, страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (страхувальником) укладено Додаток № 28-0199-01558/00111 до Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничного) № 28-0199-01558 від 21.12.2012., відповідно до якого страховик прийняв під страховий захист транспортний засіб Volkswagen Polo, д.р.н. НОМЕР_2.

У відповідності до постанови Приморського районного суду міста Одеси від 28.02.2017 у справі № 522/22316/16-п (а.с. 204 том І), вбачається, що 04.11.2016 на вул. Середньофонтанській у м. Одеса сталась ДТП внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 під час керування автомобіля марки Honda, д.р.н. НОМЕР_3 вимог Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), в результаті чого автомобіль марки Honda, д.р.н. НОМЕР_3 допустив наїзд на автомобіль марки Volkswagen Polo, д.р.н. НОМЕР_2, який, в свою чергу, допустив наїзд на автомобіль марки ВАЗ21063, д.р.н. НОМЕР_4.

Названою постановою встановлено вчинення водієм ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, однак, провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

У відповідності до рахунку АдСЧТ02831 від 21.11.16. вартість ремонту автомобіля марки Volkswagen Polo, д.р.н. НОМЕР_2 склала 87 743,64 грн. (а.с. 22 том І).

На підставі страхового акту № ПСКА-6534 від 07.12.16. (а.с. 28 том І) позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 82 626,64 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 22820 від 07.12.2016 на вказану суму (а.с. 30 том І).

З полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2121991 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки Honda, д.р.н. НОМЕР_3, яким спричинено ДТП з автомобілями марки Volkswagen Polo, д.р.н. НОМЕР_2, та ВАЗ21063, д.р.н. НОМЕР_4, застрахований у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» (відповідач-1; а.с. 109 том І).

Розмір франшизи, тобто суми, на яку зменшується страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, встановленої полісом № АК/2121991 становить 00,00 грн., ліміт за шкоду майну 100 000,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача-1 із заявою від 06.06.2017, в якій просив сплатити йому страхове відшкодування в сумі 82 626,64 грн.

Листом № 10249/771582 від 21.12.2017 ПАТ «Страхова компанія «Вусо» відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки не встановлена вина водія ОСОБА_4, який керував автомобілем марки Honda, д.р.н. НОМЕР_3 у настанні ДТП та цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПАТ «Страхова компанія «Вусо» (а.с. 33 том І).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З урахуванням вищенаведених норм, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої пунктом «а» пункту 41.1. статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Враховуючи викладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що оскільки ОСОБА_4 згідно постанови Приморського районного суду міста Одеси від 28.02.2017 у справі № 522/22316/16-п визнано винним у настінні дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої, зокрема, автомобілю марки Volkswagen Polo, д.р.н. НОМЕР_2 завдано пошкоджень, то відповідач-1 є відповідальним за завдану вказаному авто шкоду згідно полісу № АК/2121991.

Оскільки відповідно до укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу відповідач-1 взяв на себе відповідальність за свого страхувальника, тобто здійснив страхування такого страхового ризику, як відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач набув право зворотної вимоги до відповідача-1 в сумі 82 626,64 грн.

Водночас, приймаючи до уваги ту обставину, що позивачем в суді першої інстанції було подано заяву про зміну позовних вимог № 11/17899 від 08.06.2018, судова колегія погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про задоволення позову в частині стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Вусо» 41 313,32 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» 41 313,32 грн, судом апеляційної інстанції встановлено.

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 26.12.2016 у справі № 522/22314/16-п у справі № 522/22314/16-п визнано винним водія транспортного засобу Mitsubishi, д.р.н. НОМЕР_1, ОСОБА_2 в настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 04.11.2016 на вул. Середньофонтанській у м. Одесата.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що водій ОСОБА_2, який керував транспортним засобом Mitsubishi, д.р.н. НОМЕР_1, допустив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ21101, д.р.н. НОМЕР_5, який, в свою чергу, інерційно зіткнувся зі стоячим попереду автомобілем марки Honda, д.р.н. НОМЕР_3 (а.с. 185 том І).

За встановлених у даній справі обставин на підставі представлених в матеріалах справи доказів, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що фактично мало місце дві окремі ДТП, а саме: внаслідок порушення ПДР України водієм автомобіля марки Honda, д.р.н. НОМЕР_3, що спричинило його наїзд на автомобіль марки Volkswagen Polo, д.р.н. НОМЕР_2 і автомобіль марки ВАЗ21063, д.р.н. НОМЕР_4, та внаслідок порушення ПДР України водієм автомобіля марки Mitsubishi, д.р.н. НОМЕР_1 (застрахований у відповідача-2 згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/001617159), що спричинило його наїзд на автомобіль марки ВАЗ21101, д.р.н. НОМЕР_5, та автомобіль марки Honda, д.р.н. НОМЕР_3.

Таким чином, за оцінкою колегії суддів, судом першої інстанції правомірно відмовлено позивачу в позові до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" про стягнення 41 313,32 грн, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв'язок між винними діями водія автомобіля марки Mitsubishi, д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 та спричиненням пошкоджень внаслідок ДТП автомобілю марки Volkswagen Polo, д.р.н. НОМЕР_2.

У апеляційній скарзі позивач наголосив, що дві згадані дорожньо-транспортні пригоди не можна вважати окремими, при цьому звертав увагу на наявні пояснення учасників ДТП, схему місця події і матеріали адміністративних справ. Вказані доводи апелянта відхиляються колегією суддів як необґрунтовані, оскільки самі лише посилання позивача на схему місця події і пояснення учасників ДТП не спростовують преюдиційного факту, встановленого у постанові Приморського районного суду міста Одеси від 26.12.2016 у справі № 522/22314/16-п щодо обставин зіткнення Mitsubishi, д.р.н. НОМЕР_1 з автомобілем ВАЗ21101, д.р.н. НОМЕР_5, який, по інерції зіткнувся зі стоячим попереду автомобілем марки Honda, д.р.н. НОМЕР_3 та завдання цим авто пошкоджень.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2018 у справі № 910/1880/18 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-255, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2018 у справі № 910/1880/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2018 у справі № 910/1880/18 залишити без змін.

3. Справу № 910/1880/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська

Повний текст постанови складено 05.12.2018