РІШЕННЯ

м. Київ

11.12.2018Справа № 910/13275/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/13275/18

за позовом дочірнього підприємства «ШРБУ №100» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», с. Демидів Вишгородського району Київської області,

до дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Київ,

про стягнення 154 386,89 грн.,

без виклику учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.10.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява дочірнього підприємства «ШРБУ №100» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - Товариство) до дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - Підприємство) про стягнення 154 386,89 грн. заборгованості за поставлений товар.

Товариство обґрунтовує позовні вимоги таким:

- Підприємство здійснює свою виробничу діяльність через відокремлені філії: Філія «Вишгородське ДЕУ»; Філія «Києво-Святошинське районне дорожнє управління» та Філія «Сквирське районне дорожнє управління»;

- Товариство поставило філіям матеріали, за які Підприємство розрахувалося не в повному обсязі, а саме заборгованість складає 154 386,89 грн.;

- часткове виконання зобов'язань з оплати поставлених товарів позивач та відповідач провели шляхом заліку взаємних вимог, підписавши акт про зарахування зустрічних вимог від 29.06.2018;

- строк оплати товару настав в березні 2018 року; Підприємство не здійснило перерахування грошових коштів, чим допустило порушення зобов'язань;

- 14.08.2018 позивач направив на адресу відповідача претензію №262, в якій вимагав сплатити заборгованість, яка була залишена без відповіді.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; встановлено:

- позивачу строк у п'ятнадцять днів:

з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для надання суду: документи, що підтверджують повноваження представників (накази, довіреності, тощо); оригінали всіх документів, доданих до позовної заяви, що стосуються предмету спору (для огляду);

з дня отримання від відповідача відзиву на позовну заяву для подання до суду відповіді на відзив з доданням доказів, що підтверджують викладені обставини;

- відповідачу строк у п'ятнадцять днів:

з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для надання суду: відзив на позов з доданням доказів, що підтверджують викладені обставини; на підтвердження статусу юридичної особи і повного найменування належним чином засвідчені копії (для залучення до матеріалів справи) статуту; документи, що підтверджують повноваження представників (накази, довіреності, тощо).

з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечення на відповідь на відзив з доданням доказів, що підтверджують викладені обставини.

Ухвалу суду від 10.10.2018 було надіслано учасниками справи на адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується відміткою канцелярії суду на звороті такої ухвали та рекомендованими повідомлення про вручення поштових відправлень за адресами місцезнаходження учасників справи.

Згідно із частиною шостою статті 242 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Зі змісту пункту 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

Крім того, судом враховано, що у відповідності до частини другої статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина друга статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З огляду на викладене, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитися з ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у строк, встановлений частиною першою статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач 29.11.2018 подав суду оригінали документів, копії яких долучено до позовної заяви.

Судом оглянуто надані позивачем документи, та встановлено, що:

- позивачем надано на огляд суду кольорову копію акта від 29.06.2018 про зарахування зустрічних вимог, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб;

- наявна ж в матеріалах справи копія акта від 29.06.2018 про зарахування зустрічних вимог не містить підписів уповноважених представників сторін та печаток юридичних осіб, натомість містить відтиск печатки з назвою позивача і його адресою;

- також, позивачем надано суду для огляду оригінал видаткової накладної від 28.03.2018 №РН-0000161, який не відповідає наявній в матеріалах справи копії; так, видаткові накладні відрізняються вартістю поставленої продукції, а саме 122 046,19 грн. (за оригіналом видаткової накладеної, наданої позивачем для огляду) та 121 655,80 грн. (за видатковою накладною, копія якої наявна в матеріалах справи);

- крім того, позивачем не подано суду оригіналів акта звірення взаємних розрахунків та претензії від 14.08.2018 №262.

10.12.2018 позивачем подано суду пояснення, в яких зазначено про те, що: видаткова накладна від 28.03.2018 №РН-0000161 на суму 122 046,19 грн. була виписано з помилковою ціною та не затверджена директором ОСОБА_1; при уточнені ціни було виписано повторно видаткову накладну під тим самим номером №РН-000161 від 28.03.2018 на суму 121 655,80 грн. та підписано директором ОСОБА_1; помилкову видаткову накладну забули вийняти зі звіту матеріально-відповідальної особи ОСОБА_2; в бухгалтерському обліку було проведено видаткову накладну від 28.03.2018 №РН-0000161 на суму 121 655,80 грн.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Статтями 202, 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною першою статі 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За приписом статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що відповідачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 172 524,15 грн., що підтверджується видатковими накладними від 12.03.2018 №РН-0000140 на суму 14 225,10 грн., від 23.03.2018 №РН-0000160 на суму 36 643,25 грн. та від 28.03.2018 №РН-0000161 на суму 121 655,80 грн.

При огляді наданих позивачем суду на виконання ухвали від 10.10.2018 документів, судом було встановлено, що оригінал видаткової накладної від 28.03.2018 №РН-0000161 не відповідає наявній в матеріалах справи копії.

Так, видаткові накладні відрізняються вартістю поставленої продукції, а саме 122 046,19 грн. (за оригіналом видаткової накладеної, наданої позивачем для огляду) та 121 655,80 грн. (за видатковою накладною, копія якої наявна в матеріалах справи).

Разом з тим, позивачем подано суду пояснення, в яких зазначено, що видаткова накладна від 28.03.2018 №РН-0000161 на суму 122 046,19 грн. була виписано з помилковою ціною та не затверджена директором ОСОБА_1 При уточнені ціни було виписано повторно видаткову накладну під тим самим номером №РН-000161 від 28.03.2018 на суму 121 655,80 грн. та підписано директором ОСОБА_1

Отже, суд приймає як належний доказ поставки видаткову накладну від 28.03.2018 №РН-000161 на суму 121 655,80 грн.

Видаткові накладні від 12.03.2018 №РН-0000140 на суму 14 225,10 грн., від 23.03.2018 №РН-0000160 на суму 36 643,25 грн. та від 28.03.2018 №РН-0000161 на суму 121 655,80 грн. підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб.

Таким чином, товар вважається поставленим позивачем та прийняти відповідачем без будь яких зауважень.

Позивач, зазначає про те, що сторонами було підписано 29.06.2018 акт про зарахування однорідних вимог, у зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем складає 154 386,89 грн.

Разом з тим, наявна в матеріалах справи копія такого акта не підписана жодною із сторін, натомість, при огляді наданих позивачем документів, було встановлено, що надана кольорова копія акта від 29.06.2018 про зарахування однорідних вимог підписана уповноваженими представниками сторін і скріплена печатками юридичних осіб.

Крім того, за актом від 29.06.2018 сторонами зараховано однорідні вимоги за заборгованістю за договорами від 21.02.2017 №21/02-1, від 20.03.2017 №20/03-17 та від 01.02.2016 №01/02-06 і №03-04/15.

Проте, спірна заборгованість утворилася у відповідача не за жодним із перелічених договорів.

Видаткові накладні, копії яких наявні у матеріалах справи, не містять посилань не на один із вказаних договорів, тобто поставка була здійснена позивачем за усною домовленістю з відповідачем.

З огляду на викладене, суд не приймає акт від 29.06.2018 як належний доказ зарахування між сторонами однорідних вимог.

Разом з тим, частиною першою статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, у відповідача після приймання товару від позивача виник обов'язок його оплатити.

Так, заборгованість відповідача перед позивачем складає 172 524,15 грн.

Проте, відповідно до частини другої статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Таким чином, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, а позивач просить стягнути з відповідача 154 386,89 грн. заборгованості, то задоволенню підлягають позовні вимоги у визначеній позивачем сумі.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов дочірнього підприємства «ШРБУ №100» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (07335, Київська область, Вишгородський район, с. Демидів; поштова адреса: 03170, м. Київ, вул. Янтарна, 2; ідентифікаційний код 05423018) до дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 11-А; ідентифікаційний код 33096517) про стягнення 154 386,89 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 11-А; ідентифікаційний код 33096517) на користь дочірнього підприємства «ШРБУ №100» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (07335, Київська область, Вишгородський район, с. Демидів; поштова адреса: 03170, м. Київ, вул. Янтарна, 2; ідентифікаційний код 05423018) 154 386 (сто п'ятдесят чотири тисячі триста вісімдесят шість) грн. 89 коп. заборгованості та 2 315 (дві тисячі триста п'ятнадцять) грн. 80 коп. судового збору.

3. Після набрання рішення законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.12.2018.

Суддя І.Д. Курдельчук