ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. Справа№ 910/7083/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Буравльова С.І.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Шутов О.О. - представник за довіреністю від 20.09.2018

від відповідача: Чалов А.О. - представник за довіреністю № 8495/15/1 від 27.12.2017

Дяченко В.С. - представник за довіреністю № 8500/15/1 від 27.12.2017

від третьої особи: Ярошенко А.С. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Державної іпотечної установи

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.10.2018, повний текст якої складений та підписаний 08.10.2018, про відмову в задоволенні заяви Державної іпотечної установи про накладення арешту на майно

у справі № 910/7083/16 (суддя Бондаренко Г.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

до Державної іпотечної установи

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання договорів недійсними

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2018, повний текст якої складений та підписаний 08.10.2018, у справі № 910/7083/16 відмовлено у задоволенні заяви Державної іпотечної установи про накладення арешту на майно.

Відмовляючи у задоволенні Державної іпотечної установи про накладення арешту на майно, суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі було визнано недійсними договори застави майнових прав та відступлення права вимоги за договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013, а не за кредитним договором, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1057-1 ЦК України та п. 12 ст. 238 ГПК України.

Крім того, суд першої інстанції зазначив про те, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В., яку в подальшому було продовжено по 02.10.2015 включно; на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію AT «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 № 181, яким розпочато процедуру ліквідації Банку з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно та призначено уповноважену особу Фонду та делеговано повноваження ліквідатора AT «Дельта Банк» Кадирову В.В.; що згідно з п. 2 ч. 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку), а відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 46 вказаного закону з дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Не погоджуючись з ухвалою, Державна іпотечна установа звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти постанову Північним апеляційним господарським судом про скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 04.10.2018 по справі № 910/7083/16 та задовольнити заяву Державної іпотечної установи про накладення арешту на майно, накласти арешт на майнові права АТ «Дельта Банк» за кредитними договорами, укладеними між Банком та фізичними особами-позичальниками, та за договорами забезпечення по цих кредитах, зокрема, зазначених у додатку до Договору застави до повернення ПАТ «Дельта Банк» Державній іпотечній установі коштів за Договором банківського рахунку № 26/995-070 від 27.02.2013.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив, що спірна ухвала є необґрунтованою та прийнятою з неправильним застосуванням норм матеріального права, пославшись на ті самі обставини, що й при зверненні до суду з вказаною заявою, а саме на те, що за своєю правовою природою договір банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013, виконання зобов'язань за яким забезпечувалось визнаним недійсним у цій справі договором застави майнових прав № Д-3/2015 від 04.02.2015, є змішаним договором, який містить в собі елементи кредитного договору, оскільки містить основну умову щодо оплати процентів за користування коштами, що відноситься до обов'язкових умов при укладенні кредитного договору.

Крім того, апелянт послався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що, на вимогу суду, заявник не зазначив, виконання яких саме зобов`язань банку перед Державною іпотечною установою по договору банківського рахунку забезпечено договорами застави, що є предметом оскарження у даній справі, та до якого саме моменту (виконання яких зобов`язань) має бути накладено арешт на майно позивача (банку) у справі.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2018 справа № 910/7083/16 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Мартюк А.І., Буравльов С.І.

Ухвалою від 19.11.2018 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Мартюк А.І., Буравльов С.І.:

- Державній іпотечній установі поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 04.10.2018 у справі № 910/7083/16;

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.10.2018 у справі № 910/7083/16;

- справу № 910/7083/16 призначено до розгляду на 11.12.2018 о 15:40;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень, клопотань та письмових пояснень - до 28.11.2018;

- учасникам процесу роз'яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- зупинено дію оскаржуваної ухвали Господарського суду міста Києва від 04.10.2018 у справі № 910/7083/16.

30.11.2018 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу (направлений до суду 28.11.2018 - примітка суду), в якому позивач просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, пославши фактично на ті обставини, які встановив суд першої інстанції відмовляючи у поданій відповідачем заяві про накладення арешту.

30.11.2018 від третьої особи через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу (направлений до суду 28.11.2018 - примітка суду), в якому третя особа просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, з підстав, аналогічних викладеним позивачем у вищезгаданому відзиві на апеляційну скаргу.

Станом на 11.12.2018 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та жодних клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представники відповідача апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити, представники позивача та третьої особи проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а оспорювану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

З матеріалів справи слідує, що 27.02.2013 між позивачем як банком та відповідачем як клієнтом укладено договір банківського рахунку № 26/995-070, відповідно до п. 1.1. якого банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті №0995 та отримує плату за обслуговування рахунку згідно з Тарифами банку на банківські послуги, які доведені клієнту в момент підписання цього договору.

04.02.2015, в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за договором банківського рахунку № 26/995-070, відповідачем як заставодержателем та позивачем як заставодавцем укладено договір застави майнових прав №Д-3/2015, пунктом 1.1. якого передбачено, що заставодавець надає в заставу заставодержателю майнові права заставодавця за кредитними договорами, укладеними між заставодавцем та фізичними особами-позичальниками, детальна інформація щодо яких наведена у додатку №1 до цього Договору, та майнові права за договорами забезпечення, які наведені в Акті звірки щодо договорів забезпечення, який одночасно з цим Договором укладається між Сторонами.

З метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно до договору застави, що укладений з метою забезпечення виконання зобов'язань позивача за договором банківського рахунку, 04.02.2015 між сторонами укладено договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) №Д-3.1/2015.

Позов у цій справі заявлено про визнання недійсними укладених між позивачем та відповідачем договору застави майнових прав № Д-3/2015 від 04.02.2015 та договору відступлення права вимоги № Д-3.1/2015 від 04.02.2015.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 31.01.2017 позов задоволено повністю, визнано недійсними договір застави майнових прав № Д-3/2015 від 04.02.2015 та договір відступлення права вимоги № Д-3.1/2015 від 04.02.2015.

13.08.2018 до суду першої інстанції надійшла заява відповідача про накладання арешту на майно, в якій заявник просить суд накласти арешт на майнові права АТ «Дельта Банк» за кредитними договорами, укладеними між АТ «Дельта Банк» та фізичними особами-позичальниками, та за договорами забезпечення по цих кредитах, зокрема, зазначених у додатку до договору застави майнових прав № Д-3/2015 від 04.02.2015, з посиланням на приписи ч. 12 ст. 238 ГПК України та ст. 1057-1 ЦК України.

Вказана заява обґрунтована тим, що укладений між сторонами договір банківського рахунку № 26/995-070 від 27.02.2013, виконання зобов'язань за яким забезпечувалось визнаним недійсним у цій справі договором застави майнових прав № Д-3/2015 від 04.02.2015, за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить в собі елементи кредитного договору, оскільки містить основну умову щодо оплати процентів за користування коштами, що відноситься до обов'язкових умов при укладенні кредитного договору, а відтак, з огляду на визнання договору застави недійсним, відповідно до приписів ч. 12 ст. 238 ГПК України має бути накладений арешт на майнові права АТ «Дельта Банк» за кредитними договорами, укладеними між АТ «Дельта Банк» та фізичними особами-позичальниками, та за договорами забезпечення по цих кредитах, зокрема, зазначених у додатку до договору застави майнових прав № Д-3/2015 від 04.02.2015.

Суд першої інстанції не знайшов правових підстав для задоволення вказаної заяви, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до приписів ст. 1057-1 ЦК України:

- у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю (ч. 1);

- визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт (ч. 2);

- арешт на майно підлягає зняттю, якщо протягом 30 днів з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсним кредитного договору кошти у розмірі, визначеному судом, будуть повернуті кредитодавцю. Якщо у зазначений строк зобов'язання повернути кошти не виконано, кредитодавець має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на арештоване майно (ч. 3);

- арешт на майно, накладений відповідно до частини другої цієї статті, підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти у розмірі, визначеному судом (ч. 4);

- визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті (ч. 5).

У ч. 12 ст. 238 ГПК України встановлено, що в разі визнання судом недійсним кредитного договору, в якому виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою майна, а також у разі визнання недійсним договору застави, яким забезпечується виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, суд накладає на таке майно арешт. Такий арешт може бути скасовано з підстав, передбачених законом.

Отже, правові наслідки у вигляді накладення арешту на майно, передане в заставу забезпечення виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, виникають внаслідок визнання такого договору недійсним.

Однак, у цій справі визнано недійсними договори застави майнових прав та відступлення права вимоги за договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013, а не кредитний договір, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1057-1 ЦК України та п. 12 ст. 238 ГПК України.

При цьому, посилання відповідача на те, що договір банківського рахунку № 26/995-070 від 27.02.2013 за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить в собі елементи кредитного договору, оскільки містить основну умову щодо оплати процентів за користування коштами, що відноситься до обов'язкових умов при укладенні кредитного договору, колегією суддів до уваги не приймаються, адже сама лише наявність у договорі умови щодо оплати процентів за користування коштами не свідчить про те, що такий договір є кредитним договором.

Слід врахувати і те, що відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку, а накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається, а як слідує з матеріалів справи, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 № 181, починаючи з 05.10.2015, розпочато процедуру ліквідації Банку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволенні заяви Державної іпотечної установи про накладення арешту на майно.

Підстави для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 04.10.2018 у справі № 910/7083/16 та для задоволення апеляційної скарги Державної іпотечної установи відсутні.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за звернення з апеляційною скаргою покладаються на Державну іпотечну установу.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.10.2018 у справі № 910/7083/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.10.2018 у справі № 910/7083/16 залишити без змін.

3. Поновити дію ухвали Господарського суду міста Києва від 04.10.2018 у справі № 910/7083/16.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 04.10.2018 у справі № 910/7083/16.

Повний текст постанови складено: 13.12.2018

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

С.І. Буравльов