ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року Справа № 918/348/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Дужич С.П. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Величко К.Я.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1;

відповідача - ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Рівненської області від 09.10.2018 у справі №918/348/18 (суддя Церковна Н.Ф.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в інтересах Виробничого підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажнихробіт та експлуатації будівель і споруд" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал"

про стягнення заборгованості в сумі 121 849,67 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівенської області від 09.10.2018 (з урахуванням ухвали від 22.10.2018) у справі №918/348/18 позов Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в інтересах Виробничого підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажнихробіт та експлуатації будівель і споруд" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" про стягнення заборгованості в сумі 121 849,67 грн задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в інтересах Виробничого підрозділу "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажнихробіт та експлуатації будівель і споруд" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 74 029,74 грн боргу, 3 696,54 пені, 541,17 грн 3% річних та 1 827,75 судового збору.

В задоволенні позову в частині стягнення 38 625,64 грн основного боргу, 104,05 грн відсотків річних, 2800,18 грн інфляційних втрат та 2 052,35 грн пені відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Рівненської області в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 38 625,64 грн основного боргу, 104,05 грн відсотків річних, 2800,18 грн інфляційних втрат, 2 052,35 грн пені скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представники сторін повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 31 грудня 2015 року між Рівненським обласним виробничо-комунальним підприємством водопровідно - каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (замовник/позивач) та Виробничим структурним підрозділом "Рівненська Дистанція водопостачання" Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (виконавець/відповідач) був укладений договір №766 про транспортування стічних вод (далі - договір) (т.1, а.с. 40-41).

У звязку з тим, що відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", "Питання публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 02.09.2015 року № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 року № 52), наказу № 362 від 22.05. 2017 року "Про деякі питання діяльності ПАТ "Укрзалізниця", наказу № 7 від 20.06.2017 року "Про введення в дію положення про виробничий підрозділ "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" виробничий структурний підрозділ "Рівненська дистанція водопостачання" з 01.07.2017 року є виробничим підрозділом "Рівненсько-Тернопільське територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" у складі юридичної особи публічного акціонерного товариства "Українська залізниця, 01.08.2018 року між позивачем та відповідачем, укладено додаткову угоду №1/528 до договору, відповідно до якої преамбулу договору викладено в новій редакції (т.1, а.с.41).

Відповідно до п.п. 1.1-1.2. договору, виконавець зобов'язується приймати та транспортувати стічні води від абонентів замовника. Фактична кількість стічних вод, що транспортуються протягом відповідного місяця визначається на підставі показників витратоміра, що встановлений на КНС підрозділ Рівненська дистанція водопостачання за адресою: м. Рівне, проспект Миру 24, який прийнятий і опломбований представниками РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал".

Розділом 2 договору передбачено умови та строк поставки товару.

Зокрема, вартість транспортування 1 м3 стічних вод становить 2,50 грн (дві грн 50 коп.) з ПДВ. Вартість транспортування стічних вод може змінюватись в сторону збільшення лише за умови закладення відповідних витрат в тарифі послуг водовідведення, які надає замовник шляхом внесення відповідних змін до договору (п. 2.1. договору).

Пунктами 2.2., 2.3. договору визначено, що замовник зобов'язаний сплатити за послуги по транспортуванню стічних вод за обєм, визначений ним в акті відповідно до п. 1.2 цього договору. Замовник проводить оплату за отримані послуги згідно договору шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця щомісячно до 20 числа місяця наступного за розрахунковим на підставі відповідних актів, складених відповідно до п 2.2 договору.

Таким чином з умов договору вбачається, що фактичне надання послуг повинно бути підтверджено підписанням акту надання послуг обома сторонами договору з подальшою оплатою таких послуг на підставі вказаного акту.

Судами обох інстанцій встановлено, що на виконання умов договору та взятих на себе зобов'язань позивачем за період з січня по липень 2017 року було надано відповідачу послуги по транспортуванню стічних вод, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здавання-приймання наданих послуг, які підписані сторонами та скріплені відтисками печаток замовника та виконавця (т.1, а.с. 116-123).

Згідно вказаних актів замовник передав, а виконавець прийняв на виконання умов договору наступні об'єми: за січень 2017 року 6 234, 84 м3; за лютий 2017 року 5 767, 80 м3; за березень 2017 року 6 135, 21 м3; за квітень 2017 року 6 231, 99 м3; за травень 2017 року 5 948, 05 м3; за червень 2017 року 5 417, 58 м3; за липень 2017 року 6 091, 33 м3.

Крім того, сторонами зазначено про відсутність взаємних претензій щодо виконання умов договору та що акти є підставою для нарахування плати відповідно до умов договору №766 від 31.12.2015.

В свою чергу, позивачем за період з січня по липень 2017 року було надано акти надання послуг №327/1 від 31.01.2017 року, №327/2 від 28.02.2017 року, №327/3 від 31.03.2017 року, №327/4 від 28.04.2017 року, №327/5 від 31.05.2017 року, №327/6 від 30.06.2017 року, №327/7 від 31.07.2017 року, згідно яких останнім, всупереч узгодженої сторонами кількості стічних вод, що транспортувалися за вказаний період, збільшено їх об'єм в односторонньому порядку та відповідно нараховано плату в більшому розмірі. Дані акти підписані лише позивачем одноособово.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вказані акти не можуть бути прийняті, як належний та допустимий доказ надання позивачем послуг за період з січня по липень 2017 року, оскільки останні суперечать умовам договору.

Крім того, як вже зазначалося вище, п.1.2 договору визначено, що фактична кількість стічних вод, що транспортуються протягом відповідного місяця визначається на підставі показників витратоміра, що встановлений на КНС підрозділ Рівненська дистанція водопостачання за адресою: м. Рівне, проспект Миру 24, який прийнятий і опломбований представниками РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал".

Як вбачається з матеріалів справи, пломбування лічильника здійснено лише 09 серпня 2017 року, що підстверджується актом пломбування водолічильника (витратоміра) (т.1, а.с.49).

Разом з тим, на виконання умов договору позивачем було надано послуги за період з серпня по грудень 2017, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами №327/8 від 31.08.2017 року, №327/9 від 29.09.2017 року, №327/10 від 31.10.2017 року, №327/11 від 30.11.2017 року, №327/12 від 27.12.2017 року (т.1, а.с. 78-82), які підписані сторонами та скріплені відтисками печаток замовника та виконавця.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги за період з січня по грудень 2017 року, з урахуванням здійснених часткових оплат, становить 74 029, 74 грн.

Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, існує заборгованість відповідача перед позивачем, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 74 029,74 грн. обгрунтовані, законні та, відповідно, правомірно задоволені судом першої інстанції на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 530, 901 ЦК України.

Відповідно до п. 4.1.4 договору, за прострочення замовником оплати вартості наданих послуг, відповідно до п.2.3. даного договору, останній сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової станки НБУ, яка діяла на період оплати.

Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору та зважаючи, що п.4.1.4 договору та ст.549 ЦК України, ст.ст. 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачена майнова відповідальність боржника, суд першої інстанції правомірно задоволив пеню в розмірі 3 696,54 грн. При цьому, у стягненні пені в розмірі 2052,35 грн. суд першої інстанції відмовив правомірно, оскільки її нараховано та, відповідно, пред'явлено до стягнення безпідставно.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки прострочення виконання з боку відповідача має місце, апеляційний суд погоджується з місцевим господарським судом щодо правомірності стягнення з останнього 541,17 грн. відсотків річних. При цьому, у стягненні 104,05 грн. відсотків річних та 2800,18 грн. інфляціних втрат суд першої інстанції відмовив правомірно, оскільки їх нараховано та відповідно пред'явлено до стягнення безпідставно.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 129, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 09 жовтня 2018 року у справі №918/348/18 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Справу №918/348/18 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "13" грудня 2018 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Миханюк М.В.