ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"30" листопада 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2067/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловська Ю.М.

при секретарі судового засідання: Карагяур В.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „ПРОФІПАРТС УКРАЇНА" (04073, м. Київ, Оболонський р-н, вул. Скляренко, буд. 1);

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Березова Ігоря Івановича (65069, АДРЕСА_1);

про стягнення 48409,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю „ПРОФІПАРТС УКРАЇНА" (надалі - ТОВ „ПРОФІПАРТС УКРАЇНА") звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №2232/18) до відповідача - Фізичної особи-підприємця Березова Ігоря Івановича, в якій просив суд, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (вх. ГСОО №2-5253/18 від 22.10.2018р.) стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 48409,90 грн., з яких 27655,36 грн. - основний борг, 114,34 грн. сума донарахування заборгованості до основного боргу у зв'язку із зміною валютного курсу,

5476,21 грн. - пеня, 473,97 грн. - 3% річних, 862,34 грн. - інфляційних нарахувань, 13827,68 грн. та покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що на підставі укладеного між сторонами у справі договору поставки №ПУ-ОД-200117-05 від 20.01.2017р., позивачем було вчасно та в повному обсязі виконано свої зобов'язання, між тим відповідач за фактично отриманий товар за період з 09.02.2017р. по 24.03.2018р. своєчасно та у повному обсязі не розрахувався, в зв'язку з чим за ним рахується заборгованість у розмірі 27655,36 грн., на яку нараховано пеню відповідно до п. 10.2 договору та здійснено нарахування на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. При цьому, позивач зазначає, що він звертався до відповідача з письмовою вимогою від 17.07.2018р. вих. №1707 (а.с. 84-87) про погашення існуючої заборгованості, пені та інших нарахувань, між тим, зазначена претензія, як вказує позивач, залишена відповідачем без задоволення.

Ухвалою господарського суду від 01.08.2018 року, за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/2067/18 за правилами спрощеного позовного провадження із призначенням проведення засідання для розгляду справи по суті на 29.10.2018р.

У судових засіданнях від 29.10.2018р. та від 21.11.2018р., в порядку ст. 216 Господарського процесуального кодексу України судом було оголошено перерву у розгляді справи до 21.11.2018 року та до 30.11.2018 року відповідно.

У судове засідання від 30.11.2018р. представник позивача не з'явився, між тим, враховуючи, що нез'явлення представника позивача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи без його участі.

Відповідач - Фізична особа-підприємець Березов Ігор Іванович про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал суду на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого станом на 01.10.2018 року, у судові засідання не з'являвся, про поважність причин відсутності не повідомляв, відзив на позовну заяву не надав.

Отже, враховуючи відсутність жодних повідомлень щодо поважності причин неявки відповідача у судові засідання, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до п. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, наданих підчас розгляду справи, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Водночас вимогами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено матеріалами справи, 20.01.2017 року між ТОВ „ПРОФІПАРТС УКРАЇНА"(надалі - постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Березовим Ігорем Івановичем (надалі - покупець) укладено договір поставки №ПУ-ОД-200117-05 (надалі - договір), згідно умов якого постачальник зобов'язався протягом дії договору постачати покупцю товар (запасні частини для вантажних автомобілів та напівпричепів (причепів), авто хімію, мастила (оливи), супутні товари для автотранспорту та інше) за його замовленнями окремими партіями за цінами, в асортименті (за номенклатурою) та кількості, що остаточно погоджується сторонами в видаткових накладних, які є невід'ємною частиною договору (далі за текстом товар), а покупець зобов'язався приймати товар та оплачувати його на встановлених договором умовах.

За умовами п. 1.3 договору, загальна сума договору складає суму ціни товару, вказану у видаткових накладних протягом дії договору.

Відповідно до п. 2.1 договору, договір вступає в дію з моменту його підписання повноважними особами обох сторін та діє до 31 грудня поточного року включно.

У п. 2.2 договору визначено, що у разі відсутності до дати закінчення строку дії договору повідомлення рекомендованим листом від будь-якої із сторін про небажання продовжити дію договору, термін дії цього договору вважається кожного разу автоматично продовженим до 31 грудня наступного календарного року на тих же умовах.

Положеннями п. 5.1 договору встановлено обов'язок, покупця провести повний розрахунок за отриману по видатковій накладній партію товару у встановлений сторонами термін.

Положеннями п. 5.5 договору визначено, що у випадку наявності заборгованості покупця за декілька партій (по декільком видатковим накладним) поставленого йому товару, сплачені покупцем грошові кошти зараховуються постачальником в погашення заборгованості по видатковим накладним в порядку черговості їх оформлення, починаючи з найдавнішої, незалежно від призначення платежу у платіжному дорученні покупця на оплату.

Як встановлено матеріалами справи, протягом періоду з 12.03.2018 року по 24.03.2018 року на виконання умов договору №ПУ-ОД-200117-05 від 20.01.2017 року ТОВ „ПРОФІПАРТС УКРАЇНА" було передано товар (запасні частини) на загальну суму 28450,36 грн., зазначене підтверджується видатковими накладними №14822 від 12.03.2018р. на суму 1740,00 грн., №14825 від 12.03.2018р. на суму 1930,00 грн., №15327 від 14.03.2018р. на суму 7838,00 грн., №15399 від 14.03.2018р. на суму 630,00 грн., №15458 від 14.03.2018р. на суму 1190,00 грн., №15462 від 14.03.2018р. на суму 410,00 грн., №15674 від 15.03.2018р. на суму 1350,00 грн., №16090 від 16.03.2018р. на суму 150,00 грн., №16097 від 16.03.2018р. на суму 635,00 грн., №16098 від 16.03.2018р. на суму 660,00 грн., №16151 від 17.03.2018р. на суму 4560,00 грн., №16541 від 20.03.2018р. на суму 1670,00 грн., №16694 від 20.03.2018р. на суму 1827,36 грн., №17572 від 23.03.2018р. на суму 3100,00 грн., №17743 від 24.03.2018р. на суму 760,00 грн. (а.с. 21-35).

Згідно з положеннями ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Підпунктом 5.1.2 договору встановлено, якщо партію товару відпущено покупцю без здійснення передоплати, товар вважається поставлений на умовах відстрочення платежу. При проведенні постачання з відстроченням платежу покупець сплачує вартість партії товару протягом терміну, зазначеного у видатковій накладній, за якою товар відпущено покупцю. Якщо строк розрахунків у видатковій накладній не зазначений, відстрочка платежу складає сім календарних днів з дати виписки видаткової накладної.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як стверджує позивач, Фізичною особою-підприємцем Березовим Ігорем Івановичем за отриманий за цим договором товар протягом періоду з 09.02.2017р. по 24.03.2018р. здійснено часткову проплату у розмірі 40666,58 грн., з яких лише 795,00 грн., відповідно до умов п. 5.5 договору було зараховано, як за сплату вартості за спірними накладними, а саме частково погашено заборгованість за накладною №14822 від 12.03.2018р.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Як вбачаться із матеріалів справи, відповідач за фактично отриманий товар по спірним накладним розрахувався частково, сплативши лише грошові кошти у розмірі 795,00 грн.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Між тим, в порушення вимог ст. 73-74 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність факту наявності заборгованості за спірними поставками товару на суму 27 655,36 грн.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, Фізичною особою-підприємцем Березовим Ігорем Івановичем у встановлений договором строк не здійснило в повному обсязі сплату вартості фактично отриманого товару за договором №ПУ-ОД-200117-05 від 20.01.2017 року, в зв'язку з чим, вимоги позивача про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 27 655,36 грн. є цілком обґрунтованими.

Відповідно до ст. 189 Господарського кодексу України ціна (тариф) є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях.

Згідно п. 5.2 договору, у випадку зміни офіційного курсу національної валюти України - гривні відносно EURO на момент здійснення покупцем розрахунків за відвантажену за цим договором та прострочену по сплаті партію товару (згідно п. 5.1.2 договору), сума яка належить до сплати, визначаться за наступною формулою:

S2= (K2*S1) / K1

S2 - сума до оплати, визначена в залежності від зміни курсу гривні до EURO;

K1 - офіційний курс гривні до EURO, встановлений НБУ на день отримання покупцем товару;

K2 - офіційний курс гривні до EURO, встановлений НБУ на день проведення розрахунків за отриманий товар;

S1 - сума придбаного товару, зазначена у видатковій накладній.

При цьому, умови цього пункту застосовуються лише у разі, якщо співвідношення К2 до К1 буде більшим за 1.

Згідно зі ст. 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Наведене закріплено в статті 632 Цивільного кодексу України.

За приписами ст. 190 Господарського кодексу України, вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Отже, узгоджені сторонами як суб'єктами господарської діяльності умови договору №ПУ-ОД-200117-05 від 20.01.2017 року відносно коригування вартості товару у зв'язку зі зміною курсу Євро, є чинними, а тому, їх дотримання є обов'язковим в силу статей 525, 526 Цивільного України.

Зазначена правова позиція цілком відповідає вищенаведеним приписам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та відображена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 01.06.2006 року у справі «Федоренко проти України».

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, суд вважає вимогу позивача про стягнення 114,34 грн. курсової різниці, визначеної станом на 17.10.2018р. за видатковими накладними №;№ 15327, 15399, 15458, 15462, 15674, 17572, 17743,, розрахованої на підставі умов п. 5.2 договору, правомірною та обґрунтованою з огляду на що підлягає задоволенню.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 10.2 договору, при прострочені оплати товару покупець, за письмовою вимогою постачальника, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за кожен день календарний день періоду прострочення поставки, а також пеню, нараховану на суму заборгованості, за кожен календарний день періоду прострочення платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, без обмеження строків її нарахування та звернення до суду за її стягненням.

Пунктом 10.5 договору передбачено, що при простроченні оплати більше одного місяця, постачальник має право, крім стягнення передбачених п. 10.2 суми боргу та пені, додатково стягнути з покупця штраф у розмірі 50 відсотків від суми заборгованості.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування відповідачу пені за період прострочення, окремо по кожній накладній, здійсненого по 17.10.2018 у розмірі 5476,21 грн. за порушення строків сплати вартості товару та штрафу у розмірі 13827,68 грн. виходячи із 50% від суми заборгованості у розмірі 27655,36 грн., вважає їх вірними та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 473,97 грн., окремо щодо кожної поставки товару, нарахованих по 17.10.2018 року, заявлених до стягнення на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, вважає розрахунок позивача вірним та обґрунтованим.

Перевіривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем інфляційних у розмірі 862,34 грн. суд встановив його помилковість.

Так, листом Верховного Суду України від 03.04.1997 р. №62-67р „Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ " визначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується ні на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, в зв'язку з чим умовно слід вважати, що сума, внесена у період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Крім того, оскільки, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари послуги, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом за період прострочки.

З урахуванням викладеного, суд здійснив власний розрахунок інфляційних та встановив, що загальна сума інфляційних, що підлягає стягненню з відповідача становить 555,69 грн.

Розрахунок інфляційних

Період заборгованостіСума боргуСукупний індекс інфляціїІнфляційне збільшення суми боргу
19.03.2018-30.09.20189451,02018,86
19.03.2018-30.09.201819301,02038,53
21.03.2018-30.09.201878381,020156,46
21.03.2018-30.09.20186301,02012,58
21.03.2018-30.09.201811901,02023,75
21.03.2018-30.09.20184101,0208,18
22.03.2018-30.09.201813501,02026,95
23.03.2018-30.09.20181501,0202,99
23.03.2018-30.09.20186351,02012,68
23.03.2018-30.09.20186601,02013,17
24.03.2018-30.09.201845601,02091,03
27.03.2018-30.09.201816701,02033,34
27.03.2018-30.09.20181827,361,02036,48
30.03.2018-30.09.201831001,02061,88
31.03.2018-30.09.20187601,02015,17
Всього:--552,05

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог ТОВ „ПРОФІПАРТС УКРАЇНА" та стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 27655,36 грн., курсової різниці у розмірі 114,34 грн., пені у розмірі 5476,21 грн., 3% річних у розмірі 473,97 грн., інфляційних у розмірі 552,05 грн. та штрафу у розмірі 13827,68 грн.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача та відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи із суми судового збору у розмірі 1762,00 грн., визначеної із ставки станом на початок року.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Березова Ігоря Івановича (65069, АДРЕСА_1; ід. код: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ПРОФІПАРТС УКРАЇНА" (04073, м. Київ, Оболонський р-н, вул. Скляренко, буд. 1; ) 27655/двадцять сім тисяч шістсот п'ятдесят п'ять/ грн. 36 коп. заборгованості, 114/сто чотирнадцять/грн. 34 коп. курсової різниці, 5476/п'ять тисяч чотириста сімдесят шість/ грн. 21 коп. пені, 473/чотириста сімдесят три/грн. 97 коп. 3% річних, 552/п'ятсот п'ятдесят дві/грн. 05 коп. інфляційних та 13827/тринадцять тисяч вісімсот двадцять сім/грн. 68 коп. штрафу.

3.В решті позову відмовити.

4.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Березова Ігоря Івановича (65069, АДРЕСА_1; ід. код: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ПРОФІПАРТС УКРАЇНА" (04073, м. Київ, Оболонський р-н, вул. Скляренко, буд. 1; ) 1751/одна тисяча сімсот п'ятдесят одна/грн. 43 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05 грудня 2018 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська