ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.11.2018м. ДніпроСправа № 904/2396/18

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Полєв Д.М.

при секретарі судового засідання: Малиці К.В.

за участю представників сторін:

від кредитора: гр. ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_3);

від кредитора: гр. ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_4);

від кредитора: гр. ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_5);

від кредитора: представник гр. ОСОБА_4 - ОСОБА_3 за дов. б/н від 17.05.2018р.;

від кредитора: гр. ОСОБА_5 (паспорт серії НОМЕР_6);

від кредитора: представник ПАТ "ДТЕК Дніпроенерго" Боінчук О.Л. за дов. №333 від 26.12.2017р.

від боржника: ліквідатор Зімниця О.І.

розглянувши грошові вимоги

за заявою ОСОБА_1, с. Любимівка, Дніпропетровського району, Дніпропетровській області

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство "СТАНДАРТ - ЛТД", м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, 2,

про визнання грошових вимог, -

СУТЬ СПРАВИ:

Провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство "СТАНДАРТ - ЛТД", м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, 2, відкрито ухвалою господарського суду 03.07.2018р. відповідно до процедури, передбаченої статтею 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі -Закон).

Постановою суду від 09.07.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАНДАРТ - ЛТД", м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, 2, визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено голову ліквідаційної комісії Зімницю Олександра Івановича (49101, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Відповідно до ст. 95 Закону кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом, на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Згідно із ст. 38 Закону з метою виявлення кредиторів з вимогами за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, здійснюється офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет.

З метою виявлення кредиторів банкрута в порядку ч. 3, 4 ст. 38 Закону судом оприлюднено повідомлення про визнання боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНДАРТ - ЛТД", м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, 2, банкрутом на офіційному веб - сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет №52702 від 10.07.2018р.

Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За наслідками розгляду зазначених заяв господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів (ст. 23 Закону).

Кредитори мають право заявляти свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом.

Відповідно до ст. 41 Закону ліквідатор веде реєстр вимог кредиторів, повідомляє про результати розгляду заявлених кредиторських вимог.

До суду надійшла заява гр. ОСОБА_1 з грошовими вимогами до банкрута в розмір 35 833,63грн.

Відповідно до повідомлення ліквідатора №02-01/16/110 від 15.08.2018р. останнім визнано заявлені вимоги в частині заборгованості із заробітної плати в розмірі 11240,23грн. із внесенням до 1 черги задоволення. Вимоги кредитора в частині середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільнені ліквідатором відхилено із посиланням на необхідність розгляду зазначеного питання в окремому позовному провадженні. Також ліквідатор посилається на відсутність сплати кредитором судового збору за подання заяви з грошовими вимогами в частині сплати середнього заробітку.

30.08.2018р. ліквідатором долучено до матеріалів справи довідку про середній заробіток гр. ОСОБА_1

30.08.2018р. до суду надійшло пояснення кредитора б/н від 30.08.2018р., у яких зазначено, що відповідно до ст. 2 Закону України "Про оплату праці" структура заробітної плати включає в себе виплати за виконану роботу, а також, гарантії та компенсації за відпрацьований час. Згідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, встановлено, що при звільненні працівника виплати всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. У зв'язку з чим, кредитор зазначає, що нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку є правомірними, у зв'язку із порушенням банкрутом прав останнього з виплати стягнутої заборгованості із заробітної плати.

02.10.2018р. до суду надійшло уточнення гр. ОСОБА_1 до заяви з грошовими вимогами, відповідно до якої остання просить стягнути середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні на дату винесення рішення.

16.10.2018р. ліквідатором подано пояснення №02-01/16/153 від 12.10.2018р. про визнання вимог гр. ОСОБА_1 із виплати по заробітній платі у розмірі 11 240,23грн.

22.10.2018р. до суду надійшло клопотання ліквідатора №02-01/16/155 від 19.10.2018р. відповідно до якого зазначає, що з гр. ОСОБА_1 укладались цивільно-правові угоди (договори підряду), які не носять характеру трудових відносин.

29.10.2018р. до суду надійшли пояснення ліквідатора №02-01/16/161 від 29.10.2018р. відповідно до яких зазначено, що при виплаті працівникам середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні враховуються лише робочі дні та з такого заробітку виключається заробітна плата отримана працівником за новим місцем роботи або допомога по безробіттю, який не працевлаштувався в іншого роботодавця. Також, ліквідатор зазначає, що після введення ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань, в тому числі й щодо сплати середнього заробітку.

06.11.2018р. ліквідатором подано клопотання №02-01/16/171 від 05.11.2018р., відповідно до якого зазначає, що оскільки з гр. ОСОБА_1 були відсутні трудові відносини, тому відсутні правові підстави для розрахунку середнього заробітку. Також, відповідно до зазначеного клопотання ліквідатором долучено додаткові документи, а саме докази погашення заборгованості із заробітної плати.

08.11.2018р. до суду надійшли пояснення ліквідатора №02-01/16/172 від 08.11.2018р. відповідно до яких зазначає, що оскільки з гр. ОСОБА_1 відбувались лише цивільно-правові відносини за договором підряду з яких не виникають трудові відносини у розумінні КЗпП України, а відповідальність за порушення цивільно-правових договорів насамперед встановлюються самим договором у вигляді пені, штрафу тощо або нормами ЦК України, тому на такі відношення не розповсюджуються встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги тощо.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до договорів підряду з громадянином №4 від 01.01.2016р., №30 від 03.02.2016р., №36 від 02.03.2016р., №51 від 03.04.2016р., №57 від 01.05.2016р., №74 від 02.06.2016р., №78 від 01.07.2016р., №84 від 01.08.2016р., №96 від 02.09.2016р., №124 від 03.12.2016р., №2 від 01.01.2017р., №10 від 12.05.2017р., №12 від 02.06.2017р., №15 від 02.07.2017р., №19 від 01.08.2017р. гр. ОСОБА_1 виконувала роботу сторожа на підприємстві банкрута.

Відповідно до довідки ТОВ ВКП "СТАНДАРТ-ЛТД" №18/04/18-6 від 18.04.2018р., підписаною ліквідатором Зімницею О.І., гр. ОСОБА_1 нараховано заробітну плату у розмірі 13 640,23грн. за 4 місяці роботи станом на 31.12.2017р.

Довідкою №18/08/28-1 від 28.08.2018р. наданою ліквідатором середньомісячна заробітна плата гр. ОСОБА_1, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 становить 3 180,58грн.

Крім того, ліквідатором відповідно до відомостей на виплату грошей за рахунком №661 "Розрахунки за заробітною платою" сплачувалось кредитору заробітна плата. Так, 19.07.2018р. кредитору сплачено - 1700,00грн., 22.08.2018р. сплачено - 1700,00грн., 27.09.2018р. сплачено 1500,00грн.

Також, довідка Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №367 від 16.04.2018р. про індивідуальні відомості про застраховану особу по гр. ОСОБА_1 за формою ОК-7 містить інформацію щодо суми заробітку кредитора, з якої сплачено єдиний внесок, в тому числі ТОВ ВКП "Стандарт-Лтд".

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

Згідно зі статтею 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Правові відносини між підприємством і найманим працівником регулює КЗпП, а відносини між підприємством і фізичною особою - Цивільний кодекс.

Фізична особа не є працівником підприємства. За цивільно-правовим договором така особа може виконувати роботи та надавати послуги. Залежно від форми укладеного договору сторони мають різні права, обов'язки, зобов'язання перед бюджетом і пенсійним фондом.

Визначення договору підряду надано у ст. 837 цього Кодексу, згідно з якою одна сторона (підрядчик) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду можна укладати на виготовлення, обробку, переробку, ремонт або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Договір підряду обов'язково має містити: предмет договору (чітко визначені обсяги робіт, що виконуються); права та обов'язки сторін; матеріали, що використовуватимуться при виконанні робіт, їх вартість та обладнання; ціну робіт і порядок розрахунків; строки виконання робіт і порядок приймання-передачі результатів виконаних робіт; відповідальність сторін і порядок розв'язання спорів; позовну давність, яка застосовується до вимог щодо неналежної якості роботи.

Стаття 901 Цивільного кодексу визначає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу.

Особа, яка виконує роботу (послуги) за цивільно-правовим договором, не має жодних соціальних гарантій, не може отримувати виплати за рахунок фонду соціального страхування по тимчасовій втраті працездатності, не має права на відпустку. Така особа не підпорядкована розпорядку робочого часу та виконує роботу (надає послуги) на свій страх і ризик.

Відповідно до ст. 21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, та підпорядковуватися внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату та забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і договором між сторонами. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки та відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Трудовий договір можна укладати у письмовій або усній формі. У трудовому договорі (контракті) зазначають: роботу, що підлягає виконанню працівником; права та обов'язки сторін; розмір і порядок виплати заробітної плати та винагород; соціальні гарантії та компенсації працівнику.

При порівнянні складових зазначених договорів з'ясовується, що при укладанні договору підряду виконавець не підпорядковується внутрішньому трудовому розпорядку на підприємстві (його не табелюють), не отримує заробітну плату (в договорі підряду визначено ціну виконаних робіт, наданих послуг), а також не має соціальних гарантій.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що між сторонами склались правовідносини, які випливають з трудового договору між роботодавцем та працівником.

Той факт, що між гр. ОСОБА_1 та банкрутом трудові відносини оформлені не належним чинному у контексті положень КЗпП України, не спростовують факту наявності між сторонами правовідносини, які випливають з трудового договору між роботодавцем та працівником, у зв'язку з чим не можна вважати заперечення ліквідатора підставою для відмови працівнику у виплаті заробітної плати за виконану роботу.

У зв'язку з тим, що кредитором всупереч вимогам ст.116 КЗпП України, в день звільнення банкрутом не проведено повного розрахунку з кредитором, остання звернулась до суду із заявою з грошовими вимогами по заробітній платі до банкрута.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України).

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України).

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ст. 233 КЗпП України).

Відповідно до довідки ТОВ ВКП "Стандарт-ЛТД" №18/04/18-6 від 18.04.2018р. заборгованість по заробітній платі гр. ОСОБА_1 станом на 31.12.2017р. становить 13 640,23грн. за період з травня 2017р. по серпень 2017р.

Банкрутом частково сплачено заборгованість із заробітної плати у розмірі 4900,00грн., що підтверджуються відомостями на виплати грошей наявних в матеріалах справи.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне заяву з грошовими вимогами в частині заборгованості із заробітної плати задовольнити в розмірі 8 740,23грн.

Також, кредитор просить визнати середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні.

Ліквідатором не надано довідки середньоденного заробітку кредитора, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне самостійно здійснити розрахунок.

Так, середньоденний заробіток кредитора становить 147,93грн.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, нарахування виплат провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Обчислення середньої заробітної плати для нарахування компенсації за час затримки працівникові всіх належних йому сум, проводиться у відповідності до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Суд вважає за необхідне визначити суму середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, за період з 01.09.2017р. по 27.11.2018р. (312 робочих днів) в розмірі 46 154,16грн.

Стосовно заперечень ліквідатора, слід зазначити наступне.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Крім того, відповідно до ст. 23 Закону, кредитори мають право звернутися до суду з заявою з вимогами до банкрута, в тому числі з вимогами щодо виплати заробітної плати.

Вище зазначене свідчить про те, що звернення кредитора до суду саме із заявою з грошовими вимогами до банкрута щодо виплати заробітної плати є правом кредитора та не суперечить Закону.

Стосовно заперечень ліквідатора, що після визнання боржника банкрутом у останнього не виникає жодних зобов'язань, у зв'язку з чим нарахування середнього заробітку є неправомірним, слід зазначити наступне.

Нормою ч. 3 статті 47 Закону встановлено, що на звільнених працівників боржника поширюються усі гарантії, встановлені законодавством України про працю та зайнятість населення, вказана норма є спеціальною і повинна застосовуватись системно з положеннями трудового законодавства (ст. 94, 116, 117 КЗпПУ, ст. 43 Конституції України), отже в даному випадку суд вважає відсутніми підстави неможливості виникнення у банкрута додаткових зобов'язань, пов'язаних з виплатою заробітної плати.

Під час розгляду грошових вимог судом враховано позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 24.05.2018р. по справі №6/227-09.

Стосовно заперечень ліквідатора щодо несплати кредитором судового збору слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

У зв'язку з тим, що середній заробіток входить до структури заробітної плати, кредитор звільняється від сплати судового збору за подачу заяви з грошовими вимогами.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне заяву гр. ОСОБА_1 з грошовими вимогами задовольнити та визнати грошові вимоги до банкрута у розмірі 54 894,39грн. із включенням до першої черги.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 47, 115-117, 238 КЗпП України, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 40, 41, 45, 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати грошові вимоги гр. ОСОБА_1 (АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2) до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство "СТАНДАРТ - ЛТД" (м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, 2, ) в розмірі 54 894,39грн. (1 черга).

В решті грошових вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили 27.11.2018р.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.М. Полєв