РІШЕННЯ

26 листопада 2018 року Справа № 913/397/18

Провадження №18/913/397/18

За позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», м. Лиман Донецької області

до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегралл», м. Старобільськ Луганської області

про стягнення 25491,92 грн.

Суддя Корнієнко В.В.

Секретар судового засідання Романенко Т.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 5270 від 05.11.2018,

від відповідача: представник не прибув.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 20674,41 грн по оплаті вартості робіт з технічного обслуговування вагонів, виконаних позивачем на замовлення відповідача на підставі гарантійних листів відповідача від 23.12.2016 та від 11.01.2017, втрат від інфляції в сумі 33852,51 грн та трьох процентів річних в сумі 965 грн за прострочення платежів.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 01.10.2018 № 1/01-10-18 проти позову заперечує посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач у позовній заяві вказав наступне:

- на підставі двох гарантійних листів відповідача від 23.12.2016 та від 11.01.2017 позивач здійснив роботи для відповідача з технічного обслуговування вагонів;

- згідно акту приймання-здачі вагонів після технічного обслуговування від 23.01.2017 № 1 вартість робіт, виконаних позивачем склала 17659,81 грн без ПДВ;

- згідно акту приймання-здачі вагонів після технічного обслуговування від 25.01.2017 № 3 вартість робіт, виконаних позивачем склала 20568,90 грн без ПДВ;

- за актом від 23.01.2017 № 1 відповідач сплатив позивачу 10500 без ПДВ, що підтверджується рахунком від 23.01.2017 № 16/ВЧД-Щ;

- за актом від 25.01.2017 № 3 відповідач сплатив позивачу 10500 без ПДВ що підтверджується рахунком від 25.01.2017 № 18/ВЧД-Щ;

- решту вартості робіт в сумі 20674,41 грн (з ПДВ) відповідач позивачу не сплатив;

- листом від 14.06.2017 № 191 позивач звертався до відповідача с проханням сплатити заборгованість в сумі 20674,41 грн, однак, відповідач заборгованість не сплатив, відповіді не надав.

На підставі вказаних доводів та ст. ст. 526, 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 20674,41 грн по оплаті вартості робіт з технічного обслуговування вагонів, втрат від інфляції за період прострочення: січень 2017 р. липень 2018 р. в сумі 33852,51 грн та трьох процентів річних за 568 днів прострочення за період з 26.01.2017 по 17.08.2018 в сумі 965 грн.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 01.10.2018 № 1/01-10-18 проти позову заперечує посилаючись на те, що договір з позивачем не укладався, вагони належали залізниці і їх ремонт це питання залізниці, акти приймання-здачі вагонів після технічного обслуговування є внутрішніми бухгалтерськими документами залізниці, рахунки на оплату сум, вказаних у позові, та лист-вимогу позивача відповідач не отримував.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Із суті заявлених вимог та доданих до позовної заяви документів витікає, що відповідач звернувся до позивача з двома гарантійними листами від 23.12.2016 та від 11.01.2017, якими просив позивача провести поточний ремонт вагонів з їх відчепленням, зокрема вагонів № 65944431, № 67915470, № 67015842, № 67900282, № 65283145 (гарантійний лист від 23.12.2016, а.с. 13) та № 66937202, № 67569640, № 67920165, № 67921809, № 67923219, № 66171349, № 67184309 (гарантійний лист від 23.12.2016, а.с. 16).

У підтвердження факту виконання робіт з ремонту вагонів позивач подав суду завірені копії двох актів:

- акт приймання-здачі вагонів після технічного обслуговування від 23.01.2017 № 1 із зазначенням, що вартість робіт, виконаних позивачем, склала 17659,81 грн з ПДВ;

Перелік вагонів, вказаних у цьому акті, не відповідає в повній мірі номерам вагонів, вказаних у гарантійних листах відповідача від 23.12.2016 та від 11.01.2017 в акті зазначено два вагони № 67896522 та № 67665836, які не були вказані у вищевказаних гарантійних листах;

З боку відповідача акт підписано особою, прізвище якої та посадове становище не вказано (невідомою особою);

- акт приймання-здачі вагонів після технічного обслуговування від 25.01.2017 № 3 із зазначенням, що вартість робіт, виконаних позивачем, склала 24682,68 грн з ПДВ;

З боку відповідача акт підписано особою, прізвище якої та посадове становище не вказано (невідомою особою).

Від позивача акти підписав директор структурного підрозділу позивача ОСОБА_2

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що між сторонами за позовом, відповідно до ч. 1 ст. 180 ГК України, укладено письмовий договір підряду у спрощений спосіб (шляхом підтвердження позивачем прийняття до виконання замовлень відповідача на ремонт вагонів).

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 78 ГПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи, що акти приймання-здачі вагонів після технічного обслуговування від 23.01.2017 № 1 та від 25.01.2017 № 3 з боку відповідача підписані невідомою особою, а відповідач заперечує проти факту виконання позивачем для нього цих робіт, факт остаточної здачі роботи позивачем відповідачу вважається судом недоведеним.

Крім того, перелік вагонів, вказаних в акті від 23.01.2017 № 1, не відповідає в повній мірі переліку вагонів, вказаних у гарантійних листах відповідача від 23.12.2016 та від 11.01.2017. При цьому, вартість робіт вказано в акті без розшифровки щодо кожного вагону і тому, відрахувати вартість робіт двох вагонів, ремонт яких не замовлявся відповідачем, із загальної вартості робіт, є неможливим.

Доказів часткової оплати виконаних робіт за вказаними двома актами (про яку йдеться у позовній заяві) позивач суду не подав. Посилання на рахунки як на докази оплати не приймаються судом до уваги, так як рахунок не підтверджує факту оплати.

Доказів направлення відповідачу рахунків від 23.01.2017 № 16/ВЧД-Щ та від 25.01.2017 № 18/ВЧД-Щ, листа вимоги від 14.06.2017 № 191 позивач суду не подав.

Подані позивачем платіжні доручення відповідача від 26.12.2016 № 2207 на суму 9000 грн, від 12.01.2017 № 1118 на суму 6592,05 грн, від 16.01.2017 № 1127 на суму 14400 грн, свідчать про оплату відповідачем рахунків позивача від 23.12.2016 № 15/ВЧД-Щ, 09.01.2017 № 2/ВЧД-Щ, від 30.12.2016 № 30/ВЧД-Щ, від 26.12.2016 № 19/ВЧД-Щ, від 11.01.2017 № 4/ВЧД-Щ, від 13.01.2017 № 10/ВЧД-Щ, і не стосуються спірних відносин.

Подані позивачем податкові накладні від 23.01.2017 та від 25.01.2018 не є належними доказами, які б підтверджували факт остаточної здачі-прийняття робіт, виконання їх належним чином і в погоджений строк.

Відповідно до ч.1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, оцінивши вищевказані докази суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а саме, факту остаточної здачі роботи, яка виконана належним чином, та відповідно, про виникнення у відповідача обовязку оплатити виконану роботу, в звязку з чим, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України витрати на судовий збір покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

26 листопада 2018 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 05 грудня 2018 р. і може бути оскаржене протягом 20 днів з цієї дати шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя В.В. Корнієнко