АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/1169/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області

на рішення господарського суду Одеської області від 13.09.2018, яке проголошено суддею Малярчук І.А. у судовому засіданні у м. Одеса, просп. Шевченка, 29. Повний текст складено 14.09.2018.

по справі №916/1169/18

за позовом Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області

до Фізичної особи - підприємця Бальжик Юлії Валеріївни

про стягнення 38643,90 грн.

ВСТАНОВИВ

У червні 2018 року Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області (далі - Кубейська СР Болградського району Одеської області) звернулась до Господарського суду Одеської області із позовом до Фізичної особи - підприємця Бальжик Юлії Валеріївни (далі - ФОП Бальжик Ю.В.) в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 38643,90 грн., яка складається з основного боргу та інфляційних.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем використовуються більша площа приміщення ніж передбачена договором оренди, а також не враховується індекс інфляції при здійсненні орендних платежів, що призвело до недоотримання позивачем власних надходжень до спеціального фонду сільської ради.

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.09.2018 р. у задоволенні позову відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції посилаючись на умови укладеного між сторонами договору та приписи Цивільного та Господарського кодексів України зазначає, що позовні вимоги ґрунтуються на акті ревізії Південного офісу Держаудитслужби від 13.07.2018р., яким виявлено порушення у взаємовідносинах сторін договору оренди від 01.03.2016 р. та відповідно до чого проведено донарахування орендної плати за площу 107 кв.м. та проіндексовано орендну плату. Проте, місцевим господарським судом відзначено, що вказаний акт ревізії містить посилання на визначення фактично зайнятої орендарем площі об'єкту, що належить територіальній громаді, лише шляхом візуального обстеження, що є суб'єктивним сприйняттям та є неприпустимим без визначення площі шляхом її заміру.

Судом першої інстанції відзначено, що інших доказів на підтвердження самовільного зайняття відповідачем площі, не обумовленої договором оренди від 01.03.2016 р., позивач суду не надав, а тому, на думку місцевого господарського суду, твердження позивача про такий факт є передчасним та необґрунтованим, з огляду на що відсутні підстави для нарахування збитків у вигляді недоотриманої орендної плати, оскільки акт ревізії від 13.07.2018 р. таку обставину не доводить. З урахуванням наведеного Господарський суд Одеської області дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність вини відповідача у заподіянні збитку шляхом самовільного безпідставного користування майном, як і не доведено збитку у заявленому розмірі.

Крім того місцевим господарським судом відзначено, що копія акту обстеження приміщень, що знаходяться на балансі Кубейськї сільської ради від 02.06.2017 року, на який позивач посилається як на доказ самовільного зайняття орендарем додаткової площі, є нечитаємою та не засвідчена позивачем, у зв'язку з чим не може бути прийнята судом в якості доказу.

Стосовно проведених позивачем донарахувань шляхом індексації передбаченої договором орендної плати судом першої інстанції відзначено, що умовами укладеного між сторонами договору оренди не передбачено індексації орендної плати за визначений у договорі об'єкт. Додаткових угод до договору оренди з цього приводу сторонами не укладалось. За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не набув права вимагати від орендаря суми різниці між орендною платою, що визначена у договорі, та розміром її індексації. З врахуванням ще й того, що, як свідчать матеріали справи, за місяць до сплину строку дії договору оренди позивач відмовився від його пролонгації, про що довів до відома відповідача.

Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулась Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 13.09.2018 по справі №916/1169/17 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, неправильному та неповному дослідженні доказів, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Так апелянт зазначає, що в основу позовних вимог покладено акт ревізії Південного офісу Держаудитслужби від 13.07.2018 р., яким виявлено порушення у взаємовідносинах сторін договору оренди та відповідно проведено донарахування орендної плати та проіндексовано орендну плату. Даний акт, за твердженням апелянта, складений за результатами фактичних обмірів представником Держаудитслужби приміщень, які використовував орендар, що склало 197 кв.м., замість договірних 80 кв.м. Таким чином скаржник вважає невірним висновок суду першої інстанції про те, що жодних доказів на підтвердження самовільного зайняття відповідачем площі, що є більшою ніж визначено договором оренди. Сукупність вказаного, за твердженням апелянта, також спростовує висновок суду першої інстанції про недоведеність вини відповідача у заподіянні збитків шляхом самовільного користування майном.

Скаржник також відзначає, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги акт обстеження приміщення зазначивши про те, що він є нечитаємим та не засвідченим позивачем, оскільки у заяві про усунення недоліків, яка подавалась до суду першої інстанції позивач вказав про наявність оригіналу акту обстеження приміщення, який знаходиться у Південному офісі Державної аудиторської служби України. Апелянт відзначає, що дослідження оригіналу акту можливе лише за ухвалою суду, проте місцевий господарський суд таку ухвалу не приймав, а в судовому засіданні не виникало питання щодо ускладнень читання тексту.

На думку апелянта є необґрунтованим й висновок суду першої інстанції про неможливість стягнення індексації, оскільки до вказаних правовідносин підлягає застосуванню приписи ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині індексації орендної плати, а також приписи Цивільного кодексу України.

Так посилаючись на приписи ст.ст. 625, 762 ЦК України апелянт зазначає, що п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" зупинена на 2016 рік дія ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині індексації орендної плати. Тобто, як стверджує апелянт, на момент укладення між сторонами договору оренди індексація на орендну плату за користування орендованим майном у договорі не зазначалась та відповідно не нараховувалась. Враховуючи вказані приписи чинного законодавства скаржник вважає, що є хибними посилання суду першої інстанції на необхідність укладення додаткової угоди про нарахування індексації, оскільки дані приписи чітко вказують, що нарахування індексації може бути встановлено або договором, або законом.

Також посилаючись на приписи ст.ст. 11, 22, 610 ЦК України апелянт зазначає, що відповідачем одноособово, у порушення договірних зобов'язань, без попередніх пропозицій та укладення додаткової угоди, фактично змінено істотні умови договору оренди та самовільно зайнято та використано у своїй підприємницькій діяльності більшу площу орендованого майна ніж передбачена договором оренди, що встановлено Південним офісом Державної аудиторської служби України, що в свою чергу призвело що завдання збитків позивачеві.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 12.10.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі №916/1169/18 за апеляційною скаргою Кубейської СР Болградського району Одеської області на рішення господарського суду Одеської області від 13.09.2018, визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення від 17.10.2018, копію вищевказаної ухвали суду від 12.10.2018 р. як позивачем так й відповідачем отримано 20.10.2018.

16.11.2018 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано клопотання Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області про розгляд справи за викликом сторін в якому апелянт просить розглядати справу в судовому засіданні з повідомленням сторін, в задоволенні якого колегією суддів відмолено з підстав, викладених в ухвалі від 29.11.2018 р.

Також апелянтом заявлено клопотання про витребування акту результатів ревізії Південного офісу Державної аудиторської служби України сільського бюджету, фінансово-господарської діяльності Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 13.07.2017 року № 08-11/51, знаходяться у Південному офісу Державної аудиторської служби України, за адресою: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83 та залучити та допитати аудитора Південного офісу Державної аудиторської служби України у якості свідка, за результатами складання акту обстеження приміщення, який у вигляді додатку № 49 до Акту результатів ревізії Південного офісу Державної аудиторської служби України сільського бюджету, фінансово-господарської діяльності Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 13.07.2017 року № 08-11/51, знаходяться у Південному офісу Державної аудиторської служби України, за адресою: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83.

В обґрунтування вказаного клопотання, з посиланням на приписи ст. 269 ГПК України, скаржник зазначає, що на даний час, для встановлення фактичних обставин справи, виникла необхідність, витребування письмових доказів, залучення та допит свідків, які не були поданні до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від позивача, оскільки на стадії розгляду справи першою інстанцію, позивачем було надано завірені належним чином копій, наявних у позивача оригіналів та копії письмових доказів із зазначенням місця знаходження їх оригіналів. З урахуванням усіх наданих документів, позивач вважав достатнім для задоволення рішення, оскільки зазначені докази є офіційними документами за результатами ревізійної перевірки Південним офісом Державної аудиторської служби України. Окрім того, відповідачем не оскаржувалось автентичність наданих документів та їх копій, між тим, суд першої інстанції дійшов до висновку, що акт обстеження приміщення є нечитаємим та не засвідченим позивачем, у зв'язку з чим судом в якості доказу не були прийняті.

Заявник зазначає, що вказував в апеляційній скарзі про безпідставність посилання суду на те, що акт обстеження приміщення є нечитаємим та не засвідченим позивачем, оскільки у заяві про усунення недоліків від 13.07.2018р., позивач вказав про наявність оригіналу акту обстеження приміщення, який у вигляді додатку № 49 до Акту результатів ревізії Південного офісу Державної аудиторської служби України сільського бюджету, фінансово-господарської діяльності Кубейської сільської ради Белградського району Одеської області від 13.07.2017 року № 08-11/51, знаходяться у Південному офісу Державної аудиторської служби України, за адресою: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83. Дослідження оригіналу акту, можливе лише за ухвалою суду, але суд вказану ухвалу не виносив, а в судовому засіданні не виникало питань щодо ускладнень читання тексту.

З посиланням на приписи ст. 252 ГПК України заявник зазначає, що станом на 16.11.2018 р. апелянтом не отримано копії відзиву, а в апеляційній скарзі зазначалось про необхідність залучення свідків для встановлення фактичних обставин справи. Окрім того, відповідно до ч.9 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження свідки не викликаються. У випадку, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх достовірності, суд не бере до уваги показання свідка. Разом із тим, апелянт зазначає, що не має змоги надати показання свідків відповідно до ст. 88 ГПК України, оскільки Південний офіс Державної аудиторської служби України є державним органом, та надання пояснень не підлягають нотаріальному засвідченню.

Розглянувши вказане клопотання апелянта колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ст. 91 ГПК України визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до п.5.27. Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації, Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації, вимоги до оформлювання документів (ДСТУ 4163-2003)», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 р. №55 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23 (нижче підпису).

Так у матеріалах справи (а.с. 22-23) наявна копія акту про результати ревізії сільського бюджету, фінансово-господарської діяльності Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області за період з 01.01.2015 р. по 30.04.2017 р., що складений Південним офісом Держаудитслужби складений акт №08-11/51. Дана копія містить відмітку "Згідно з оригіналом", зазначення та підпис особи, яка її засвідчила, а саме представник Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області Жигуліна А.С. Судова колегія також відзначає, що на вказаній копії міститься печатка та підпис судді Малярчук І.А. про те, що в судовому засіданні від 10.09.2018 оглянуто оригінал вказаного документа, що також підтверджується протоколом судового засідання від 10.09.2018 в якому зазначено, що представником позивача надано для огляду оригінали документів, копії яких залучені до позовної заяви (а.с. 79).

Відтак наявність в матеріалах справи належним чином засвідченої копії вказаного акта без наявності заперечень сторін щодо відповідності цієї копії оригіналу свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання апелянта про витребування доказів, а саме Акту результатів ревізії Південного офісу Державної аудиторської служби України сільського бюджету

З приводу клопотання про залучення та допиту аудитора Південного офісу Державної аудиторської служби України у якості свідка, за результатами складання акту обстеження приміщення, який у вигляді додатку № 49 до Акту результатів ревізії Південного офісу Державної аудиторської служби України сільського бюджету, фінансово-господарської діяльності Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 13.07.2017 року № 08-11/51, знаходяться у Південному офісу Державної аудиторської служби України, за адресою: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83 судова колегія зазначає наступне.

У відповідності до приписів ст. 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків. Сторони, треті особи та їх представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Статтею 88 ГПК України визначено, що показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім'я (прізвище, ім'я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв'язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з'явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків.

Згідно з ст. 89 ГПК України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Судова колегія відзначає, що наявні матеріали справи не містять, а апелянтом не надано письмової заяви свідка, що в свою чергу виключає можливість виклику його судом для допиту, оскільки за приписами ст. 89 ГПК України суд викликає свідків лише у разі якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Посилання апелянта на те, що він не має змоги надати показання свідків відповідно до ст. 88 ГПК України, оскільки Південний офіс Державної аудиторської служби України є державним органом, та надання пояснень не підлягають нотаріальному засвідченню не заслуговують на увагу, оскільки апелянтом не надано доказів звернення до Південного офісу Державної аудиторської служби України з приводу надання письмово заяви свідка, до того ж, у відповідності до приписів п. 3 ст. 88 ГПК України нотаріальне посвідчення підпис свідка на заяві не вимагається лише щодо підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків, проте, Південний офіс Державної аудиторської служби України не є учасником даної справи, а тому підпис даного свідка на заяві посвідчується нотаріусом.

Колегія суддів також відзначає, що спростовуються наявними матеріалами справи й твердження скаржника про зазначення в апеляційній скарзі про необхідність залучення свідків для встановлення фактичних обставин справи, оскільки ані зміст апеляційної скарги, ані її прохальна частина не містять посилань на необхідність залучення або допиту свідка.

В ході апеляційного розгляду даної справи Одеським апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2016 між Червоноармійською сільською радою (орендодавець) та ФОП Бальжик Ю.В. (орендар) було укладено договір оренди №2 частини майнового комплексу, що відноситься до спільної власності територіальної громади села Червоноармійське у відповідності до п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування частину майнового комплексу Червоноармійського Будинку Культури, приміщення зали на першому поверсі, загальною площею 80 кв.м., розташованого за адресою: с. Червоноармійське, вул. Іорданова, 1а, яке знаходиться на балансі Червоноармійської сільської ради, вартість якого, згідно остаточної вартості від 01.03.2016 р. складає 2637444 грн., з метою розміщення бару.

Згідно з п.2.1. договору майно вважається переданим орендарю з моменту підписання сторонами даного договору.

У відповідності до п.п.3.1., 3.2. договору орендна плата перераховується орендодавцю в сумі 1015 грн. в місяць не пізніше 10 числа наступного за звітним періодом місяця. Розмір орендної плати може бути переглянутий на вимогу однієї із сторін у випадку зміни Методики її розрахунку, та в інших випадках передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п.п.9.1., 9.3., 9.4. договору він укладається на строк 2 роки з 01.03.2016р. по 28.02.2018р. з правом пролонгації на такий же строк. У випадку відсутності заяв однієї зі сторін про припинення або зміну цього договору протягом одного місяця до сплину строку його дії, він вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах, які були передбачені цим договором. Внесення змін, доповнень або розірвання договору може бути здійснено тільки за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення до договору підлягають оформленню шляхом укладення відповідної додаткової угоди за підписом сторін. Одностороння відмова від виконання умов договору, а також внесення в нього змін не допускається.

Додатками до договору оренди є акт приймання-передачі від 01.03.2016 (а.с.14) за яким орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування частину майнового комплексу Червоноармійського Будинку Культури, приміщення зали на першому поверсі, загальною площею 80 кв.м., розташованого за адресою: с. Червоноармійське, вул. Іорданова, 1а, яке відноситься до спільної власності територіальної громади села Червоноармійське, балансова вартість якого, на момент підписання акту складає 2637444 грн., а також методика розрахунку вартості орендної плати приміщення залу на 1 поверсі загальною площею 80 кв.м. в приміщенні Будинку Культури Червоноармійської сільської ради (а.с.13), відповідно до якого вартість оренди за один місяць складає 1014,40 грн.

13.07.2017 р. за результатами ревізії сільського бюджету, фінансово-господарської діяльності Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області за період з 01.01.2015 р. по 30.04.2017 р. Південним офісом Держаудитслужби складений акт №08-11/51 в якому зазначено, зокрема, що ревізією правильності визначення вартості орендної плати встановлено, що відповідно до договорів оренди від 01.08.2013 №3 та від 01.03.2016 №2, укладеного між ФОП Бальжик Ю.В, та Кубейською сільською радою, зроблено розрахунок плати за перший місяць оренди загальної площі 80 кв.м., що розташоване за адресою Одеська область, Болградський район, с. Кубей, вул. Іорданова, 1-А.Орендоване майно знаходиться на балансі Кубейської сільської ради та надане для розміщення бару, згідно з яким застосована орендна ставка у розмірі 15 %. При цьому, візуальним обстеженням встановлено, що фактично орендар займає загальну площу 197 кв.м. В ході ревізії проведений перерахунок за фактично зайняту площу, відповідно до якого донараховано орендної плати за період з 2015-2016 роки та січень-квітень 2017 року у загальній сумі 41522,88 грн., що призвело до недоотримання власних надходжень спеціального фонду сільської ради на відповідну суму. Відповідальна особа орендар ФОП Бальжик Ю.В., яка вчасно не повідомила Кубейську сільську раду щодо збільшення нею фактично займаної площі на 197 кв.м.

Ревізією зазначено, що сільською радою не дотримано вимоги п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Методики оцінки об'єктів оренди, Порядку викупу орендарем оборотних матеріальних засобів та Порядку надання в кредит орендареві коштів та цінних паперів» від 10.08.1995 №629 встановлено, що вартість оренди майна визначалась з балансової вартості будівлі без проведення незалежної оцінки об'єкта оренди. В порушення п.13 Постанови Кабінету Міністрів України «Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу» від 04.10.1995 №786, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не проводилось коригування щомісячного розміру орендної плати на індекс інфляції за наступний місяць за договорами оренди протягом ревізійного періоду, що призвело до недоотримання власних надходжень спеціального фонду Кубейської сільської ради, втрати доходів за період з 01.01.2015 по 30.04.2017 у загальній сумі склали 29908,64 грн., чим завдано матеріальної шкоди (збитків) установі на відповідну суму. Порушення допущено головним бухгалтером Кубейської сільської ради Бальжик Т.У., якою не проводилось коригування щомісячного розміру орендної плати на індекс інфляції за наступний місяць.

Ревізією зазначеного питання встановлено недоотримання власних надходжень спеціального фонду сільської ради на суму 71 431,52 грн.

29.03.2018 Кубейська СР Болградського району Одеської області звернулась до ФОП Бальжик Ю.В. з листом вих. №201 (а.с. 25-30) в якому зазначила, що у зв'язку з проведенням перерахунку орендної плати та індексації орендованого приміщення Дома Культури за адресою с. Кубей, вул. Іорданова, 1-А, за період з 01.03.2016 по 28.02.2018 орендарю надаються нові розрахунки оренди та індексації, які необхідно сплатити на користь Кубейської сільської ради. Додатком до даного листа є розрахунок орендної плати за період з 01.03.2016 по 28.03.2018, розрахунок індексації та рахунок-фактура №2 від 27.03.2018 на загальну суму 38643,90 грн. Даний лист було повернуто на адресу позивача з відміткою відділення поштового зв'язку «відмова від отримання».

Листом від 25.01.2018 №34 позивач надіслав відповідачеві заяву про припинення договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що відноситься до майна територіальної громади села Кубей від 01.03.2016 в якому, серед іншого, зазначив, що Кубейська СР Болградського району Одеської області заявляє про припинення договору оренди та таке припинення датується 28.02.2018. Даний лист отримано відповідачем 25.01.2018 (а.с. 32).

03.05.2018 Кубейська СР Болградського району Одеської області звернулась до відповідача з листом-повідомленням №282 в якому, з посиланням на ревізію проведену Південним офісом Держаудитслужби, зазначала про необхідність у строк до 22.04.2018 сплатити орендну плату з урахуванням індексу інфляції за фактичне зайняття приміщення площею 197 кв.м., яка складає 38 643,90 грн., а також заборгованість по електроенергії, яка складає 1023,32 грн. (а.с.34-35). Даний лист отримано відповідачем 05.05.2018 (а.с.36).

Листом від 11.05.2018 №295 Кубейська СР Болградського району Одеської області, з посиланням на ревізію проведену Південним офісом Держаудитслужби та умови укладеного між сторонами договору оренди, зазначала про необхідність відповідачеві у строк до 22.05.2018 сплатити орендну плату з урахуванням індексу інфляції за фактичне зайняття приміщення площею 197 кв.м., яка складає 38 643,90 грн., а також заборгованість по електроенергії, яка складає 1023,32 грн. (а.с.39-40). Даний лист отримано відповідачем 12.05.2018 (а.с.38).

Лист-повідомлення від 15.05.2018 за вих. №297 з вимогою про сплату заборгованості був також надісланий позивачем на адресу відповідача (а.с. 41-42) та отриманий останнім 15.05.2018.

Відповідачем відповіді на дані листи надано не було та заборгованість не сплачена.

Вищевикладене стало підставою для звернення позивача із позовом до суду, в якому останній просять стягнути суму збитків, яка виявилась у недоотриманій орендній платі від відповідача через використання орендованих приміщення у більшому розмірі ані ж передбачено договором, а також не вираховуванні індексу інфляції при здійсненні орендних платежів, що призвело до недоотримання позивачем власних надходжень до спеціального фонду сільської ради.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв'язку із не доведеністю позивачем наявності вини відповідача у заподіянні збитків позивачеві.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача збитків, завданих позивачеві через використання відповідачем більшої площі приміщення ніж передбачена договором оренди, а також не врахування при здійсненні орендних платежів індексу інфляції, що призвело до недоотримання позивачем власних надходжень до спеціального фонду сільської ради.

За загальним правилом, закріпленим у статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушення (частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у тому числі у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Обов'язок по відшкодуванню збитків настає для суб'єктів господарювання у разі порушення господарського зобов'язання в результаті неналежного виконання (або невиконання) умов договору (ст. ст. 224, 225 Господарського України, статті 623 Цивільного кодексу України) або внаслідок завдання шкоди без договірних правовідносин (глава 82 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у виді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника. За відсутності хоча б однієї із названих умов цивільно-правова відповідальність у виді відшкодування майнової шкоди не настає.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Наявними матеріалами справи підтверджується, що між сторонами у справі укладений договір оренди частини майнового комплексу, що відноситься до спільної власності територіальної громади села Червоноармійське, а саме приміщення зали на першому поверсі, загальною площею 80 кв.м., розташованого за адресою: с. Червоноармійське, вул. Іорданова, 1а, з метою розміщення бару.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.3 ст.760 ЦК України особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч.1 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду комунального майна, регулюються Законом України "Про орендну державного та комунального майна".

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.19 Закону України "Про орендну державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.

У відповідності до ч.1 ст.10 Закону України "Про орендну державного та комунального майна" істотними умовами договору оренди є, зокрема, орендна плата з урахуванням її індексації.

Пунктом 3.1. укладеного між сторонами договору оренди визначено, що орендна плата перераховується орендодавцю в сумі 1015 грн. в місяць не пізніше 10 числа наступного за звітним періодом місяця.

Відповідно до ч.2 ст.284 ГК України умови договору оренди зберігають свою силу на весь строк дії договору, а також у разі якщо після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря.

Отже, укладаючи договір оренди сторонами було узгоджено розмір орендної плати з визначенням її фіксованого місячного розміру.

Згідно з ч.2 ст.632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.21 Закону України "Про орендну державного та комунального майна" розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

В силу приписів ч.1 ст.188 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 651 Цивільного кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

У відповідності до п.3.2. укладеного між сторонами договору оренди розмір орендної плати може бути переглянутий на вимогу однієї із сторін у випадку зміни Методики її розрахунку, та в інших випадках передбачених чинним законодавством України.

Судова колегія відзначає, що умовами укладеного між сторонами договору оренди не передбачено односторонньої зміни розміру орендної плати орендодавцем.

Наявні матеріали справи не містять, а сторонами не надано доказів внесення змін до договору оренди щодо розміру орендної плати.

Отже, враховуючи відсутність у матеріалах справи належних доказів на підтвердження того, що сторонами вносились зміни до договору оренди в частині розміру орендної плати, у відповідача , відповідно, відсутній обов'язок щодо сплати орендних платежів у розмірі іншому, ніж встановлено умовами договору.

Враховуючи надані сторонами докази та обставини справи колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправної поведінки відповідача у вигляді порушення договірного зобов'язання, яка спричинила шкідливий результат для орендодавця, а відтак не може вважатися доведеним причинний зв'язок між заподіяною шкодою та поведінкою особи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на акт Південного офісу Держаудитслужби, яким був встановлений факт використання відповідачем більшої площі приміщення ніж передбачена договором оренди, а також не врахування індексу інфляції при здійсненні орендних платежів. Надаючи правову оцінку твердженням позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Згідно з статтею Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право, зокрема: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Положенням "Про Державну аудиторську службу України", яке затверджене постановою КМУ №43 від 03 лютого 2017 року визначено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно вищевказаного Положення, основними завданнями Держаудитслужби, зокрема, є забезпечення формування і реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю та здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів.

Згідно пункту 3 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 р. №550 , акт ревізії - документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта.

Пунктом 50 вказаного Порядку передбачено, що за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об'єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Таким чином, виявлені позаплановою ревізією порушення не можуть впливати на умови укладеного між сторонами у справі договору оренди і не можуть їх змінювати, в тому числі щодо орендної плати, а є лише підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому законом порядку.

Колегія суддів також відзначає, що акт ревізії Південного офісу Держаудитслужби, як контролюючого органу, лише фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась, не є належним доказом порушення відповідачем зобов'язань за договором; не доводить протиправності поведінки відповідача (невиконання чи неналежне виконання ним своїх обов'язків за договором оренди).

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що позивачами не доведено наявності збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, оскільки розмір орендної плати встановлений договором та будь-яких змін у договір в цій частині не внесено.

Щодо зазначення в акті ревізії про використання відповідачем більшої площі приміщення ані ж передбаченого договором оренди, колегія суддів відзначає, що такий висновок здійснено шляхом візуального обстеження, без здійснення відповідних замірів та розрахунків, а тому не може прийматись колегією суддів як доказ використання відповідачем більшої площі орендованого приміщення.

Колегією суддів також не приймається до уваги акт обстеження приміщення від 02.06.2017 р. оскільки даний акт не містять даних на підставі яких комісією встановлено фактичне зайняття відповідачем приміщення площею 197 кв.м. замість передбачених договором оренди 80 кв.м. Судова колегія також відзначає, що вказаний акт не містить відомостей про те, що такий акт складено в присутності відповідача, не містить його підпису або посилань на те, що відповідач від підпису відмовився.

З приводу заявлених позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на оренду плату колегія суддів відзначає, що згідно п.9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" зупинена на 2016 рік дія норми ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині індексації орендної плати. Умовами договору від 01.03.2016 р. не передбачено індексації орендної плати за визначений у договорі об'єкт. Пунктами 9.3., 9.4. укладеного між сторонами договору оренди передбачено, що внесення змін, доповнень або розірвання договору може бути здійснено тільки за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення до договору підлягають оформленню шляхом укладення відповідної додаткової угоди за підписом сторін. Разом з цим наявні матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що між сторонами укладами будь-які додаткові угоди до договору, у тому числі й ті, що стосуються індексації орендної плати.

Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Інших доводів, які можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення апелянтами не наведено.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене судова колегія вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 13.09.2018 р. у справі №916/1169/18 є законним, обґрунтованим та таким, що прийнято з додержання норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 13.09.2018 р. у справі №916/1169/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 11.12.2018.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Філінюк І.Г.