РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.12.2018Справа № 910/13103/18
Господарський суд міста Києва у складі Ярмак О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін

За позовом Акціонерного товариства "Перший Київський машинобудівний завод" (03057, м.Київ, пр-т. Перемоги,49/2, )

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м.Київ, Русанівський бульвар, 7, )

про стягнення 74 999,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Перший Київський машинобудівний завод" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення 42 348,79 грн. основного боргу - заборгованості по орендній платі по договору оренди № ДО-96/Б-2014 від 01.07.2014 за період з липня 2014 по липень 2015, 14 743,67 грн. інфляційних втрат, 4096,77 грн. 3% річних, 13 810,35 грн. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

19.10.2018 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, заявляє про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення з позовом.

Позивач у відповіді на відзив вказує, що листом від 15.08.2015 орендарем було висловлено прохання розірвати договір з 15.09.2015, проте враховуючи, що об'єкт оренди за актом приймання-передачі не повернений орендарю, а орендна плата за умовами п.3.2 договору сплачується на умовах 100% попередньої оплати , позивач вважає, що таким чином сторони домовились про сплачу чергових платежів і позивачем не пропущено строк позовної давності.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ

01.07.2014 року між ПАТ «НВП «Більшовик» (орендодавець), правонаступником якого є позивач, та ПАТ "Телесистеми України" (орендар) був укладений договір оренди № ДО-96/Б-2014, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування об'єкт оренди: місце під розміщення станції стільникового зв'язку та антенно-фідерних пристроїв - площадка біля цеху № 14 для встановлення контейнера з обладнанням - 12,0 м, та розміщення на цегляній трубі заводської котельні антенно-фідерних пристроїв базової станції (БС), згідно Додатку № 1, адреса: проспект Перемоги, 49/2.

За Актом здачі-приймання від 01.07.2014 позивач передав, а відповідач отримав у користування об'єкт оренди.

Відповідно до п.3.1 договору, орендар незалежно від наслідків господарської діяльності сплачує орендодавцю протягом строку дії цього договору плату за користування об'єктом оренди за базовий місяць (травень 2014 року) складає - 7500,00 грн., крім того ПДВ - 20 % - 1500,00 грн. Всього з ПДВ - 9000,00 грн. 00 коп. В розмірі орендної плати враховано відшкодування податку на землю.

За умовами п.3.2 договору, плата за користування об'єктом оренди сплачується в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця, не пізніше 15 числа поточного місяця за поточний місяць, на умовах 100 % попередньої оплати. Орендодавець надає рахунки, акти виконаних робіт за поточний місяць та податкові накладні за минулий місяць до 15 числа поточного місяця.

Пунктом 10.1 договору сторони встановили, що договір укладено строком на 1 рік, що діє з 01 липня 2014 по 30 червня 2015 включно.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п.10.4 договору).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що листом від 15.08.2015 орендарем висунуто прохання вважати розірваним з 15 вересня 2015, проте відповідач об'єкт оренди не повернув, заборгованість орендаря за найм об'єкта оренди склала 74 999,58 грн., з яких: 42 348,79 грн. заборгованості з орендної плати, 14 743,67 грн. інфляційних втрат, 4096,77 грн.3% річних, 13 810,35 грн. пені.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позов не визнає, зазначаючи, що позивачем пропущено строк позовної давності для стягнення орендної плати за період з квітня 2014 по серпень 2015 та нарахування штрафних санкцій.

Судом встановлено, що внаслідок укладення між сторонами договору оренди № ДО-96/Б-2014 від 01.07.2014 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Приписами ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача по орендних платежах по договору, станом на час розгляду справи становить 42 348,79 грн. за період нарахування з липня 2014 по липень 2015 року, також з поданого розрахунку вбачається, що відповідачем було здійснено часткові оплати орендної плати на суму 91 485,22 грн. із загальної суми нарахувань 133 834,01 грн., таким чином борг склав 42 348,79 грн.

За умовами п.3.2 договору, плата за користування об'єктом оренди сплачується в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця, не пізніше 15 числа поточного місяця за поточний місяць, на умовах 100 % попередньої оплати. Орендодавець надає рахунки, акти виконаних робіт за поточний місяць та податкові накладні за минулий місяць до 15 числа поточного місяця.

У матеріалах справи докази підписання сторонами актів наданих послуг оренди відсутні, проте відповідач факт користування майном у спірний період не заперечує.

Отже, відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не виконав належним чином та у повному обсязі свої зобов'язання щодо оплати орендної плати за користування об'єктом оренди, тому позовні вимоги про стягнення 42 348, 79 грн. є обґрунтованими.

Разом з тим, відповідач у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 19.10.2018 заявлено про застосування загального строку позовної давності до вимог позивача про стягнення грошових коштів у розмірі 74 999,58 грн., у т.ч. 42 348, 79 грн. боргу.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 року)

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вказаним позовом 28.09.2018 року (згідно з даними повідомлення про відправлення кореспонденції Укрпошта Експрес).

В матеріалах справи наявний лист відповідача № 15/ЦТУ/0356 від 15.08.2015, в якому останній повідомляв орендодавця про свій намір припинити договірні відносини, гарантував сплату грошових зобов'язань у повному обсязі.

Також згідно розрахунку позивача, відповідачем щомісячно здійснювалась оплата орендної плати частково, останній платіж 08.07.2015 у сумі 500,00 грн.

Відповідно до положень ч.ч. 1,3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, строк позовної давності щодо стягнення боргу був перерваний вчинення відповідачем дій щодо часткової оплати та визнання боргу листом від 15.08.2015 і почався заново.

Проте, враховуючи, що позивач звернувся до суду із позовом 28.09.2018, трирічний строк позовної давності сплинув 15.08.2018.

При цьому, господарський суд також вважає за необхідне зазначити, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Відповідно до п.2.2 Постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі.

Однак, у даному випадку позивач своїм правом, передбаченим ч.5 ст. 267 Цивільного кодексу України не скористався, клопотання про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними в процесі судового розгляду справи не подав.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення 42 348,79 грн. основного боргу - заборгованості по орендній платі по договору оренди № ДО-96/Б-2014 від 01.07.2014 за період з липня 2014 по липень 2015, та 13 810,35 грн. пені належить відмовити у зв'язку з пропуском позивачем загального та спеціального строку позовної давності для можливості звернення до суду по захист його порушеного права, про що заявлено відповідачем у справі.

Вимоги про стягнення 14 743,67 грн. інфляційних втрат, 4096,77 грн. 3% річних не підлягають задоволенню, як похідні вимоги від основного зобов'язання про стягнення суми в розмірі 42 348, 79 коп., в задоволенні якого судом відмовлено.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Перший Київський машинобудівний завод" у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладають на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 86, 129, 236 - 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 05.12.2018

Суддя О.М.Ярмак