ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року Справа № 915/979/18

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В.,

за участю представника позивача за первісним позовом (представник відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 дов. №б/н від 23.05.2018р.,

за участю представників відповідача за первісним позовом (представники позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 дов. №177 від 10.10.2018р.,

ОСОБА_3 в.о. директора, наказ №40-К від 18.06.2018р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження справу

за первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Візаві ЛТД, вул.Шкільна, 5-А, с.Бобриця, Києво Святошинський район, Київська область, 08142; поштова адреса: вул.Березнева, 10, офіс 105, м.Київ, 02160

до відповідача за первісним позовом: Комунального підприємства Миколаївська обласна друкарня Миколаївської обласної ради, вул. Георгія Гонгадзе (ОСОБА_4), 3, м.Миколаїв, 54010, поштова адреса: вул. ОСОБА_5 (ОСОБА_4), 3, м.Миколаїв, 54029,

про стягнення 159723,2 грн.,

за зустрічним позовом: Комунального підприємства Миколаївська обласна друкарня Миколаївської обласної ради, вул. Георгія Гонгадзе (ОСОБА_4), 3, м.Миколаїв, 54010, поштова адреса: вул. ОСОБА_5 (ОСОБА_4), 3, м.Миколаїв, 54029,

до відповідача за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Візаві ЛТД, вул.Шкільна, 5-А, с.Бобриця, Києво Святошинський район, Київська область, 08142; поштова адреса: вул.Березнева, 10, офіс 105, м.Київ, 02160,

про: визнання договору №15-25 від 15.04.2015 недійсним.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІЗАВІ ЛТД» 07 вересня 2018 року звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 03.09.2018р. про стягнення з Комунального підприємства «Миколаївська обласна друкарня» Миколаївської обласної ради заборгованості у розмірі 159723,20 грн. з якої: 130000,00 грн. основний борг, 3956,37 грн. інфляційні, 2101,62 грн. 3% річних, 23665,21 грн. - пеня

Позовні вимоги ґрунтуються на приписах умов договору поставки №15/25 від 15.04.2015р., претензії від 05.07.2018р. №05-07/18, відповіді на претензію від 03.08.2018р. №122, норм ст. ст. 173, 174, 193, 232, 295 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526, 610, 611, 625, 655, 656, 692 Цивільного кодексу України та мотивовані тим, що позивач, на виконання умов договору поставки №15/25 від 15.04.2015р., поставив відповідачу товар (газетний папір) на загальну суму 186615,0 грн., відповідач, в свою чергу, поставлений товар сплатив не в повному обсязі, тому за ним обліковується заборгованість в сумі 130000,0 грн. основного боргу.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 12.09.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 12 жовтня 2018 року.

01.10.2018р. Комунальне підприємство «Миколаївська обласна друкарня» звернулось до суду із зустрічною позовною заявою №167 від 27.09.2018р., в якій просить суд визнати договір №15-25 від 15.04.2015р., укладений між Комунальним підприємством «Миколаївська обласна друкарня» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІЗАВІ ЛТД» недійсним.

Позовні вимоги зустрічної позовної заяви ґрунтуються на підставі норм ст. ст. 173, 181 Господарського кодексу України, ст. ст. 202,207 Цивільного кодексу України, п.п.4.4, 7.12 Національного стандарту ДСТУ 4163-2003 «Державна уніфікована система документації. Вимоги до оформлення документів», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003р. №55 та мотивована тим, що по-перше, сторінки оспорюваного договору не пронумеровані, що ставить під сумнів їх відповідність укладеному між сторонами договору, та по-друге, вказаний договір з боку покупця (КП «Миколаївська обласна друкарня») підписано ОСОБА_6, але підпис ОСОБА_6 в графі «покупець» у договорі не відповідає підпису директора КП «Миколаївська обласна друкарня» ОСОБА_6 на інших господарських договорах, укладених підприємством з іншими контрагентами, та з підписами на інших фінансових документах, що ставить під сумнів відповідність волевиявлення ОСОБА_6

Ухвалою суду від 18.10.2018р. вказану зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі №915/979/18, здійснено перехід до розгляду справи №915/979/18 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18 жовтня 2018 року.

12.10.2018р. від ТОВ «Візаві ЛТД» до суду надійшла заява про зловживання КП «Миколаївська обласна друкарня» процесуальними правами та вжиття заходів для запобігання таким.

17.10.2018р. КП «Миколаївська обласна друкарня» надала суду заяву про залишення вказаної заяви ТОВ «Візаві ЛТД» без задоволення.

18.10.2018р. від КП «Миколаївська обласна друкарня» до суду надійшло клопотання про призначення почеркознавчої експертизи підпису гр. ОСОБА_6 (в.о. директора КП «Миколаївська обласна друкарня».

В судовому засіданні 18.10.2018р. судом було розглянуто та відхилено заяву ТОВ «Візаві ЛТД» про зловживання процесуальними правами та клопотання КП «Миколаївська обласна друкарня» про призначення судової почеркознавчої експертизи, про що були постановлені відповідні ухвали, занесені до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 12.11.2018р.

29.10.2018р. відповідач за зустрічним позовом надав суду відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого проти зустрічного позову заперечує з огляду на те, що: по-перше, твердження позивача за зустрічним позовом про те, що спірний договір підписано не директором підприємства ОСОБА_6 ґрунтуються виключно на субєктивній оцінці позивача та не підтверджені належними і допустимими доказами, по-друге; доказів того, що спірний договір підписано особою, іншою ніж директор комунального підприємства «Миколаївська обласна друкарня» ОСОБА_6 матеріали справи не містять; по-третє, позивач за зустрічним позовом своїм листом від 03.08.2018р. №122 не тільки визнав факт наявності боргу, а і запропонував умови його погашення (розстрочення сплати боргу за графіком), які для ТОВ «Візаві ЛТД» неприйнятні; та по-четверте, позивач за зустрічним позовом своїм визнанням боргу та попередньо здійсненою частковою оплатою отриманого за спірним договором товару, фактично схвалив оспорюваний правочин, що унеможливлює визнання такого правочину недійсним відповідно до норм ст. 241 Цивільного кодексу України. Також ТОВ «Візаві ЛТД» у відзиві зазначив, що відносини сторін за спірним договором є довго триваючі та усі попередньо поставлені партії товару були належним чином друкарнею прийняті та оплачені, на підтвердження чого до відзиву на зустрічний позов додані документальні докази поставок попередніх партій товару та їх оплати замовником.

31.10.2018р. позивач за зустрічним позовом надав до суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій зазначає, що застосування норм ст. 241 Цивільного кодексу України, як про це зазначив відповідач, вважає недоречним, оскільки у зустрічному позові ставиться питання про визнання недійсним договору не на тій підставі, що його було укладено директором з перевищенням повноважень, а взагалі він підписаний невстановленою особою та не відповідає вимогам п.п.4.4 та 7.12 ДСТУ 4163-2003.

В ході розгляду справи ТОВ «Візаві ЛТД» неодноразово подавались заяви про розмір судових витрат на правничу допомогу, та від КП «Миколаївська обласна друкарня» до суду надходили заяви про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

12.11.2018р. від ТОВ «Візаві ЛТД» до суду надійшла заява відповідно до приписів ч. 8 ст. 129 ГПК України з повідомленням, що докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу будуть надані (надіслані) суду протягом пяти днів після ухвалення рішення суду.

Також від ТОВ «Візаві ЛТД» до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в яких зазначає. що позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин недійсності правочину, оскільки з огляду на обставини справи та обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту порушеного права підлягає доведенню не лише сам факт підписання оспорюваного договору особою не уповноваженою на його підписання, а й обставини, які свідчать про відсутність дій, щодо схвалення зазначеного правочину ним же в подальшому. ТОВ «Візаві ЛТД» зазначає, що комунальним підприємством за спірним договором приймались товарно-матеріальні цінності, оплачувалась їх вартість, та в матеріалах справи містяться докази не лише укладання оспорюваного правочину, а й його схвалення, прийняття до виконання сторонами.

12.11.2018р. від КП «Миколаївська обласна друкарня» до суду надійшло клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

В судовому засіданні 12.11.2018р. вказане клопотання було судом розглянуто та відхилено, про що було постановлено відповідну ухвалу, занесену до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 12.11.2018р. було закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 29.11.2018р.

У відповідності до приписів ст.240 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні 29.11.2018р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши у попередніх судових засіданнях пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

15 квітня 2015 року за №15-25 між товариством з обмеженою відповідальністю «Візаві ЛТД», як продавцем/постачальником, та комунальним підприємством «Миколаївська обласна друкарня» Миколаївської обласної ради, як покупцем, був укладений договір, відповідно до умов якого продавець зобовязався постачати покупцю газетний папір визначений певними родовими ознаками в асортименті, а покупець зобовязався приймати цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах встановлених даним договором.

Відповідно до умов розділу 2 договору його учасники узгодили загальні умови поставки. Так, замовлення покупця на поставку приймається продавцем на підставі заявки, що на розгляд покупця може бути виконана в письмовій або в усній формі. Замовлення покупця на поставку товару приймається на підставі заявки, що отримується від уповноважених(ої) осіб (особи) продавця. Уповноваженими особами покупця на замовлення товару в рамках даного договору є особи, визначені в пункті 12.1 даного договору. асортимент, кількість (вага), ціна в розрізі асортименту та загальна вартість кожної партії товару, замовленої покупцем, інші необхідні дані визначаються у відповідних накладних, що є невідємною частиною даного договору. (п.п.2.1, 2.3, 2.4 договору).

За умовами пункту 4.3 договору постачальник поставляє партію товару протягом 10-ти робочих днів з моменту узгодження сторонами відповідної заявки покупця. Фактом узгодження заявки покупця є складання продавцем рахунку-фактури та направлення його покупцю за допомогою факсимільного звязку. Оригінал рахунку-фактури передається продавцем покупцю разом з оригіналом накладної.

Товар вважається зданим постачальником і прийнятим покупцем з моменту підписання повноваженими представниками сторін накладних, в порядку встановленому пунктом 4.6 даного договору (п.4.5).

Пунктом 4.6 договору його учасники визначили, що підписання накладних в день поставки партії товару здійснюється сторонами в наступному порядку: покупець до моменту прийняття товару складає в порядку встановленому законодавством довіреність на особу, уповноважену прийняти товар і направляє її факсом продавцю, після чого продавець складає і факсом направляє покупцю накладну на поставлену партію товару, і вже протягом трьох-пяти робочих днів поспіль продавець надсилає покупцю оригінал цієї накладної. Покупець підписує отриману факсом від продавця накладну і в той же день поставки направляє її факсом продавцю. Покупець протягом трьох робочих днів з моменту отримання оригіналу накладної надсилає продавцю підписаний оригінал накладної та довіреності на особу, що здійснювала приймання товару.

Датою поставки є дата отримання покупцем партії товару на складі покупця згідно з накладною (п. 4.8 договору).

Розділом 5 договору сторони погодили ціну товару та суму договору, а саме, відповідно до умов п. 5.2, ціна товару поасортиментно та вартість партії товару, що поставляється визначається у наступних документах: рахунку-фактурі, що направляється продавцем покупцю після узгодження заявки покупця та в відповідних накладних, що складаються продавцем і підписуються покупцем при прийому товару.

Ціна договору, що входить у партію поставки, остаточно узгоджується та вказується сторонами у накладній на поставку товару. Зміна остаточно узгодженої сторонами ціни товару після його поставки покупцю не допускається (п. 5.3 договору).

Згідно з умовами п.6.2 договору, розрахунки ним між постачальником і покупцем здійснюються у безготівковому порядку на поточний рахунок продавця шляхом 100% оплати вартості товару. Покупець зобовязаний сплатити вартість партії товару, що визначена у відповідній накладній, яка свідчить про факт прийому передачі товару продавцем покупцю у зазначений в даному пункті термін.

Відповідно до п.7.1 договору. він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017р. якщо за 15 діб до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не вимагатиме його припинення, термін дії договору продовжується на тих же умовах і на такий же термін без обмеження кількості разів продовження дії договору.

На виконання умов вказаного договору позивач 31 січня 2018 року поставив відповідачу партію газетного паперу щільністю 45г/м2, ф.84см., у кількості 9,75 т на загальну суму 186615,0 грн., що підтверджується видатковою накладною №18 від 31.01.2018р., довіреністю на отримання ТМЦ №ОТ-0000011 від 31.01.2018р., податковою накладною №19 від 31.01.2018р. (а.с.20-22 т.1).

Для оплати поставленої партії позивач виставив відповідачу рахунок на оплату №16 від 31.01.2018р. на суму 186615,0 грн. (а.с.19 т.1).

Даний рахунок відповідач оплатив частково на суму 56615,0 грн., про що свідчать копії банківських виписок від 08.02.2018р., 13.02.2018р., 14.02.2018р., 27.04.2018р., 07.05.2018р., додані до позову (а.с.23-27 т.1)

Залишок боргу в сумі 130000,0 грн. залишився неоплаченим, у звязку з чим позивач направив відповідачу претензію від 05.07.2018р. вих. №05-07/18 про сплату залишку боргу за поставлений товар (а.с.28-29 т.1).

Відповідач 03.08.2018р. за вих. №122 надав позивачу відповідь на претензію, відповідно до якої зазначив, що претензію ТОВ «Візаві ЛТЛ» про сплату заборгованості в сумі 130000,0 грн. розглянуто та визнано, однак у звязку із збитковістю діяльності підприємства у 2017 році та скрутним фінансовим становищем підприємства і зміною керівника, КП «Миколаївська обласна друкарня» просила розглянути питання реструктуризації заборгованості на 9 місяців шляхом щомісячного рівномірного погашення боргу за наступним графіком: по 15 тис. грн. впродовж періоду з серпня 2018 року по березень 2019 року та 10 тис. грн. у квітні 2019 року.

Станом на 07.09.2018р. борг в сумі 130000,0 грн. залишився непогашеним, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

КП «Миколаївська обласна друкарня» у зустрічному позові про визнання договору від 15.04.2015р. недійсним зазначає, що спірний договір не відповідає вимогам п.п.4.4, 7.12 Національного стандарту ДСТУ 4163-2003 «Державна уніфікована система документації. Вимоги до оформлення документів», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003р. №55, а саме, сторінки оспорюваного договору не пронумеровані, що ставить під сумнів їх відповідність укладеному між сторонами договору, та вказаний договір з боку покупця (КП «Миколаївська обласна друкарня») підписано директором ОСОБА_6, але підпис ОСОБА_6 в графі «покупець» у договорі не відповідає підпису директора КП «Миколаївська обласна друкарня» ОСОБА_6 на інших господарським договорах, укладених підприємством з іншими контрагентами, та з підписами на інших фінансових документах, що ставить під сумнів відповідність волевиявлення ОСОБА_6

В ході розгляду справи, в т.ч. зустрічного позову, судом було оглянуто оригінал спірного договору у присутності представників сторін та встановлено, що примірники спірного договору, наявні у сторін є ідентичними по пунктах та зобовязаннях, містять відбитки печаток та підписи уповноважених сторін. Також судом при візуальному огляді спірного договору та наявних в матеріалах справи документів було встановлено, що дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних у ході предмету доказування немає.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що, по-перше, згідно з наявними в матеріалах справи відомостями, учасники спірного договору на виконання його умов впродовж 2015-2017 років здійснювали поставки товару та оплачували його належним чином; а по-друге, факт наявності заборгованості саме за товар, поставлений згідно з видатковою накладною №18 від 31.01.2018р., відповідачем не оспорювався та визнавався у відповіді на претензію (а.с.30 т.), яка була підписана саме новим керівником підприємства-відповідача ОСОБА_7 Отже, дійсність спірного договору під сумнів не ставилась ані впродовж 2015-2018 років, ані при написанні КП «Миколаївська обласна друкарня» відповіді на претензію.

Нормами ст. ст. 203, 207 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для визнання договору недійсним, як не пронумеровані сторінки.

Належних та допустимих доказів встановлення факту підроблення спірного договору, тобто підписання договору не директором комунального підприємства ОСОБА_6 (зокрема заява свідка ОСОБА_6В.), а невстановленою особою, позивач за зустрічним позовом суду не надав.

Відповідно до положень п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Згідно законодавства, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.ч. 1, 3 ст. 216 ЦК України).

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання (ч.1 ст. 241 ЦК України).

Ураховуючи викладене, зважаючи на належне виконання умов спірного договору обома його учасниками (прийняття замовлення, здійснення поставки товару, підписання товаророзпорядчих документів, здійснення платежу), та з огляду на те, що КП «Миколаївська обласна друкарня" не надало належних, допустимих доказів в підтвердження факту підроблення договору та підприємством не наведено інших підстав для визнання спірного договору недійсним, то суд вважає, що у задоволені зустрічного позову належить відмовити.

Стосовно вирішення спору за первісним позовом судом враховано наступне.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом за ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до норм ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов'язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Приписами статті 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На день розгляду справи відповідач не надав доказів погашення основного боргу в сумі 130000,0 грн.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до умов пунктів 8.3 договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача за прострочення оплати поставленого товару пеню за період з 02.02.2018р. по 06.08.2018р. у загальній сумі 23665,21 грн. згідно з наданим розрахунком (а.с.13 т.1).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Нормами статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши вказані розрахунки, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, оскільки позивачем у розрахунку допущено арифметичну помилку при складанні загальної суми пені за окремі періоди (а.с.13 т.1).

Розрахунок пені уточнено судом та визначено у сумі 23665,20 грн., виходячи з наступного розрахунку: 981,65 + 789,04 + 140,27 + 1963,84 + 1257,53 + 8113,42 + 7303,01 + 3116,44=23665,20 грн.

Загальна сума пені складає 23665,20 грн. яка і підлягає стягненню.

Відповідно до норм частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, на підставі вказаної норми нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період з 02.02.2018р. по 06.08.2018р. у загальній сумі 2101,62 грн. та втрати від інфляції за період з лютого 2018 року по серпень 2018 року у загальній сумі 3956,37 грн.

Перевіривши вказані розрахунки, суд вважає, що позовні вимоги в частині нарахування 3% річних підлягають задоволенню частково, оскільки позивачем у розрахунку допущено арифметичну помилку при складанні загальної суми відсотків річних за окремі періоди (а.с.12 т.1).

Розрахунок 3% річних уточнено судом та визначено у сумі 2101,61 грн., виходячи з наступного розрахунку: 92,03+73,97+13,15+828,49+110,96+983,01=2101,61 грн.

Отже загальна сума 3% річних складає 2101,61 грн., яка і підлягає стягненню.

Розрахунок втрат від інфляції виконаний арифметично вірно, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Ураховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судовий збір відповідно до приписів ст. 129 ГПК України підлягає стягненню пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 11, 73, 74, 76-79, 91, ч.1 ст.129, 195, 196, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Первісні позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Миколаївська обласна друкарня Миколаївської обласної ради (вул.Паризької Комуни, 3, м.Миколаїв, 54010; поштова адреса: вул. ОСОБА_5 (ОСОБА_4), 3, м.Миколаїв, 54029, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ВІЗАВІ ЛТД, (вул.Шкільна, 5-А, с.Бобриця, Києво Святошинський район, Київська область, 08142; поштова адреса: вул.Березнева, 10, офіс 105, м.Київ, 02160, ) основної заборгованості у сумі 130 000,00 грн., 3 956,37 грн. інфляційних, 2 101,61 грн. 3% річних, 23 665,20 грн. пені та 2 395,85 грн. судового збору.

3. В решті первісних позовних вимог відмовити.

4. У задоволенні зустрічного позову Комунального підприємства Миколаївська обласна друкарня Миколаївської обласної ради відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вступна і резолютивна частина рішення проголошені в судовому засіданні 29.11.218, повний текст рішення складено та підписано 10.12.2018.

Суддя Н.О. Семенчук