РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.12.2018Справа № 908/1672/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

За позовом Фізичної особи - підприємця Гібець Ольги Андріївни

до Державного підприємства «Національна енергогенеруюча компанія

«Енергоматом»

про стягнення 84.386,77 грн.

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

22.08.2018 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Гібець Ольги Андріївни до Держаного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» про стягнення 84.386,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору підряду № 20/46/13-143-01-15-00284 від 13.05.2015 позивачем було виконано відповідні роботи на загальну суму 59.472,00 грн. В підтвердження цього 23.10.2015 сторонами були підписані довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат та акт приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2015 року. Згідно з умовами п. 3.3 договору відповідач мав оплатити вартість виконаних робіт до 23.12.2015. Проте відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, вартість виконаних робіт не оплатив та на лист позивача № 1-04/18 від 25.04.2018 щодо необхідності погашення заборгованості відповідь не надав. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 84.386,77 грн., з яких: 59.472,00 грн. основного боргу, 20.202,64 грн. інфляційних втрат та 4.712,13 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області № 908/1672/18 від 27.08.2018 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

10.09.2018 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання уточненої позовної заяви, в якій відповідачем визначено Держане підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 14.09.2018 справу № 908//1672/18 передано за встановленою підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Матеріали справи № 908/1672/18 були отримані Господарським судом міста Києва 01.10.2018 та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд судді Сіваковій В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.10..2018 відкрито провадження у справі № 908/1672/18 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Даною ухвалою зобов'язано відповідача протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 08.10.2018 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 989 за адресою: 01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 08.10.2018, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 12.10.2018, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 989, а отже мав подати відзив на позов до 29.10.2018 включно.

31.10.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (поданий до відправлення до поштового відділення зв'язку 27.10.2018) відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що договір підряду № 20/46/13-143-01-15-00284 від 13.05.2015 укладений за результатами торгів, оплата робіт за яким мала здійснюватись протягом двох місяців після підписання акту приймання виконаних будівельних робіт. Роботи позивачем були виконані про що складено акт приймання будівельних робіт та довідку про вартість виконаних будівельних робіт від 23.10.2015. Умови конкурсної документації та договору визначають, що позивач має мати діючий дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки. На виконання цих вимог позивач надав нотаріально засвідчену копію дозволу на початок виконання робіт підвищеної небезпеки № 312.11.22-45.21.1. Проте за наслідками перевірки відповідача Головним управлінням Держпраці в Запорізькій області було отримано акт № 24 від 11.12.2015 згідно з яким вказаний дозвіл є сфальсифікованим, в реєстрі відсутній та територіальним управлінням Держпромнагляду у Миколаївській області не видавався. Отже позивачем порушено умови договору підряду та вимоги чинного законодавства. У зв'язку з цим відповідачем призупинив сплату за виконанні роботи до прийняття правоохоронними органами остаточного рішення про факт використання позивачем підроблених документів. Також зазначає, що позивачем невірно розрахований індекс інфляції, який за розрахунками відповідача становить 19.248,72 грн. Вважає, що трирічне зволікання позивача із зверненням до суду із позовом є зловживанням правом, що має наслідком значне збільшення суми, яка заявлена до стягнення.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.05.2015 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» (замовник, відповідач) та Фізичною особою - підприємцем Гібець Ольгою Андріівною (підрядник, позивач) укладено договір підряду № 20/46/13-143-01-15-00284 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору підрядник зобов'язується за завданням замовника виконати ремонт приміщень дільниці ремонту електродвигунів (вісь 2-4, ряд В-Г) головного корпусу заводу спеціальних конструкцій відокремленого підрозділу «Атоменергомаш», а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання по сплаті за виконані роботи повністю не здійснив, в зв'язку з чим виникла заборгованість та за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання нараховані інфляційні втрати та 3 % річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до п.3.1. договору загальна суму договору складає 59.472,00 грн., без ПДВ та визначається договірною ціною (додаток № 2), яка має бути твердою, складеною відповідно до ДСТУ БД.1.1-1:2013.

Пунктом 2.1 договору визначено строк виконання робіт до 30.11.2015.

Згідно з п. 4.1.3 договору підрядник зобов'язується здати виконані роботи замовнику з оформленням акту приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ02в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3).

Відповідно до п. 4.3.1 договору замовник зобов'язується прийняти виконані роботи, розглянути їх результати та у випадку наявності зауважень негайно повідомити про них підрядника.

Матеріали справи свідчать, що позивач виконав, а відповідач прийняв роботи за договором на загальну суму 59.472,00 грн., що підтверджується

- актом № 1 приймання-передачі будівельних робіт за жовтень 2015 року від 23.10.2015 (форма КБ-2в),

- довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за жовтень 2015 року від 23.10.2015 (форма КБ-3).

Згідно з ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Пунктом 3.3 договору визначено, що замовник здійснює оплату виконаних робіт шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника протягом двох місяців після підписання акту приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 4.2.1 договору підрядник має право своєчасно та в повному обсязі отримати плату за виконані роботи.

Проте, матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов'язання по сплаті виконаних робіт у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка становить 59.472,00 грн.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором в розмірі 59.472,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договорів, у визначені строки оплату за виконані роботи повністю не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті виконаних робіт, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача нараховані 20.202,64 грн. інфляційних втрат та 4.712,13 грн. - 3% річних (нараховані за період з 24.12.2015 по 15.08.2018).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору інший розмір процентів не визначено.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 4.712,13 грн. - 3% річних (за обґрунтованими розрахунками).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті «Бизнес» від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах «Законодавство» і «Ліга».

Згідно листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, що вміщено в інформаційно-пошуковій системі «Ліга» якщо внесенням оплати є період з 16 по 31 число відповідного місяця то розрахунок індексації починається з наступного місяця.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

За результатами здійснення судом власного перерахунку інфляційні втрати складають 19.248,72 грн. (за період з 24.12.2015 по 15.08.2018 на суму боргу 59.472,00 грн.).

В іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в позові слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений з порушення норм чинного законодавства України, а саме застосовано невірний розмір сукупного індексу інфляції.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Посилання відповідача на те, що позивач в порушення умов договору та конкурсної документації не мав необхідного дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки не приймається судом до уваги, оскільки роботи прийняті відповідачем без зауважень та доказів їх не відповідності не подано, а отже у відповідача у відповідності до ст.ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України виник обов'язок по їх сплаті.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Гібець Ольги Андріївни обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоматом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ) на користь Фізичної особи - підприємця Гібець Ольги Андріївни (56100, АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 59.472 (п'ятдесят дев'ять тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 00 коп. основного боргу, 19.248 (дев'ятнадцять тисяч двісті сорок вісім) грн. 72 коп. інфляційних втрат, 4.712 (чотири тисячі сімсот дванадцять) грн. 13 коп. - 3% річних, 1.742 (одна тисяча сімсот сорок дві) грн. 08 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова