РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.11.2018Справа № 910/12431/18

За позовомКомунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Укргазімпекс"
провизнання недійсними правочині
Суддя Бойко Р.В.

Секретар судового засідання Баринова О.І.

Представники сторін:

від позивача:Лук'яненко Г.О.
від відповідача:Кириченко Л.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Смілакомунтеплоенерго" (надалі - "Підприємство") звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргазімпекс" (надалі - "Товариство"), в якій просить суд визнати частково недійсним Договір №1802-1601/ПГ-УГ від 16.02.2018 в частині зміни ціни на природній газ, визначеної додатком №1 до Додаткової угоди №00001С від 27.02.2018 та Додатковою угодою №00002С від 01.03.2018 до Договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Додаткові угоди №00001С від 27.02.2018 та №00002С від 01.03.2018 до Договору в частині зміни сторонами ціни газу були укладені Комунальним підприємством "Смілакомунтеплоенерго" під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай не вигідних для нього умовах, у зв'язку з чим на підставі ст. 233 Цивільного кодексу України підлягають визнанню недійсними.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.10.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/12431/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 25.10.2018.

Ухвалою господарського суд міста Києва від 26.10.2018 призначено підготовче засідання у справі №910/12431/18 на 13.11.2018.

01.11.2018 через відділ діловодства суду представником відповідача було подано відзив на позовну заяву про визнання договору частково недійсним, у відповідності до якого проти позову заперечував, вказував на те, що оскаржувані додаткові угоди було укладено у відповідності до приписів відповідного договору та положень законодавства, за взаємним волевиявленням сторін, а позивачем не надано доказів в підтвердження існування на час їх укладання тяжких обставин, як однієї із умов, необхідної для визнання таких додаткових угод недійсними на підставі ст. 233 Цивільного кодексу України.

08.11.2018 через відділ діловодства суду представником позивача було подано відповідь на відзив, за змістом якого вказував на те, що підвищення згідно оскаржуваних додаткових угоди ціни на природний газ є безпідставним та необґрунтованим, тому укладення таких додаткових угод здійснено під силою тяжких обставин та на невигідних умовах, адже ціна на природний газ в Україні в кінці лютого 2018 року значно знизилась, а позивач був позбавлений можливості змінити постачальника природного газу та той самий період в силу обов'язку попереднього повідомлення про такі обставини діючого постачальника за 21 день.

Протокольною ухвалою господарського суду міста Києва від 13.11.2018 закрито підготовче провадження у справі №910/12431/18 та призначено розгляд справи по суті на 27.11.2018.

19.11.2018 через відділ діловодства суду представником відповідача було подано заперечення, в якому вказував на необґрунтованість викладених у відповіді на відзив доводів позивача щодо середніх цін на природний газ у спірний період, а також, на те, що звернення з даним позовом має на меті виключно затягування інших судових процесів, які стосуються стягнення заборгованості за спожитий на підставі договору у спірний період природний газ.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.11.2018 розгляд справи по суті призначено на 30.11.2018.

30.11.2018 в судове засідання з'явилися представники сторін, надали пояснення по суті спору, за змістом яких вбачається, що позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повністю, а відповідач проти позовних вимог заперечує та просить відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні 30.11.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2018 між Товариством (постачальник) та Підприємством (споживач) було укладено договір №1802-1601/ПГ-УГ постачання природного газу (надалі - "Договір"), відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставити споживачу природний газ у погоджених сторонами об'ємах (обсягах) на визначений сторонами період, а споживач зобов'язався своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та у порядку, що визначені договором.

Згідно із п. 1.3 Договору обсяги газу, які постачальник зобов'язаний поставити, а споживач прийняти й оплатити, погоджуються сторонами у додатку №1 до даного договору. Визначені в додатку №1 обсяги газу можуть змінюватися сторонами протягом періоду постачання. Період, протягом якого здійснюється постачання газу споживачу, визначається сторонами у додатку №1 до даного договору.

У відповідності до п.п. 2.1, 2.2 Договору постачальник природного газу споживачу здійснюється з моменту укладення цього договору відповідно до положень договору з урахуванням всіх його додатків та додаткових угод. Постачальник забезпечує постачання підтвердженого обсягу природного газу споживачу протягом визначеного у додатку №1 періоду постачання.

Положеннями п.п. 3.1, 3.2 Договору встановлено, що постачання газу здійснюється за ціною, що вільно встановлюється між постачальником та споживачем. Загальна вартість обсягу газу, що постачатиметься споживачу протягом газового місяця, визначається як добуток ціни газу, що погоджена сторонами у відповідній додатковій угоді та/або у додатку №1 до даного договору, та планового обсягу або скоригованого обсягу газу, що узгоджений сторонами на відповідний газовий місяць.

У відповідності до додатку №1 та Додатку №2 до Договору сторонами було погоджено місячні обсяги споживання Підприємством газу у період лютий-квітень 2018 року, його вартість (8 850,00 грн. за 1000 м3) та визначено графік оплат (з 19.02.2018 по 13.03.2018).

В подальшому, згідно додаткової угоди №00001С від 27.02.2018 (надалі - "Додаткова угода №1") сторонами було викладено додатки №1 та №2 до Договору в новій редакції, якими змінено вартість газу (встановлено 9 650,00 грн. за 1000 м3 поставленого в лютому 2018 року газу за Договором) та графік оплат (з 10.03.2018 по 31.03.2018).

Додатковою угодою №00002С від 01.03.2018 до Договору (надалі - "Додаткова угода №2") сторонами було погоджено встановити ціну 1000 м3 газу, який підлягає поставці за Договором у березні 2018 року у розмірі 9 650,00 грн.

Спір у справі стосується законності зміни згідно Додаткової угоди №00001С від 27.02.2018 та Додаткової угоди №00002С від 01.03.2018 ціни на газ за Договором, у зв'язку із укладанням таких додаткових угоди під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені положеннями ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В той же час, недодержання особою при вчиненні правочину наведених вимог в силу приписів ст. 215 Цивільного кодексу України є правовою підставою для визнання його недійсним в судовому порядку.

В даному випадку, як на підставу для визнання недійсною зміну ціни спожитого за Договором газу згідно спірних додаткових угод позивачем вказується на внесення таких змін (укладання додаткових угод) під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, тобто, позов заявлено з підстав, визначених ст. 233 Цивільного кодексу України.

При цьому, позивач вказує, що зміна ціни на газ була здійсненна за наявності таких тяжких обставин як існування загрози зриву опалювального сезону, позбавлення тепла в оселях мешканців та дошкільних і шкільних навчальних закладах, установ, організацій міста Сміла, у зв'язку із можливим відключенням оператором газорозподільних мереж ПАТ "Черкасигаз" від систем газопостачання внаслідок відсутності здійснення Товариством підтвердження Підприємству номінацій та реномінацій природного газу в лютому 2018 року. Невигідні умови позивачем обґрунтовуються тим, що визначена оскаржуваними додатковими угодами ціна на газ є значно завищеною.

У відповідності до ч. 1 ст. 233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

В положеннях п. 23 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 зазначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Отже, для кваліфікації правочину за ст. 233 Цивільного кодексу України необхідна обов'язкова наявність в сукупності зазначених двох умов: вплив тяжкої обставини і вкрай невигідні умови. Крім того, має бути причинно-наслідковий зв'язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

При цьому, тяжкі обставини слід розуміти не як будь-яке несприятливе матеріальне, соціальне чи інше становище, а як його крайні форми. Наприклад, загроза втрати майна чи банкрутства, надзвичайно низька винагорода за виконану роботу або надану послугу, порівняно з вартістю відчужуваної речі, та інші обставини, для усунення чи пом'якшення яких необхідно терміново укласти цей правочин.

Тяжка обставина є оцінювальною категорією і має визначатися в кожному окремому випадку з урахуванням всіх обставин справи.

У відповідності до частин 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Положеннями ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За змістом ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В даному випадку, позивачем не доведено, а судом, на підставі зібраних в матеріалах справи доказів, не встановлено існування на момент вчинення спірних Додаткових угод тяжких обставин, як умови для визнання недійсним правочину в силу приписів ст. 233 Цивільного кодексу України.

При цьому, суд не виключає, що діяльність із постачання/споживання газу для забезпечення потреб населених пунктів, особливо в зимовий період, несе важкий соціальний характер, однак, покладений на Підприємство тягар таких умов його діяльності можливо було б розглядати в аспекті тяжких обставин при укладенні спірних Додаткових угоди за умови належного виконання ним взятих на себе за Договором обов'язків із своєчасного здійснення оплати за спожитий у спірний період газ, доказів здійснення чого матеріали справи не містять (позивачем не заперечується), в той час, як за звичайних умов провадження господарської діяльності отримання товару за відсутності забезпечення здійснення його оплати у встановлені строки (тобто, допущення прострочення) безумовно впливає на зміну його ціни в залежності від кон'юнктури ринку та інфляційних процесів.

Отже, зміна ціни вже спожитого газу за відсутності його 100% оплати у визначені строки (тобто, за наявності факту прострочення виконання грошового зобов'язання) не може вказувати на здійснення такої зміни за наявності тяжких обставин та існування невигідних умов, адже нівелює існування такого елементу як вчинення правочину з метою усунення або зменшення ризику настання негативних наслідків (в даному випадку - відключення теплопостачання населенню у період, що вже пройшов).

Стосовно тверджень про неправомірне споживання Підприємством газу у лютому 2018 року внаслідок неподання відповідачем підтвердження обсягів постачання газу за Договором для Підприємства, що було зумовлено відсутністю оплати такого газу позивачем, суд відзначає наступне.

Так, за звичайних умов здійснення діяльності із постачання/споживання природного газу з урахуванням положень Договору та чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства України, яке регулює такі відносин (в т.ч. Кодексу газорозподільних систем та Кодексу газотранспортної системи), постачання природного газу здійснюється, зокрема, на підставі відповідного договору постачання, укладеного між споживачем та постачальником, погодженого ними обсягу та за наявності його 100% передоплати, що надає змогу відповідному постачальнику здійснити місячну номінацію оператору відповідних газорозподільних мереж щодо обсягів газу, які будуть поставлені в газовому місяці для відповідного споживача.

Однак, в даному випадку, укладення Договору мало місце по серед газового місяця постачання (16.02.2018), а в його умовах (п. 2.1 Договору) сторонами було погоджено, що постачання Товариством Підприємству природного газу здійснюється з моменту укладення такого договору, і, відповідно, оплату за такий газ було погоджено здійснювати згідно визначеного в додатку №2 до Договору графіку (протягом лютого - березня 2018 року), тобто, фактично по факту споживання, а не шляхом передоплати (перший платіж згідно визначеного в додатку №2 графіку мав бути здійснений лише 19.02.2018).

Відтак, споживання Підприємством газу в лютому 2018 року відбулося правомірно, оскільки умовами Договору було передбачено правомірне постачання Товариством відповідних об'ємів газу не в залежності від його оплати саме з моменту укладення такого Договору.

При цьому, відсутність подачі Товариством номінації чи реномінації щодо обсягів постачання газу за Договором для Підприємства в лютому 2018 року, що є безпосереднім обов'язком постачальника, а не споживача, не спростовує правомірності його споживання Підприємством на підставі Договору у вказаний період, адже сам по собі факт подачі номінацій чи реномінацій не спростовує встановлення сторонами в умовах Договору обов'язку Товариства з постачання газу з моменту його укладення (16.02.2018), а відтак, і не залежить від фактичної передачі Товариством газу у мережі оператора на виконання умов Договору для потреб Підприємства.

Більш того, відсутність здійснення Підприємством оплат згідно погодженого графіку могла бути в силу приписів ст. 651 Цивільного кодексу України, ст. 188 Господарського кодексу України та п. 3.18 Договору правовою підставою для припинення постачання газу і відмовою від Договору, однак в будь-якому випадку реалізація такого права обумовлена доведенням до відома про це іншої сторони.

Із наявних в матеріалах справи документів вбачається, що відповідачем було реалізовано таке право шляхом направлення листа №12 від 27.02.2018 на адресу позивача з повідомленням про неможливість подальшого постачання газу на умовах Договору у зв'язку із порушенням Підприємством погодженого графіку оплат, у зв'язку з чим запропоновано збільшення вартості газу, однак, вказаний лист було передано до відділення поштового зв'язку лише 28.02.2018, що підтверджується відтиском штампу відділення поштового зв'язку на описів-вкладення в цінний лист, а тому, правові підстави для висновку про те, що реалізація Товариством права на припинення постачання Підприємству газу згідно умов Договору стосувалася лютого 2018 року відсутні.

Отже, матеріалами справи належним чином підтверджується, що отриманий Підприємством в лютому 2018 року газ був спожитий останнім правомірно на підставі умов Договору, адже неподання Товариством номінації/реномінації об'ємів газу оператору, навіть за умови не здійснення своєчасної оплати такого газу, проте за відсутності волевиявлення на припинення виконання умов Договору щодо постачання газу для Підприємства в лютому 2018 року, не може свідчити про автоматичне припинення правовідносин сторін за Договором, яким передбачалося постачання такого газу саме з 16.02.2018 (а не з дати першого платежу згідно визначеного в додатку №2 графіку - 19.02.2018).

Наведене, в т.ч. з урахуванням наступного внесення змін до Договору згідно Додаткової угоди 1, свідчить про існування волі сторін та належне (правомірне) виконання ними його умов в частині постачання/споживання природного газу в лютому 2018 року, що викликає питання відносно дійсної необхідності в подальшому внесенні змін до вартості вже спожитого газу в лютому 2018 року (не може бути предметом оцінки судом з огляду на визначені позивачем підстави позову), однак, виключає можливість для висновку про вплив тяжкої обставини в розумінні положень ст. 233 Цивільного кодексу України.

Стосовно обставин зміни ціни газу за березень 2018 року згідно Додаткової угоди №2, то суд відзначає, що в силу положень ст.ст. 6, 627, 628, 632 Цивільного кодексу України, з урахуванням внесення таких змін на наступний період постачання (на відміну від Додаткової угоди №1, яка стосувалася зміни ціни вже спожитого газу), за відсутності у Підприємства коштів, необхідних для оплати такого обсягу газу (не заперечується позивачем) та з огляду на правомірну реалізацію Товариством свого права щодо припинення постачання газу згідно Договору на визначених ним умовах (лист №12 від 27.02.2018) вчинення такої Додаткової угоди мало місце за наслідками фактичної реалізації сторонами волі на продовження дії Договору, однак за змінених умов, що виключає існування як тяжкої обставини, так і невигідних умов при вчинення такого правочину.

Отже, позивачем не доведено існування тяжких обставин, невигідних умов та причинно-наслідкового зв'язку між наведеними позивачем обставинами та укладанням спірних додаткових угод як складових елементів, необхідних для визнання змін згідно Додаткової угоди №00001С від 27.02.2018 та Додаткової угоди №00002С від 01.03.2018 ціни на газ за Договором недійсними в силу приписів статті 233 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог з викладених у позові Підприємства правових підстав необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 74, 76-79, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Комунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго" (20700, Черкаська обл., м. Сміла, вул. В'ячеслава Чорновола, буд. 72-А; ідентифікаційний код 33648312) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргазімпекс" (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 26, корпус Д, офіс 7; ідентифікаційний код 41400947) про визнання недійсними правочинів відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов'язані із розглядом справи покласти на Комунальне підприємство "Смілакомунтеплоенерго".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 11.12.2018.

Суддя Р.В. Бойко