ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018 Справа № 904/3096/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоспецінвест", м. Кривий Ріг

до відповідача-1: Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Локарус Україна", смт. Солоне

про зобов'язання вчинення дій та стягнення збитків

Суддя Ліпинський О.В.

Секретар судового засідання Перебийніс О.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 ордер серії ДП № 1982/016

від позивача: ОСОБА_2 директор згідно наказу № 12 від 01.03.2017

від відповідача-1: ОСОБА_3 дов. № 19/81 від 04.01.2018

від відповідача-2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Екоспецінвест» (далі Позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд зобовязати Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі Відповідач-1) повернути майно кисневі балони в кількості 223 одиниці в придатному технічному стані, що на праві приватної власності належать Позивачу.

Позовні вимоги в зазначеній частині позову мотивовані тим, що на виконання умов укладеного сторонами договору поставки № 1341 від 01.10.2014 року, протягом 2015-2016 років Позивач поставив Відповідачу-1 ресурси в сосудах (балона), які є зворотною тарою. У звязку з неповерненням Відповідачем-1 в повному обсязі зворотної тари, Позивач вимагає виконання зазначеного обовязку в натурі, в судовому порядку.

Крім вимог про зобовязання Відповідача-1 повернути зворотну тару, Позивач також заявляє вимоги про солідарне стягнення з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (Відповідач-1) та ТОВ «Локарус Україна» (Відповідач-2) збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 631 090,00 грн., пені за несвоєчасне виконання зобовязання в розмірі 37 771,92 грн., інфляційних втрат в розмірі 2 584,21 грн., трьох процентів річних в розмірі 4 047,00 грн.

Вимоги в зазначеній частині позову обґрунтовані тим, що внаслідок неповернення Відповідачем-1 зворотної тари, Позивач був позбавлений можливості отримувати дохід від такого майна, в тому числі шляхом передачі його в орендне користування іншим особам, поставки кисню покупцям, тощо. Вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, Позивач обґрунтовує посиланням на умови п. 7.2. договору та ст. 625 ЦК України.

Обґрунтовуючи підстави солідарної відповідальності Відповідача-1 та Відповідача-2 за зобовязаннями з відшкодування збитків, сплати пені, інфляційних втрат та відсотків річних, Позивач посилається на умови договору поруки № 01/11 від 01.11.2014 року, за яким Відповідач-2 взяв на себе зобовязання у випадку невиконання Відповідачем-1 основного зобовязання за договором поставки № 1341 від 01.10.2014 року, відповідати перед Позивачем як солідарний боржник.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.18 відкрито провадження у справі № 904/3096/18, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.09.18.

30.08.2018 року Відповідач-1 подав суду клопотання, за змістом якого заперечив проти вирішення спору в господарському суді, посилаючись на те, що розділом 9 Договору поставки, сторони передбачили, що спори та розбіжності, які виникають у звязку з даним договором та стосуються його укладення, зміни, виконання, порушення, розірвання і недійсності, які не будуть врегульовані шляхом переговорів, підлягають розгляду в Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при асоціації «Регіональна правова група» у відповідності до регламенту зазначеного суду. З огляду на викладені обставини, керуючись ст. 22, п. 7 ч. 1, ст. 226 ГПК України, Відповідач-1 просив суд залишити позов без розгляду.

Заперечуючи по суті заявлених позовних вимог, Відповідач-1 надав відзив на позовну заяву, за змістом якого просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач-2 відзив на позовну заяву суду не подав, явку повноваженого представника в підготовчі та судові засідання не забезпечив, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується доданими у справу повідомленнями про вручення поштових відправлень.

23.10.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 06.11.2018 року.

В судовому засіданні 06.11.2018 року оголошувалася перерва до 04.12.2018 року.

Під час розгляду справи по суті, представник Позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, представник Відповідача-1 проти позову заперечував.

В порядку ст. 233, 240 ГПК України, в судовому засіданні 04.12.2018 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, складання повного рішення відкладено на строк до десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні, заслухавши стислий зміст та підстави вимог і заперечень сторін щодо предмета позову, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2014 року між Позивачем (далі Постачальник) та Відповідачем-1 (далі Покупець) укладено договір поставки № 1341, згідно умов якого, Постачальник зобовязався передати, а Покупець прийняти та оплатити матеріали згідно специфікацій до даного Договору (далі Ресурси) на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до умов п. 2.1. договору, кількість, номенклатура Ресурсів зазначаються в специфікаціях до даного Договору, які є його невідємною частиною.

Згідно підписаних сторонами Специфікації № 1 16 (том 1, а.с. 109-137), Постачальник мав здійснити поставку кисню газоподібного технічного, двоокису вуглецю та азоту газоподібного технічного.

Умовами зазначених специфікації, сторони погодили, що поставка ресурсів здійснюється в повірених та технічно справних балонах Постачальника. На кожну поставку кисню в балонах підписується акт приймання-передачі балонів із зазначенням їх номерів. Розмір відшкодування за втрачений, зіпсований балон, який не придатне для подальшого використання становить 2000,00 грн. без ПДВ за один балон.

Як зазначає Позивач в своєму позові, на виконання умов зазначеного вище договору поставки, протягом 2015-2016 років Відповідачу-1 були поставлені Ресурси в сосудах (балона), що являються зворотною тарою, які не були повернуті на адресу Позивача в повному обсязі. За підрахунками Позивача, кількість неповернутих Відповідачем-1 балонів становить 223 одиниці.

З огляду на викладені обставини, Позивач заявив вимоги про зобовязання Відповідача-1 повернути кисневі балони у кількості 223 одиниці в придатному технічному стані, що на праві приватної власності належать Позивачу.

Як убачається з матеріалів справи, розділом 9 Договору поставки № 1341 від 01.10.2014 року сторони передбачили, що спори та розбіжності, які виникли в звязку з даним Договором або стосуються його укладення, зміни, виконання, порушення, розірвання, недійсності, будуть за можливістю вирішуватися шляхом переговорів (п. 9.1. Договору).

Якщо спори та розбіжності, визначені в п. 9.1. даного Договору, не будуть врегульовані шляхом переговорів, їх вирішення їх вирішення здійснюється у Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації «Регіональна правова група» згідно до Регламенту вказаного суду. Рішення Третейського суду є остаточним і обовязковим для сторін (п. 9.2. Договору).

30.08.2018 року, до подання першої зави по суті спору, ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» подано клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки даний спір підлягає вирішенню у третейському суді.

Статтею 1 Закону України «Про третейські суди» визначено, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

У статті 5 Закону України «Про третейські суди» визначено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Приписами ст. 6 Закону України «Про третейські суди» визначено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної

Частинами 1, 4, 6, 9 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди; третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена, зокрема, шляхом обміну листами; посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору; третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Статтями 627, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними, зокрема, в укладенні договору, визначенні умов договору, а також, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Тобто, уклавши та підписавши договір № 1341 від 01.10.2014 року із третейським застереженням, сторони погодили, що будь-які суперечки та спори щодо даного договору між ними підлягають розгляду третейським судом.

Відповідно до статті 22 ГПК України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім: 1) спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на цінні папери, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті; 2) спорів, передбачених пунктами 2, 3, 7 - 13 частини першої, пунктами 2, 3, 6 частини другої статті 20 ГПК України , з урахуванням частини другої цієї статті; 3) інших спорів, які відповідно до закону не можуть бути передані на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Як вище встановлено судом, ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» звернувся до господарського суду з клопотанням про залишення позову без розгляду у звязку з наявністю третейського застереження в договорі № 1341 від 01.10.2014 року.

Доказів недійсності, втрати чинності чи неможливості виконання вказаної третейської угоди матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Екоспецінвест» в частині вимог про зобовязання ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі Відповідач-1) повернути майно кисневі балони в кількості 223 одиниці в придатному технічному стані, що на праві приватної власності належать Позивачу, підлягає залишенню без розгляду.

При цьому, вимоги в частині стягнення з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (Відповідач-1) та ТОВ «Локарус Україна» (Відповідач-2) збитків, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, підлягають вирішенню в господарському суді, оскільки у відповідній частині вимог, солідарним боржником та відповідачем виступає ТОВ Локарус Україна», яке не було стороною третейського застереження і, відповідно, на нього не розповсюджується повноваження Постійно діючого Регіонального Третейського суду України при Асоціації «Регіональна правова група»

Розглянувши по суті вимоги Позивача про солідарне стягнення з Відповідача-1 та Відповідача-2 суми збитків, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Заявляючи вимоги про стягнення збитків, Позивач зазначає, що внаслідок невиконання Відповідачем-1 зобовязання з повернення зворотної тари, Позивач зазнав збитків у вигляді неодержаних доходів від такого майна, в тому числі шляхом передачі його в орендне користування іншим особам, поставки кисню покупцям, тощо.

За підрахунками Позивача, розмір відповідних збитків становить суму 631 090,00 грн., з розрахунку: 5,00 грн. (сума оренди одного балону в день) помножена на 223 (кількість неповернутих балонів) помножена на 566 (кількість днів прострочення повернення балонів).

Зважаючи на те, що умовами договору поставки № 1341 від 01.10.2014 року сторони не передбачили іншого порядку застосування, обігу, оплати і повернення зворотної тари, взаємовідносини сторін з відповідних питань регулюються Правилами застосування, обігу і повернення засобів упаковки багаторазового використання в Україні, затвердженими відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.04.1992 № 174 (далі Правила).

Пунктом 95 Правил передбачено, що за прострочку повернення, здачі засобів упаковки багаторазового використання до 15 днів покупець (одержувач) сплачує постачальнику штраф у розмірі 150 % ціни придбання цих засобів, а більше 15 днів - 300% (з урахуванням раніше знятого штрафу).

Таким чином, з урахуванням наведеної норми чинного законодавства, Позивач має право на стягнення з Відповідача-1 штрафу, розмір якого, виходячи з погодженої в специфікаціях вартості балонів (2000,00 грн. за один балон), та періоду прострочення їх повернення (понад 15 днів), може становити суму 6 000,00 грн. за один балон.

За змістом ч. 1 ст. 232 ГК України, якщо за невиконання або неналежне виконання зобов'язання встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині, не покритій цими санкціями. Законом або договором можуть бути передбачені випадки, коли: допускається стягнення тільки штрафних санкцій; збитки можуть бути стягнуті у повній сумі понад штрафні санкції; за вибором кредитора можуть бути стягнуті або збитки, або штрафні санкції.

З огляду на те, що законом та договором поставки № 1341 від 01.10.2014 року не передбачено можливість стягнення збитків понад встановлені законом штрафні санкції, а заявлені Позивачем збитки, повністю покриваються сумою неустойки (штрафу), яка передбачена п. 95 Правил, у суду відсутні підстави для задоволенні позовних вимог щодо стягнення збитків у розмірі 631 090,00 грн.

Позов в частині стягнення пені в розмірі 37 771,92 грн. задоволенню не підлягає, оскільки п. 7.2 Договору поставки № 1341 від 01.10.2014 року, на який Позивач посилається в обґрунтування вимог в зазначеній частині, встановлює відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати Ресурсів, а не строків повернення зворотної тари, тобто, не застосовується до спірних правовідносин.

Що стосується стягнення інфляційних втрат в розмірі 2 584,21 грн. та трьох процентів річних в розмірі 4 047,00 грн., слід зауважити, що норма ст. 625 ЦК України, на яку Позивач посилається в обґрунтування зазначених вимог, передбачає обов'язок боржника щодо сплати суми інфляційних нарахувань та трьох процентів річних лише у разі порушення грошового зобовязання, при цьому, у спірних правовідносинах Відповідач-1 має перед Позивачем обовязок щодо повернення зворотної тари, тобто не грошове зобовязання, що виключає підстави для застосування норми ст. 625 ЦК України.

Сплачена Позивачем сума судового збору за вимогами в частині яких позов залишено без розгляду (1762,00 грн.) підлягає поверненню за клопотанням особи, якого його сплатила за ухвалою суду, згідно ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до приписів 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору в розмірі 10402,40 грн., пропорційно розміру вимог, за якими в позові відмовлено, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 22, 73, 74, 123, 129, 191, 226, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов в частині вимог про зобовязання ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» повернути майно кисневі балони у кількості 223 одиниці в придатному технічному стані, що на праві приватної власності належать ТОВ «Екоспецінвест» - залишити без розгляду.

Відмовити в задоволенні позову в частині вимог про солідарне стягнення з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» та ТОВ «Локарус Україна» збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 631 090,00 грн., пені за несвоєчасне виконання зобовязання в розмірі 37 771,92 грн., інфляційних втрат в розмірі 2 584,21 грн., трьох процентів річних в розмірі 4 047,00 грн.

Втрати зі сплати судового збору в розмірі 10402,40 грн. покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14.12.2018

Суддя ОСОБА_4