ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. Справа№ 910/5796/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Буравльова С.І.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018

у справі № 910/5796/18 (суддя Блажівська О.Є.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

до 1. Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»

2. Комунального підприємства «Харківводоканал»

про стягнення 54 142,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача 1 на користь позивача страхового відшкодування в сумі 53 142,68 грн., яке становить частину з виплаченого позивачем як страховою організацією за укладеним з ОСОБА_2 договором добровільного страхування наземного транспорту № 511/17-Тз/Х/01 від 04.07.2017 страхового відшкодування, в зв'язку з пошкодженням автомобіля «Хюндай Акцент», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок ДПТ, що сталася з вини ОСОБА_3 - водія автомобіля ГАЗ-5312, державний номерний знак НОМЕР_2, який є працівником відповідача 2, цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують яким, застрахована у відповідача 1 згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 6860948, та стягнення з відповідача 2 частини виплаченого страхового відшкодування в сумі 1 000 грн., яка становить суму франшизи за укладеним між відповідачем 1 та відповідачем 2 страховим полісом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/5796/18 провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача 2 закрито у зв'язку з відсутністю предмета спору, у задоволенні позову до відповідача 1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до відповідач 1, суд першої інстанції виходив з того, що у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов'язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов'язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов'язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків, проте доказів подання позивачем заяви на виплату страхового відшкодування не було.

Закриваючи провадження в частині вимог до відповідача 2, суд першої інстанції послався на те, що заявлену до стягнення суму відповідач 2 перерахував позивачу під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Не погоджуючись з рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/5796/18 та прийняти нове рішення по суті позовних вимог, яким позовні вимоги позивача до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» задовольнити.

В апеляційній скарзі заявник послався на те, що спірне рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на те, що судом першої інстанції при вирішення спору сторін по суті не встановлювалось питання щодо звернення позивача до відповідач 1 з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, проте позивач звертався до відповідач 1 з відповідною претензією 26.03.2018, в той час як неподання таких доказів обумовлено тим, що позивач керувався положеннями Конституційного Суду України, в рішення якого від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 встановлено, що кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2018 справа № 910/5796/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Г. (головуючий), судді Чорна Л.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.08.2018 у справі № 910/5796/18 відкрите апеляційне провадження, вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено іншим учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали (всі документи та письмові докази подавати виключно через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

25.06.2018 на виконання Указу Президента України № 454/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах», яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті «Голос України» № 185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене, Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

На виконання п. 4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 20.09.2018 № 475, за актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу № 910/5796/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2018 справа № 910/5796/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Мартюк А.І.

Ухвалою від 22.10.2018 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Мартюк А.І.:

- апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/5796/18 прийнято до свого провадження;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 08.11.2018;

- учасникам судового процесу роз'яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2).

Станом на 11.12.2018 відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у цьому випадку 176 200 грн. (1 762 грн.*100).

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді справи № 910/5796/18 колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 176 200 грн., тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/5796/18 прийнято до свого провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду 22.10.2018, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався з 07.11.2018, апеляційна скарга має бути розглянута, з урахуванням вихідних днів, по 21.12.2018 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

04.07.2017 позивач як страховик, ОСОБА_2 як страхувальник та АБ «Укргазбанк» як вигодонабувач уклали договір добровільного страхування наземного транспорту № 511/17-Тз/Х/01 (далі Договір) (а.с. 95-106), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобілем «Хюндай Акцент», державний номерний знак НОМЕР_1 (далі Автомобіль).

Згідно з пунктом 16 Договору, строк (термін) дії Договору становить 3 роки; дата закінчення дії Договору 04.07.2020.

06.12.2017 о 09 години 50 хвилин у м. Харкові на перехресті Сергіївського майдану та Соборного узвозу сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю Автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля ГАЗ-5312, державний номерний знак НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1) під керуванням ОСОБА_3.

У результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

Згідно зі складеним позивачем, з урахуванням розрахунку страхового відшкодування (а.с. 21), Страховим актом № 006.01356717-1 від 11.01.2018 (а.с. 20), з урахуванням того, що франшиза за Договором страхування (безумовна) щодо збитків, завданих ДТП, становить 0,5% від страхової суми (516 000 грн.), тобто 2 580 грн., до виплати в якості страхового відшкодування призначено 54 142,68 грн.

Як слідує зі змісту вказаного страхового акту, вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті за умовами Договору, визначена позивачем виходячи з даних, встановлених в рахунку-фактурі ТОВ «Богдан-Авто-Харків» № 0005299 від 15.12.2017 на суму 56 722,68 грн. (особи, яка здійснила ремонт Автомобіля) (а.с. 23).

Водночас у виконаному на замовлення позивача ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» (оцінювачем ОСОБА_7, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача ФДМ України МФ № 5837 від 05.04.2008) Звіті про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу вих.№ 1766 від 21.12.2017 (а.с. 25-39), встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику Автомобіля внаслідок спірної ДТП, становить 64 090,40 грн., тобто більшу за визначену позивачем суму.

Згідно з абз. 4 ст. 3 Закону України «Про страхування», страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

У Договорі сторони погодили, що Вигодонабувачем за Договором є АБ «Укргазбанк».

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У поданій позивачу Заяві про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу від 07.12.2017 (а.с. 41-42), страхувальник просить відновити автомобіль та виплатити страхове відшкодування на рахунок СТО - Богдан-Авто-Харків.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 977519 від 12.01.2018 (а.с. 22), страхове відшкодування в сумі 54 142,68 грн. перераховано позивачем на рахунок ТОВ «Богдан-Авто-Харків».

З відмітки банку на вказаному платіжному дорученні слідує, що воно банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

Водночас посилання відповідача у відзиві на позов на те, що суд має дослідити фактичне проведення ремонту Автомобіля, колегією суддів до уваги не приймається, адже виникнення обов'язку відшкодувати шкоду пов'язане саме із фактом її заподіяння майну, а не з фактом проведення його ремонту.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_3, що підтверджується постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.02.2018 у справі № 638/19270/17 (а.с. 40).

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 1 Закону (тут і далі в редакції, чинній на момент виплати позивачем страхового відшкодування) встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_3 неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

З наявної в матеріалах справи копії полісу № АК/6860948 (а.с. 47) слідує, що станом на 06.12.2017 (дата спірної ДТП) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем згідно з полісом № АК/6860948 (далі Поліс) (страхувальник відповідач 2).

Зазначений факт відповідачем 1 не заперечується.

За правилами ст. 22 Закону обов'язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

Отже, в даному випадку саме відповідач 1 як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_3 (особи, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, в межах визначеної Полісом відповідальності, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Згідно з ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Щодо розміру страхового відшкодування колегія суддів зазначає про таке.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.

Таким чином, відповідач 1 як страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до приписів Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має обов'язок в межах своєї відповідальності відшкодувати завдану його страхувальником шкоду, обраховану відповідно до приписів Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством), за мінусом франшизи.

Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092, значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ.

Враховуючи, що Автомобіль вироблений не в країнах СНД та строк його експлуатації не перевищує 7 років (згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХМ 529825 (а.с. 43) рік випуску Автомобіля - 2017, а дата ДТП 02.03.2018), неврахування коефіцієнту фізичного зносу при визначенні вартості матеріального збитку є обгрнутованим.

Зі змісту витягу з Полісу слідує, що ліміт відповідальності відповідача як страховика за шкоду, завдану майну, становить 100 000 грн., а франшиза - 0 грн.

Отже, враховуючи вказані вище обставини, позивач має право на стягнення з відповідача 1 страхового відшкодування в сумі 53 142,68 грн. (54 142,68 - 1 000 ).

Водночас відповідач 2 як працедавець особи, яка визнана винною у спірній ДТП (ОСОБА_3.), скоєній під час виконання останньою своїх службових обов'язків, має відшкодувати позивачу суму франшизи згідно Полісу, тобто 1 000 грн.

При цьому, які вірно встановлено судом першої інстанції, після відкриття провадження у справі відповідачем 2 позивачу сплачено франшизу в сумі 1 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1453 від 15.06.2018 (а.с. 131) і є підставою для закриття провадження у справі в частині вказаних вимог з підстав п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, згідно з яким господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України в частині стягнення з відповідача 2 франшизи в сумі 1 000 грн. залишається без змін.

Водночас колегія суддів не може погодитись з висновком суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача 1 з огляду на таке.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Після виплати страхового відшкодування позивач отримав право вимоги потерпілої особи, але не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище правових норм позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України № 23/279 від 28.08.2012.

При цьому колегія суддів вважає, що в постанові Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17, на яку послався суд першої інстанції, була надана правова оцінка обставинам щодо строку звернення до страхової компанії особи, яка набула права вимоги, в той час як правова оцінка обставинам щодо звернення такої особи протягом встановлено законом строку безпосередньо до суду (без звернення до винуватця ДТП або до його страховика) Верховним Судом не надавалась.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача 1 в сумі 53 142,68 грн. підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення, яким вказані вимоги задовольняються.

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мало місце неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/5796/18 підлягає зміні, позов задовольняється частково, а саме: до стягнення з відповідача 1 на користь позивача підлягають збитки в сумі 53 142,68 грн., провадження у справі в частині вимог до відповідача 2 закривається у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, а також підстави зміни судового рішення, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задовольняється частково.

Щодо судових витрат по справі колегія суддів зазначає про таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі, а відтак, оскільки провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 2 збитків в розмірі 1 000,00 грн. закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України в зв'язку з відсутністю предмета спору, сума судового збору щодо вказаних вимог може бути повернута за клопотанням позивача.

Решта судових витрат, а саме решта витрат позивача по сплаті судового збору за подачу позову та витрати позивача за подачу апеляційної скарги, відповідно до приписів ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача 1.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/5796/18 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/5796/18 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 у справі № 910/5796/18 в такій редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (04053, м. Київ, вул. Артема, 37-41, ідентифікаційний код 25201716) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, ідентифікаційний код 33908322) збитки в сумі 53 142 (п'ятдесят три тисячі сто сорок дві) грн. 68 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 729 (одна тисяча сімсот двадцять дев'ять) грн. 46 коп.

3. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Комунального підприємства «Харківводоканал» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» частини виплаченого страхового відшкодування в сумі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп. у зв'язку з відсутністю предмета спору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.»

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (04053, м. Київ, вул. Артема, 37-41, ідентифікаційний код 25201716) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, ідентифікаційний код 33908322) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. 00 коп.

5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/5796/18.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

С.І. Буравльов