РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.12.2018Справа № 910/12688/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Приватного підприємства "СТАР ТРЕЙД 1"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЙН ХАУЗ ГРУПП"

про стягнення 158835,52 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "СТАР ТРЕЙД 1" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЙН ХАУЗ ГРУПП" (відповідач) про стягнення 158835,52 грн., з яких: 120226,09 грн. - борг за поставлений товар, 13399,90 грн. - пеня, 24045,21 грн. - штраф, 1164,32 грн. - 3% річних.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору поставки №1606/222 з оплатою товару на умовах розстрочення платежу від 16.06.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

22.10.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду для усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/12688/18 та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Про розгляд даної справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 25.10.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №450.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16.06.2015 між Приватним підприємством "СТАР ТРЕЙД 1" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВАЙН ХАУЗ ГРУПП" (відповідач, покупець) укладений договір поставки №1606/222 з оплатою товару на умовах розстрочення платежу (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити на умовах цього договору тютюнові вироби та аксесуари в асортименті (товар).

Згідно із п. 2.1. договору, ціни на товар зазначаються в накладних. У випадку якщо перевезення товару здійснюється постачальником, то ціна на товар включає в себе транспортні витрати.

У відповідності до п. 2.4. договору, оплата за товар здійснюється на умовах розстрочення платежу на 60 (шістдесят) календарних днів з моменту поставки.

Згідно із п. 2.5. договору, при здійсненні оплати на умовах розстрочення платежу, платежі здійснюються щотижня в сумі, яка дорівнює вартості товару, фактично реалізованого за тиждень третім особам. У триденний термін після закінчення строку розстрочення платежу покупець зобов'язаний здійснити з постачальником повний розрахунок за поставлений товар незалежно від того чи реалізовано його третім особам повністю.

В пункті 2.7. договору сторони погодили, що при здійсненні оплати в графі "призначення платежу" посилання на номери накладних та договору обов'язково. При відсутності такого посилання всі платежі покупця відносяться на погашення заборгованості по поставці, яка відбулася раніше.

За змістом пункту 3.2. договору, накладні та акти звірок в обов'язковому порядку засвідчуються печаткам або штампами сторін.

У випадку несвоєчасного виконання своїх договірних зобов'язань винна сторона несе відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару або суми боргу за кожен день прострочення. Пеня стягується за весь час прострочення платежу. Нарахування пені припиняється в день погашення заборгованості або винесення рішення про стягнення заборгованості (п. 6.2. договору).

Пунктом 6.3. договору передбачено, що у випадку прострочення платежу більше ніж на 30 календарних днів покупець крім пені сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від суми неоплаченого в строк товару.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що за поставлений позивачем у період з червня 2015 року по березень 2018 року товар у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 120226,09 грн.

Між сторонами підписані акти звірки взаєморозрахунків, згідно із якими станом на 30.06.2018 заборгованість відповідача перед позивачем за договором складала 148522,27 грн. та станом на 30.07.2018 - 120226,09 грн.

У зв'язку із простроченням грошового зобов'язання, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 13399,90 грн. - пені, 24045,21 грн. - штрафу та 1164,32 грн. - 3% річних.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як підтверджено наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних, накладних на повернення товару, доказами часткових оплат (платіжними дорученнями, банківськими виписками), актами звірки взаєморозрахунків за червень 2018 року та за липень 2018 року, згідно із розрахунком позивача за поставлений у період з червня 2015 року по березень 2018 року товар у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 120226,09 грн.

Матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки №1606/222 з оплатою товару на умовах розстрочення платежу від 16.06.2015 в частині своєчасної та повної оплати за поставлений товар.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 120226,09 грн. належним чином доведена, у зв'язку із чим, вимога позивача про стягнення заборгованості у розмірі 120226,09 грн. підлягає задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пені у сумі 13399,90 грн., нараховану за загальний період 28.05.2018 по 07.09.2018, 3% річних у сумі 1164,32 грн., нарахованих за загальний період 28.05.2018 по 07.09.2018, а також 24045,21 грн. - штрафу.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, 3% річних та штрафу.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за поставлений товар передбачена у п. 6.2. договору, відповідно до якого сторони погодили, що у випадку несвоєчасного виконання своїх договірних зобов'язань,у даному випадку відповідач, несе відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення. Пеня стягується за весь час прострочення платежу.

За змістом пункту 6.2. договору, вбачається, що сторони, реалізуючи при укладенні договору своє законодавчо визначене право забезпечення виконання грошових зобов'язань встановленням відповідальності у вигляді пені, сторони передбачили інший період нарахування пені, аніж шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Перевіривши розрахунок пені, нарахованої за загальний період з 28.05.2018 по 07.09.2018, судом встановлено, що сума пені становить 13396,60 грн., а тому вимоги у цій частині суд задовольняє частково.

В пункті 6.3. договору сторони передбачили, що у випадку прострочення платежу більше ніж на 30 календарних днів відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 20% від суми неоплаченого в строк товару.

Враховуючи наявність прострочення з оплати товару понад 30 календарних дні, оскільки розрахунок штрафу є арифметично вірним, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявленої позивачем вимоги про стягнення 24045,21 грн. штрафу.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Розрахунок 3% річних у сумі 1164,32 грн. є арифметично вірним, а тому вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Приватного підприємства "СТАР ТРЕЙД 1".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЙН ХАУЗ ГРУПП" (04071, м. Київ, вулиця ЩЕКАВИЦЬКА, будинок 37/48, квартира 1, ідентифікаційний код 35363688) на користь Приватного підприємства "СТАР ТРЕЙД 1" (65101, Одеська обл., місто Одеса, вулиця КОСМОНАВТА КОМАРОВА, будинок 12, ідентифікаційний код 33139581) заборгованість у сумі 120226,09 грн., пеню у сумі 13396,60 грн., штраф у сумі 24045,21 грн., 3% річних у сумі 1164,32 грн. та судовий збір у сумі 2382,48 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту рішення: 11.12.2018.

Суддя О.В. Гулевець