ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" грудня 2018 р. Справа № 924/896/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., при секретарі Сарело Р.О., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта", м. Полтава

до фізичною особи - підприємця Мороза Андрія Володимировича, м. Хмельницький

про стягнення грошей

за участю представників сторін:

від позивача - Назаренко Є.В. за довіреністю

від відповідача - Мороз А.В. особисто

встановив:

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача заборгованість за неналежне виконання договору від 24.10.17 в розмірі 104 145, 13 грн. з яких: 74 341, 93 грн. основного боргу, 15 324, 42 грн. пені, 14 478, 78 грн. 30% річних.

Обгрунтовуючи позов, позивач зазначає, що згідно укладеного між сторонами договору, він, з листопада 2017 року по січень 2018 року, надав відповідачу послуги з перевезення вантажу. Однак, відповідач, всупереч умовам договору відносно строків оплати, не здійснив останньої, внаслідок чого в нього виник борг на заявлену суму. Також, позивач, з урахуванням умов договору нарахував пеню і 30% річних.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні та у поданому відзиві вказує таке.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що між сторонами укладено договір від 24.10.18 про надання послуг з організації перевезення відправлень, яким на відповідача покладено обов'язок по своєчасному отриманню відправлень та здійсненню їх оплати. Передбачено також санкції.

Однак, вказане твердження не відповідає дійсності, оскільки такий договір між сторонами не укладався, а були лише усні домовленості з менеджером ТОВ „Нова Пошта" щодо прийняття відправлень та їх оплати.

На доданому позивачем екземплярі договору немає підпису відповідача. Тобто, наявний підпис відповідачу не належить. Крім того, відсутність відбитку печатки відповідача (при тому, що відповідач використовує у своїй діяльності печатку), як суб'єкта господарювання, на кожній сторінці договору, разом з підписом, свідчить про не укладення договору.

Зазначається, що за усною домовленістю з менеджером ТОВ „Нова Пошта" рахунки: № 16706 від 30.11.17, № 18351 від 31.12.17, № 17313 від 10.12.17, № 17824 від 20.12.17 оплачені колегою відповідача - ФОП Грушко В.В., що підтверджується платіжним дорученням від 29.01.18 № 10 на перерахування ТОВ „Нова Пошта" по ФОП Мороз А.В. платежу на суму 73 813, 15 грн.

Вказані гроші знаходяться на рахунку позивача та з незрозумілих причин не зараховуються в рахунок проведення оплати за отримані вантажі. На зазначене неодноразово зверталася увага позивача, однак він не реагував.

Отже, відповідач вважає, що нарахування боргу та штрафних санкцій є неправомірним. У позові слід відмовити.

Матеріалами справи встановлено.

До справи подано копію договору від 24.10.17 № 147038 про надання послуг з організації перевезення вантажів, сторонами якого є ТОВ „Нова Пошта" (експедитор) та ФОП Мороз А.В. (замовник), яким передбачено - експедитор зобов'язується за плату та за рахунок замовника організувати перевезення відправлення та надання комплексу інших послуг, пов'язаних з організацією перевезення відправлення (послуги), а замовник зобов'язаний їх прийняти і оплатити на умовах, визначених договором.

Загальна ціна цього договору складається з вартості послуг, наданих експедитором протягом строку дії договору. Оплата вартості наданих експедитором послуг відбувається за чинними тарифами експедитора на підставі акту наданих послуг, шляхом перерахування замовником на поточний рахунок експедитора коштів в розмірі 100% вартості послуг упродовж 2 банківських днів з моменту погодження актів наданих послуг експедитора (п. 5.1.).

За несвоєчасну та/або неповну оплату наданих експедитором послуг замовник сплачує експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу та 30% річних від суми заборгованості. Строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань є більшим, ніж це передбачено ст. 232 ГКУ і становить 1 рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (п. 6.3.1).

Договір, зі сторони позивача засвідчений його печаткою. Зі сторони відповідача в договорі міститься підпис навпроти прізвища Мороз А.В.

Крім того, в справі наявні акти прийому - передачі робіт (послуг) про надання виконавцем - ТОВ „Нова Пошта" на користь замовника - ФОП „Мороз А.В. послуг: № НП/12-016706 від 30.11.17 на суму 4 470, 16 грн.; від 10.12.17 № НП/12-017313 на суму 5 493, 60 грн., № НП/12-017824 від 20.12.17 на суму 39 139, 23 грн., від 31.12.17 № НП/12-018351 на суму 24 710, 16 грн.; від 20.01.18 № НП/12-000867 на суму 103, 40 грн.; № НП / 12-001418 на суму 425, 38 грн.

Акти підписані обома сторонами та скріплені печаткою позивача.

Наданий позивачем акт звірки підписаний лише зі сторони позивача.

Крім того, відповідач подав копію платіжного доручення від 29.01.18 № 10, де вказано, що: платником є ФОП Грушко В.В.; отримувач - ТОВ „Нова Пошта", сума - 73 813, 15 грн.; призначення платежу - оплата рахунків №№ 16706, 18351, 17313, 17824 по ФОП Мороз Андрій Володимирович код НОМЕР_1, без ПДВ". На дорученні є печатка банку про оплату 29.01.18 „проведено банком" з підписом виконавця.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані ними заяви по справі та додані докази та давши їм оцінку в сукупності, судом враховується таке.

Позивач, обгрунтовуючи свої вимоги у позовній заяві вказав на порушення відповідачем умов договору від 24.10.17 року № 147038. Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує на неукладеність цього договору. Зокрема, як вказує відповідач, підпис зі сторони відповідача на наданому позивачем екземплярі договору, відповідачу не належить.

Проведене судом в судовому засіданні співставленні підпису відповідача, вчиненого ним в паспорті з підписом у договорі навпроти прізвища відповідача вочевидь свідчить, що дані підписи вчинені різними особами. За таких обставин судом не призначалась експертиза підпису, а доводи відповідача щодо не укладення письмового договору № 147038.прийняті судом.

Однак, наявні матеріали справи (копії актів здачі - прийому робіт) свідчать про виникнення між сторонами усної домовленості відносно надання послуг перевезення вантажу, яка і передувала укладенню актів. Виникнення таких відносин не заперечуються і відповідачем в судовому засіданні.

Так, з наданих матеріалів вбачається, що між сторонами підписано акти здачі - приймання робіт: № НП/12-016706 від 30.11.17 на суму 4 470, 16 грн.; від 10.12.17 № НП/12-017313 на суму 5 493, 60 грн., № НП/12-017824 від 20.12.17 на суму 39 139, 23 грн., від 31.12.17 № НП/12-018351 на суму 24 710, 16 грн.; від 20.01.18 № НП/12-000867 на суму 103, 40 грн.; № НП / 12-001418 на суму 425, 38 грн., за якими замовником послуг виступив відповідач, а виконавцем - позивач. Підписання актів (та відсутність заперечень відповідача про надання послуг) свідчить про прийняття відповідачем зазначених послуг (виникнення правовідносин), вартістю 74 341, 93 грн. Наявність же правовідносин передбачає настання зобов'язань, які з урахуванням їх сторін, є господарськими.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

В силу ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (ч. 1 ст. 11 ЦК України); підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є юридичні факти (п. 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України); у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події (ч. 6 ст. 11 ЦК України).

Юридично значимими фактами (подіями), в силу яких між сторонами виникли господарські зобов'язання, в даному випадку є факт надання послуг позивачем та прийняття (підписання актів) їх відповідачем, що підтверджується актами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Враховуючи положення ст. 173 ГК України та фактичні обставини справи, кредитором у відносинах між даними сторонами є позивач (надав послуги за замовленням відповідача), боржником - відповідач (прийняв послуги шляхом підписання актів, чим підтвердив замовлення робіт).

Враховуючи відсутність достовірних та належних доказів укладеного між сторонами письмового договору на надання послуг, строк виконання зобов'язання, що виникли між сторонами є невизначеним.

Згідно роз'яснень, наданих постановою Пленуму ВГС України від 17.12.13 № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (п. 1.7.) якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Суд відмічає, що враховуючи відсутність між сторонами письмового договору, а отже, невизначеність строку оплати послуг, оплата наданих позивачем послуг мала бути здійснена відповідачем, з урахуванням вказаних роз'яснень - негайно після прийняття послуг. Враховуючи дату останнього акту здачі - прийому робіт (31.01.18), станом на 01.02.18 відповідач мав оплатити всю вартість послуг. Відсутність доказів оплати свідчить про прострочення виконання зобов'язання, а отже - виникнення заборгованості.

При цьому, суд відмічає, що наявна у справі копія платіжного доручення від 29.01.18 № 10 не є належним доказом оплати відповідачем наданих послуг, оскільки:

- сума оплати не відповідає вартості наданих послуг (вартість послуг за актами складає 74 341, 93 грн., в той час як за дорученням виплачено 73 813, 15 грн.);

- в призначенні платежу за платіжним дорученням від 29.01.18 вказано про оплату рахунків, в той час як матеріали справи не містять доказів їх виставлення;

- платником за платіжним дорученням є ФОП Грушко В.В., який не є стороною правовідносин, які виникли між сторонами спору. При цьому, матеріали справи не містять доказів уповноваження відповідачем на оплату наданих йому послуг Грушка В.В. А, згідно ст. 527 ЦК України: боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Отже, позов, в частині стягнення основного боргу є обґрунтованим, підтвердженим доказами та підлягає задоволенню.

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача 30% річних, які передбачені умовами договору. Однак, за відсутності доказів укладення договору заявлений позивачем розмір річних є необґрунтований, а отже не може бути задоволений судом.

З приводу стягнення пені.

Згідно ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною першою ст. 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Таким чином пеня є договірною неустойкою. Тому відсутність письмового договору про застосування пені виключає можливість її нарахування.

Отже, позов підлягає задоволенню частково з покладенням судових витрат на сторони, пропорційно задоволеним вимогам. При цьому, суд керується абз. 4 п. 4.1. постанови Пленуму ВГС України від 21.02.13 № 7 за змістом якої правило щодо розподілу сум судового збору у справах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, пропорційно розміру задоволених позовних вимог застосовується також і у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною (визначеною Законом) ставкою.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Мороза Андрія Володимировича (АДРЕСА_2) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" (м. Полтава, вул. Європейська, 57, код 31316718, МФО 380805, р / р 7, ПАТ Райфайзен Банк Аваль") 74 341, 93 грн. (сімдесят чотири тисячі триста сорок одна грн. 93 коп.) основного боргу, 1 251 грн. (одна тисяча двісті п'ятдесят одна грн. 00 коп.) судового збору.

В решті позову відмовити.

Повний текст рішення складено 10.12.18.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук. 3 прим.:

1- до справи

2- позивачу (36039, м. Полтава, вул. Європейська, 57)

3 - відповідачу (29000, АДРЕСА_1)

Всім рекомендованим з повідомленням