ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. Справа№ 910/10209/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018, повний текст якого складено та підписано 06.09.2018

у справі № 910/10209/18 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна»

про стягнення 47 847,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів в сумі 47 847,96 грн., які становлять суму безпідставно виплаченого позивачем страхового відшкодування, на отримання якого відповідач не мав права, адже звернувся до позивача з відповідною заявою з пропуском встановленого підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річного строку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.09.2018, повний текст якого складено та підписано 06.09.2018, у справі № 910/10209/18 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що:

- закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договром (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування, проте вказана відмова є правом, а не обов'язком;

- позивач, не скориставшись своїм правом відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку згідно з положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», добровільно здійснив виплату страхового відшкодування за претензією відповідача та на підставі полісу №АС/7695911, що підтверджується платіжним дорученням № 43115 від 03.08.2015, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи;

- вимоги про повернення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України можуть висуватися лише у випадку відсутності між сторонами правочину або будь-якої іншої підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, проте матеріалами справи підтверджується, що виплата в сумі 47 847,96 грн. була здійснена позивачем на користь відповідача на підставі полісу № АС/7695911, за умов настання страхового випадку внаслідок ДТП, нанесення шкоди власнику транспортного засобу винною особою, застрахованою позивачем згідно полісу № АС/7695911, звернення відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування та прийняття позивачем рішення про виплату страхового відшкодування, тобто відповідач отримав кошти на відповідній правовій підставі, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень вказаної статті;

- обставини, на які посилається позивач, не свідчать про наявність у нього порушеного суб'єктивного права з боку відповідача.

Не погоджуючись з рішенням, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 у справі № 910/10209/18 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що спірне рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вказаної позиції позивач послався на ті ж самі обставини, що й при звернення до суду з позовом, а саме на те, що зі змісту підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, а відтак, з огляду на пропущенні вказаного строку, відповідач фактично не мав права на отримання спірної суми, тобто у відповідач була підстава для отримання страхового відшкодування за умови звернення у встановлений законодавством термін, а за відсутності звернення у вказаний строк така підстава відпала, а грошові кошти, відповідно, ним були набуті безпідставно та підлягають стягненню на підставі ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

25.06.2018 на виконання Указу Президента України № 454/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах», яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті «Голос України» № 185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене, Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

На виконання п. 4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 20.09.2018 № 475, за актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу № 910/10209/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2018 справа № 910/10209/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

При дослідженні матеріалів справи та апеляційної скарги колегією суддів встановлено, що подана заявником апеляційна скарга не відповідає вимогами ст. 258 ГПК України, яка встановлює вимоги до форми і змісту апеляційної скарги, оскільки апелянтом не направлено листом з описом вкладення відповідачу копії платіжного доручення № 47000 від 24.09.2018.

За таких обставин, ухвалою від 16.10.2018 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.:

- апеляційну скаргу залишено без руху;

- апелянту роз'яснено, що:

1. він має право протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали усунути недоліки, а саме, подати до Північного апеляційного господарського суду докази направлення листом з описом вкладення відповідачу копію платіжного доручення № 47000 від 24.09.2018.

2. в разі невиконання зазначеної ухвали суду в строк, визначений п. 2 її резолютивної частини, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

3. відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2).

19.10.2018 від апелянта через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов супровідний лист, до якого додано фіскальний чек, накладна № 688 та опис вкладення, з яких слідує, що відповідачу було направлено копію платіжного доручення № 47000 від 24.09.2018.

Ухвалою від 23.10.2018:

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 у справі № 910/10209/18;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 06.11.2018;

- учасникам судового процесу роз'яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- учасникам справи роз'яснено, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

02.11.2018 від відповідача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, пославшись на те, що:

- позивач не зазначив підставу, згідно якої набуте майно (кошти), яка на даний момент відпала, в той час як зміна судової практики по конкретній справі не є підставою для повернення законно отриманого страхового відшкодування;

- у позивача було право на виплату страхового відшкодування, адже реалізувати свої право на відмову у виплаті страхового відшкодування чи ні, залежить від волевиявлення самого позивача, тому твердження позивача про те, що у нього не було права на виплату страхового відшкодування є безпідставними;

- як вбачається зі списку на відправлення рекомендаційних листів (з повідомленням) та фіскального чеку, відповідач відправив поштою заяву 26.03.2015, тобто в межах однорічного строку.

06.11.2018 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких позивач зазначив про те, що річний строк на звернення до нього з відповідною заявою закінчився не 26.03.2014 як вказує відповідач, а 25.03.2014.

Станом на 11.12.2018 відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у цьому випадку 176 200 грн. (1 762 грн.*100).

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді справи № 910/10209/18 колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 176 200 грн., тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 у справі № 910/10209/18 відкрите 23.10.2018, розгляд справи в суді апеляційної інстанції, з урахуванням вихідних днів, розпочався з 08.11.2018, апеляційна скарга має бути розглянута по 22.12.2018 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

17.12.2013 відповідач як страховик та ТОВ «Перша лізингова компанія» як страхувальник та вигодонабувач уклали договір страхування № 250581440.13 (далі Договір) (а.с. 10), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобілем «Nissan X-Trail», державний номерний знак НОМЕР_1 (далі Автомобіль).

Згідно з пунктом 5.1 Договору, строк дії Договору з 00:00 год. 26.12.2013 до 24:00 25.12.2014.

25.03.2014 о 22 години 30 хвилин в м. Києві по вул. Набережно-Хрещатицькій сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю Автомобіля та автомобіля Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_4.

В результаті ДТП пошкоджено застрахований відповідачем Автомобіль.

Внаслідок вказаного ДТП відповідачем було виплачено ТОВ «Перша лізингова компанія» страхове відшкодування в сумі 57 012,88 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 4753 від 20.05.2014.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_4, що підтверджується постановою Подільського районного суду м. Києва від 18.04.2014 у справі № 758/3594/14-п (а.с. 11).

З наявної в матеріалах справи копії полісу № АС/7695911 (а.с. 12) слідує, що в станом на 25.03.2014 (дата спірної ДТП) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована позивачем (страхувальник ОСОБА_5).

З огляду на звернення відповідача як особи, яка, виплативши страхове відшкодування потерпілій внаслідок спірної ДТП особі, набула прав вказаної особи щодо відшкодування збитків у виплаченій сумі, до позивача як страховика цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, з відповідною заявою щодо виплати страхового відшкодування, позивач виплатив відповідачу 47 847,96 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 43115 від 03.08.2015 (а.с. 14).

Зазначені факти сторонами не заперечується.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що кошти в сумі 47 847,96 грн. були перераховані позивачем безпідставно, оскільки відповідач звернувся до позивача з заявою про виплату лише 30.03.2015, тобто з пропуском річного строку на звернення, а відтак, відповідно до положень п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач не мав права на виплату страхового відшкодування, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 47 847,96 грн. як безпідставно набуте майно.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

Стаття 1 Закону (тут і далі в редакції, чинній на момент виплати відповідачем страхового відшкодування) встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_4 неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За правилами ст. 22 Закону, обов'язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

Згідно з ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, в даному випадку, саме позивач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_4 (особи, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, в межах визначеної Полісом відповідальності, а відповідач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Щодо посилань позивача на приписи п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону, яким встановлено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, слід зазначити, що зі змісту п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону слідує, що відмова у виплаті страхового відшкодування за умови пропуску річного строку звернення до страховика є його правом, а не обов'язком, яким, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач у спірному випадку не скористався.

Водночас пропуск річного строку на звернення з відповідною вимогою не свідчить про те, що потерпіла особа не мала права на отримання страхового відшкодування, а виплачене їй страхове відшкодування отримано безпідставно, адже Законом встановлене саме право, а не обов'язок страховика відмовити у виплаті страхового відшкодування яким він може скористатися, а може й ні.

Щодо посилань позивача в обґрунтування позовних вимог на норми ст. 1212 ЦК України слід зазначити таке.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною 2 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зі змісту ст. 1212 ЦК України слідує, що зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- по-перше, є факт набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. Наприклад, продавець надав покупцеві здачу в більшому розмірі, ніж потрібно, або передав неоплачений товар;

- по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою;

- по-третє, обов'язково має бути наявною відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК).

Отже, вимоги про повернення коштів на підставі статті 1212 ЦК України можуть висуватися лише у випадку відсутності між сторонами правочину або будь-якої іншої підстави виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що ст. 22 Закону в цьому випадку обовзяок відшкодувати шкоду, завдану його страхувальником має саме відповідач, і такий обов'язок виник безпосередньо з акту цивільного законодавства, відсутні підстави вважати виплачене позивачем страхове відшкодування таким, що безпідставно набуте відповідачем в розумінні норми ст. 1212 ЦК України.

За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що спірні кошти перераховані позивачем відповідачу на відповідній правовій підставі, що виключає можливість застосування до правовідносин сторін приписів ст. 1212 ЦК України, та про те, що, добровільно виплативши страхове відшкодування за заявою, поданою з пропуском встановленого Законом строку, тобто не скориставшись правом на відмову у такій виплаті, позивач не має правових підстав на його повернення.

Враховуючи викладені вище обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів в сумі 47 847,96 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 у справі № 910/10209/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України всі судові витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 у справі № 910/10209/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 у справі № 910/10209/18 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/10209/18.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк