ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018м. ДніпроСправа № 904/4382/18
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко І.В.

за участю секретаря судового засідання Пономарьова Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СТАРПЛАСТ"

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПІДПРИЄМСТВО "МОНТАЖСТРОЙ"

про стягнення 155922,03грн. основної заборгованості; 31698,43грн. пені; 2753,59грн. трьох відсотків річних; -1581,45грн. інфляційних втрат (договір поставки №2/84 від 02.04.2018)

Представники:

від позивача ОСОБА_1 довіреність від 21.09.2018;

від відповідача ОСОБА_2 довіреність від 17.04.2018.

СУТЬ СПОРУ:

ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО "СТАРПЛАСТ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПІДПРИЄМСТВО "МОНТАЖСТРОЙ" (далі - відповідач) в якій просить суд стягнути 155922,03грн. основної заборгованості; 31698,43грн. пені; 2753,59грн. трьох відсотків річних; -1581,45грн. інфляційних втрат. Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

02.04.2018 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки №2/84. Зазначений договір позивач надсилав відповідачу на підпис, однак відповідач його не підписав.

18.04.2018 позивач виставив відповідачу рахунок на оплату №424 від 18.04.2018 у розмірі 272177,03грн. вказавши номер і дату договору.

18.04.2018 відповідач сплатив 16255,00грн. зазначивши в призначенні платежу: «Оплата за товар згідно рахунку №424 від 18.04.2018, у тому числі ПДВ 20% - 2709,17грн.».

23.04.2018 відповідач отримав від позивача товар, а саме профілі, виготовлені згідно ТУ У 24.3-2:2018, перелік яких міститься у належним чином оформленій товарно-транспортній накладній №Р431 від 23.04.2018 на суму 272177,07грн.

Позивач зазначає, що разом з належним чином оформленою товарно-транспортною накладною, позивачем, під час відвантаження товару за адресою складу зазначеного у договорі поставки №2/84 від 02.04.2018 (місто Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, 148), відповідачу надано видаткову накладну №431 від 23.04.2018, однак відповідач не підписав зазначений документ.

11.05.2018 відповідач сплатив 30000,00грн. зазначивши в призначенні платежу: «оплата за товар згідно рахунку №424 від 18.04.2018 у тому числі ПДВ 20% - 5000,00грн.».

Станом на 26.07.2018 заборгованість становить 225922,03грн.

Усні спроби вирішити спір не дали бажаного результату, у звязку з чим 26.07.2018 позивач направив відповідачу претензію з вимогою повернути в натурі товарно-матеріальні цінності на суму 225922,03грн. протягом 15 днів з моменту отримання відповідачем претензії. Відповідач претензію отримав, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №204.

Після предявлення претензії, відповідач 01.08.2018 сплатив 20000,00грн. зазначивши у призначенні платежу: «оплата за товар згідно рахунку №424 від 18.04.2018 у тому числі ПДВ 20% - 3333,33грн.».

11.09.2018 відповідач сплатив 50000,00грн. зазначивши у призначенні платежу: «Оплата за товар згідно рахунку №424 від 18.04.2018 у тому числі ПДВ 20% - 8333,33грн.».

На думку позивача, відповідач своїми діями (сплатою коштів) визнав укладення договору поставки №2/84 від 02.04.2018.

Позивач вказує, що з 24.04.2018 розпочався період прострочення платежів.

На дату подачі позову, за даними позивача, сума основного боргу становить 155922,03грн.

Посилаючись на положення договору позивач нарахував відповідачу пеню за період з 24.04.2018 по 24.09.2018 у розмірі 31698,43грн. та три відсотки річних за вказаний період у розмірі 2753,59грн.і інфляційні втрати у розмірі -1581,45грн.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2018 справу №904/4382/18 передано судді Петренку Ігорю Васильовичу.

Ухвалою від 08.10.2018 позовну заяву залишено без руху.

19.10.2018 недоліки позовної заяви усунуто.

В період з 19.10.2018 по 29.10.2018 суддя Петренко Ігор Васильович перебував на лікарняному.

Ухвалою від 30.10.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 15.11.2018.

15.11.2018 від відповідача отримано клопотання від 14.11.2018 за вих.№14/11-18 в якому просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату. Ухвалою від 15.11.2018 клопотання від 14.11.2018 за вих.№14/11-18 про відкладення розгляду справи задоволено; судове засідання для розгляду справи по суті відкладено на 10.12.2018.

28.11.2018 від відповідача отримано відзив в якому позовні вимоги вважає безпідставними та просить суд в їх задоволенні відмовити посилаючись на наступне.

Відповідач стверджує, що договір поставки №2/84 не є укладеним, у звязку з тим, що позивач не надав докази направлення пропозиції про його укладання до моменту виставлення рахунку, початку його сплати та поставки товару.

Відповідач здійснював оплату за рахунком, а не договором.

Крім того, відповідач вважає безпідставними нараховані штрафні санкції.

Також відповідач зазначає, що строк виконання основного зобовязання не узгоджений, отже неправомірними є нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

В судовому засіданні, яке відбулося 10.12.2018 здійснено розгляд справи по суті.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 194 Господарського процесуального кодексу України).

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, Господарський суд Дніпропетровської області, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Позиція позивача. В позовній заяві позивач стверджує, що 02.04.2018 між сторонами укладено договір поставки №2/84. Зазначений договір позивач надсилав відповідачу на підпис, однак відповідач його не підписав.

Позиція відповідача. Відповідач стверджує, що договір поставки №2/84 не є укладеним, у звязку з тим, що позивач не надав докази направлення пропозиції про його укладання до моменту виставлення рахунку, початку його сплати та поставки товару.

Позиція суду. Загальний порядок укладання господарських договорів закріплено у статті 181 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Отже, господарський суд констатує, що договір поставки №2/84 від 02.04.2018 не підписаний сторонами.

Частиною 2, 3 статті 181 Господарського процесуального кодексу України визначено, що проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Господарський суд констатує, що належні докази надання позивачем відповідачу проекту договору поставки №2/84 від 02.04.2018 матеріали справи не містять. Матеріали справи не містять і доказів одержання проекту договору поставки №2/84 від 02.04.2018 відповідачем.

Скріншоти електронної пошти господарський суд до уваги не приймає, з огляду на наступне:

По-перше, невідомо офіційні електронні адреси сторін;

По-друге, невідомі повноважні особи сторін на укладання договорів;

По-третє, невідомий зміст відправлень.

Відтак, господарський суд визнає позицію відповідача обґрунтованою, а договір поставки №2/84 від 02.04.2018 неукладеним.

Однак, за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 265 Господарського кодексу України).

Згідно частини 6 статті 265 Господарського кодексу України та частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Дослідивши наявні матеріали справи господарський суд встановив, що позивач виставив відповідачу рахунок №424 від 18.04.2018 на суму 272177,03грн.

Відповідач 18.04.2018 сплатив 16255,00грн. зазначивши в призначенні платежу: «Оплата за товар згідно рахунку №424 від 18.04.2018, у тому числі ПДВ 20% - 2709,17грн.», що підтверджується платіжним дорученням №7182 від 18.04.2018 на суму 16255,00грн.

23.04.2018 відповідач отримав від позивача товар, а саме профілі, виготовлені згідно ТУ У 24.3-2:2018, перелік яких міститься у належним чином оформленій товарно-транспортній накладній №Р431 від 23.04.2018 на суму 272177,07грн.

11.05.2018 відповідач сплатив 30000,00грн. зазначивши в призначенні платежу: «оплата за товар згідно рахунку №424 від 18.04.2018 у тому числі ПДВ 20% - 5000,00грн.», що підтверджується платіжним дорученням №70595947 від 11.05.2018 на суму 30000,00грн.

01.08.2018 відповідач сплатив 20000,00грн. зазначивши в призначенні платежу: «оплата за товар згідно рахунку №424 від 18.04.2018 у тому числі ПДВ 20% - 3333,33грн.», що підтверджується платіжним дорученням №8654 від 01.08.2018 на суму 20000,00грн.

11.09.2018 відповідач сплатив 50000,00грн. зазначивши в призначенні платежу: «оплата за товар згідно рахунку №424 від 18.04.2018 у тому числі ПДВ 20% - 8333,33грн.», що підтверджується платіжним дорученням №9064 від 11.09.2018 на суму 50000,00грн.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення про купівлю-продаж. Фактично між сторонами укладено договір поставки, однак у спрощений спосіб (без письмово оформленого договору).

Відносини, що виникли між сторонами по справі і ґрунтуються на підставі договору поставки, однак укладеному у спрощений спосіб, є господарськими зобов'язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

В даному випадку предметом договору є профілі, виготовлені згідно ТУ У 24.3-2:2018, перелік яких міститься у належним чином оформленій товарно-транспортній накладній №Р431 від 23.04.2018 на суму 272177,07грн.

Статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Позивач передав відповідачу профілі, виготовлені згідно ТУ У 24.3-2:2018, що підтверджується товарно-транспортною накладною №Р431 від 23.04.2018 на суму 272177,07грн.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, враховуючи положення статті 692 Цивільного кодексу України, обовязок відповідача оплатити профілі, виготовлені згідно ТУ У 24.3-2:2018 виник 23.04.2018.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов'язку продавця за договором поставити бензин відповідає обов'язок покупця оплатити його вартість.

Строк оплати є таким, що настав 23.04.2018.

Відповідач погасив заборгованість частково, а саме у розмірі 116255,00грн.

Господарський суд вважає, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу можуть відноситися часткова оплата спірної заборгованості.

Доказів оплати товару в сумі 155922,03грн. відповідач не надав.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Доказів повернення вказаного товару позивачу відповідачем не надано.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 155922,03грн. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Господарський суд визнав, що вимога про стягнення пені не підлягає задоволенню з огляду на положення статей 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, а саме статтею 1 вказаного Закону чітко визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Тобто, обов'язковою умовою для сплати пені є згода сторін.

Позивач не надав суду належних доказів того, що згода сторін на стягнення пені існує.

Згідно статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відтак, статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань визначено максимальний розмір пені щодо якого сторони можуть досягти згоди.

В даному випадку сторони не надали суду доказів наявності між ними згоди про стягнення пені та про розмір такого стягнення.

Посилання позивача на положення неукладеного договору поставки №2/84 від 02.04.2018 господарським судом відхиляються.

Позиція відповідача в частині безпідставності нарахованих штрафних санкцій, якою є пеня господарським судом визнається правильною.

Отже, вимога про стягнення пені є такою, що не підлягає задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував три відсотки річних у загальному розмірі 2753,59грн. за загальний період прострочення з 24.04.2018 по 24.09.2018.

Відповідач вважає нарахування трьох відсотків річних визнав та інфляційних втрат неправомірним.

Господарський суд позицію відповідача визнав неправомірною, у звязку з наявністю невиконаного грошового зобовязання перед позивачем і наявним у позивача правом, закріпленим статтею 625 Цивільного кодексу України, на нарахування трьох відсотків річних та інфляційних витрат.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо розрахунку інфляційних втрат господарський суд при здійсненні перерахунку, так як і позивач, встановив у період з червня по липень 2018 року дефляцію, у звязку з чим виникло відємне значення, у звязку з чим інфляційні втрати для стягнення з відповідача відсутні. Стягнути відємне значення інфляційних втрат не є можливим. Отже, у вказаній частині позовних вимог, слід відмовити.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2380,15грн., з урахуванням того, що 83,35% позовних вимог позивача судом задоволено.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 254, 265-259, пунктом 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СТАРПЛАСТ" (61106, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ ІНДУСТРІАЛЬНА, будинок 3-Б; ідентифікаційний код 32563542) до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПІДПРИЄМСТВО "МОНТАЖСТРОЙ" (49128, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ВЕЛИКА ДІЇВСЬКА, будинок 32, приміщення 138; ідентифікаційний код 34984320) про стягнення 155922,03грн. основної заборгованості; 31698,43грн. пені; 2753,59грн. трьох відсотків річних; -1581,45грн. інфляційних втрат (договір поставки №2/84 від 02.04.2018) задовольнити частково.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПІДПРИЄМСТВО "МОНТАЖСТРОЙ" (49128, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ВЕЛИКА ДІЇВСЬКА, будинок 32, приміщення 138; ідентифікаційний код 34984320) на користь ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СТАРПЛАСТ" (61106, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ ІНДУСТРІАЛЬНА, будинок 3-Б; ідентифікаційний код 32563542) 155922,03грн. (сто пятдесят пять тисяч девятсот двадцять дві грн.. 03 коп.) основної заборгованості; 2753,59грн. (дві тисячі сімсот пятдесят три грн.. 59 коп.) трьох відсотків річних; 2380,15грн. (дві тисячі триста вісімдесят грн. 15 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог, а саме в частині стягнення з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПІДПРИЄМСТВО "МОНТАЖСТРОЙ" (49128, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ВЕЛИКА ДІЇВСЬКА, будинок 32, приміщення 138; ідентифікаційний код 34984320) на користь ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СТАРПЛАСТ" (61106, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ ІНДУСТРІАЛЬНА, будинок 3-Б; ідентифікаційний код 32563542) 31698,43грн. пені та -1581,45грн. інфляційних втрат відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1,2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення буде складено протягом пяти днів з дня закінчення розгляду справи.

Дата підписання та складення повного судового рішення - 13.12.2018

Суддя ОСОБА_3