ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"06" грудня 2018 р.

м. Одеса

Справа № 916/1985/18

Господарський суд Одеської області у складі: судді Щавинської Ю.М., розглянувши заяву Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (вх.№2-6164/18 від 05.12.2018р.) про відвід судді Щавинської Ю.М. від розгляду справи №916/1985/18

за позовом: Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 6);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансгрейнтермінал" (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, буд. 44);

про стягнення 76 894 846,77 грн.

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансгрейнтермінал" (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, буд. 44);

до відповідача: Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 6)

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

14.09.2018р. Державне підприємство "Морський торговельний порт "Чорноморськ" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансгрейнтермінал", в якій просить суд сятгнути з відповідача загальну суму заборгованості 76 894 846,77 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 63 656 461,76 грн., суми пені у розмірі 10 725 677,80 грн., 3% річних у сумі 1 171 976,50 грн., індексу інфляції у сумі 1 340 730,71 грн., а також суму понесених судових витрат.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення ТОВ "Трансгрейнтермінал" умов укладеного між сторонами договору №2-П "Про пайову участь в утриманні інфраструктури ДП "Іллічівський морський торговельний порт" від 01.08.2014. в частині перерахування грошової різниці, яка розрахована за формулою, що визначена у п.2.6 договору, у термін до 31.01.2018р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.09.2018р. відкрито провадження у справі №916/1985/18, справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 10.10.2018р. о 12 год. 30 хв. Відповідачу запропоновано подати відзив на позов у строк до 5.10.2018р.

10.10.2018р. у підготовчому засіданні оголошено протокольну перерву до "05" листопада 2018р. о 14год.00хв. Протокольною ухвалою 10.10.2018р. відповідачу за його клопотанням продовжено строк для подання відзиву на позов до 24.10.2018р., про що його повідомлено ухвалою про виклик.

24.10.2018р. від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позов (т.1 а.с.98-103), в якому відповідач проти задоволення позову заперечував з підстав неукладеності договору, що виключає наявність зобов’язань.

У судовому засіданні 05.11.2018р. позивачем було подано відповідь на відзив (т.2 а.с.1-8), в якій позивач, наводячи, позиції Верховного Суду, вказує, зокрема, що неукладеність договору може мати місце виключно на стадії укладення договору, натомість сторонами було вчинено дії щодо його виконання.

У підготовчому судовому засіданні 5.11.2018р. було оголошено перерву до "19" листопада 2018р. о 15год.30хв. Відповідачу було встановлено строк для подання заперечень до 14.11.2018р.

09.11.2018р. до канцелярії суду від відповідача за вх.№23028/18 надійшло клопотання, відповідно до якого останній просить суд надати йому строк для подання доповнень до відзиву на позов, з урахуванням наданих позивачем доказів 05.11.2018р., які не були додані до позовної заяви.

У зазначеному клопотанні відповідач, посилаючись на п.4 ст.165 ГПК України, просив надати йому відповідний строк для можливості сформувати кваліфіковану та обґрунтовану правову позицію з наданням належного відзиву, чого, за його думкою, він був позбавлений внаслідок ненадання позивачем до позовної заяви усіх наявних в нього доказів.

15.11.2018р. до суду від позивача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 22.01.2015р. з додатками (т.2 а.с.54-55), в обґрунтування якого позивач зазначив, що чинність договору, стягнення заборгованості по якому є предметом спору, пов’язана із чинністю відповідного договору оренди, балансоутримувачем по якому є саме позивач.

19.11.2018р. від представника ТОВ "Трансгрейнтермінал" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т.2 а.с.77), яке обґрунтовано його перебуванням на лікарняному, при цьому, відповідач просив суд розглянути вищевказане клопотання (про продовження строку) за його відсутності.

Ухвалою суду від 19.11.2018р. строк підготовчого провадження у справі №916/1985/18 продовжено до "19" грудня 2018р., підготовче засідання відкладено на 03.12.2018р. о 14год.15р., Товариству з обмеженою відповідальністю "Трансгрейнтермінал" продовжено строк для подання відзиву (доповнень до відзиву) до 28.11.2018р.

26.11.2018р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансгрейнтермінал" до канцелярії суду за вх. № 2845/18 надійшла зустрічна позовна заява (т.2 а.с.97-104), відповідно до якої останнє просить суд визнати недійсним договір №2-П про пайову участь в утриманні інфраструктури Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" від 01.08.2018р., укладений між ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" та ТОВ "Трансгрейнтермінал". В обґрунтування заявленого позову ТОВ "Трансгрейнтермінал" посилається, зокрема на те, що дія спірного договору безпосередньо пов’язана із його діяльністю, як портового оператора, який використовує для цього державне майно відповідно до договору оренди від 22.01.2015р. Позивач вважає, що перерахування коштів по вказаному договору містить правову природу подарунку, оскільки жодних зустрічних зобов’язань у ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ" не виникає. При цьому, позивачу, як портовому оператору, створено нерівнозначні умови у порівнянні з іншими портовими операторами. ТОВ "Трансгрейнтермінал" також вказує, що відповідні обставини встановлені рішенням Адміністративної колегії Одеського обласного тер відділення АМКУ від 9.02.2017р.

Ухвалою суду від 30.11.2018р. зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансгрейнтермінал" за вх.№2845/18 від 26.11.2018р. залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків зустрічної позовної заяви шляхом надання до суду доказів, що підтверджують сплату судового збору на рахунок №3034, відритий в головному управлінні Державної казначейської служби України в Одеській області до 10.12.2018р.

30.11.2018р. до канцелярії суду від позивача за вх.№2-6067/18 надійшла заява з додатками, згідно якої позивач, на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, зазначені недоліки усунув.

Приймаючи до уваги усунення Товариством з обмеженою відповідальністю "Трансгрейнтермінал" вищевказаних недоліків, а також враховуючи, що зустрічний позов взаємопов’язаний з первісним позовом і спільний їх розгляд є доцільним та відповідає вимогам ст.180 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою суду від 03.12.2018р. зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансгрейнтермінал" за вх.№2845/18 до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про визнання недійсним договору прийнято до спільного розгляду та об'єднано в одне провадження з первісним позовом у справі № 916/1985/18, яка розглядається за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи необхідність встановлення сторонам строків для подання ними заяв по суті спору, у судовому засіданні 03.12.2018р. оголошено протокольну перерву до "12" грудня 2018р.

05.12.2018р. до канцелярії Господарського суду Одеської області за вх.№2-6164/18 від Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" надійшла заява (т.3 а.с.19-29), згідно якої останнє просить суд відвести суддю Щавинську Ю.М. від розгляду справи №916/1985/18.

Зазначаючи про обставини, які, на думку ДП "Морський торговельний порт "Чорноморськ", викликають сумнів у неупередженості та об'єктивності судді, позивач наголошує на тому, що судом 19.11.2018р. було необґрунтовано відкладено розгляд справи за клопотанням відповідача, незважаючи на те, що це була його друга неявка, клопотання не підтверджене доказами, при цьому позивач вказує, що відповідач є юридичною особою та має в своїй структурі не одного працівника, а тому лікарняний представника не є підставою для відкладення розгляду справи.

Крім того, позивач зазначає, що, задовольняючи клопотання відповідача від 09.11.2018р., суд вийшов за межі предмету клопотання, адже відповідач просив надати йому строк для подання доповнень до відзиву на позов, а ухвалою суду від 19.11.2018р. судом продовжено строк для подання відзиву (доповнень до відзиву).

На думку позивача, суддя Щавинська Ю.М. порушила норми процесуального законодавства та надала відповідачу повторний строк для подання відзиву по справі, тим самим надаючи можливість для подання зустрічного позову з урахуванням обставин, що стали відомі судді під час розгляду іншої справи, залишивши стороні позивача лише вісім календарних днів для подання відзиву на зустрічний позов.

За таких обставин, позивач дійшов висновку, що ухвала суду від 19.11.2018р. по даній справі свідчить про надання додаткової штучно створеної в порушення вимог процесуального закону можливості для подання відповідачу зустрічного позову по справі, про порушення вимог процесуального законодавства та створення дисбалансу у правах сторін, нівелювання принципами рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Також, позивач вважає, що суддя Щавинська Ю.М. під час розгляду справи №916/1985/18 вийшла за межі позову, з'ясовуючи передчасно та в порушення вимог процесуального закону обставини, які перебувають поза межами доказування, та на які жодна із сторін не посилалась у заявах по суті, а саме щодо наявності рішення Антимонопольного комітету та його змісту, повідомивши відповідачу такі факти, які він може використати для підготовки зустрічного позову, оскільки, як вказує позивач, „про всі вищезазначені обставини Відповідачу не було відомо”.

Зазначене, на переконання позивача, свідчать про упередженість судді Щавинської Ю.М. та неможливість винесення нею об’єктивного рішення по справі №916/1985/18, у зв'язку із передчасно сформованою у справі позицією та створенням дисбалансу інтересів сторін.

Обґрунтовуючи дотримання Державним підприємством "Морський торговельний порт "Чорноморськ" строків для подання заяви про відвід судді, позивач зазначив, що підтвердженням упередженості та необ’єктивності судді є винесення суддею Щавинською Ю.М. ухвали про прийняття зустрічного позову є, а вказану ухвалу представник позивача отримав 03.12.2018р.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявленого відводу, суд виходить з наступного.

Згідно ст.35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

Саме на положення п.5 ч.1 ст.35 ГПК України посилається позивач.

Дійсно, право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об'єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді, і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому, згідно з імперативною нормою ч.4 ст.35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу судді.

Як вбачається із заяви Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про відвід судді Щавинської Ю.М., підставами для її подання слугувало, фактично, незгода позивача з процесуальними діями суду при розгляді справи (продовження процесуального строку (ст.119 ГПК України) та з’ясування обставин у підготовчому засіданні (п.5-7 ч.2 ст.182 ГПК України).

При цьому чинним законодавством передбачено право сторони на оскарження прийнятих судом рішень під час розгляду справи у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку (окремо або разом із судовим рішенням), тобто в процесуальний спосіб, а не шляхом заявлення відводів суду.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, виходячи, зокрема, з практики Європейського суду, а саме із змісту п.42 рішення „Бендерський проти України”, згідно із принципом належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Відповідне право сторони може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

У зв’язку з викладеним, суд вважає за необхідне надати оцінку доводам позивача, викладеним у вищевказаній заяві,

Щодо тверджень позивача стосовно з’ясування обставин поза межами доказування, суд вказує наступне.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням господарського судочинства, які превалюють над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.1 ст. 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є, зокрема, остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті (п.1,3,6).

Частиною 2 статті 182 ГПК України, зокрема, передбачено, що у підготовчому засіданні суд, може роз'яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з'ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Слід зазначити, що викладеним повноваженням суду та нормам щодо обов’язковості виконання завдань господарського судочинства, яке цілком пов’язано із основним принципом – принципом „верховенства права”, кореспондує обов’язок учасників процесу сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

Системний аналіз процесуального закону свідчить про обов’язковість контролю суду за добросовісним використанням сторонами своїх процесуальних прав, що полягає, зокрема, у вжитті заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами, витребуванні доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, тощо.

Так, зміст добросовісності (bona fideаs) виражається через поняття "розумність і справедливість", що виконує, зокрема, обмежувальну функцію.

Згідно з обмежувальною функцією добросовісності, правило, обов'язкове для сторін, не застосовується настільки, наскільки за даних обставин це буде неприйнятним відповідно до критерію розумності та справедливості. Отже, добросовісність може за певних обставин анулювати чи виключити застосування правил, встановлених сторонами.

У зв'язку з цим всі правила, які створюються сторонами чи законом, підпадають під контроль судів для того, щоб вирішити, чи не призведе їх застосування в конкретній справі до несправедливих результатів.

З огляду на викладене, з'ясування судом певних обставин справи, а саме щодо рішення Антимонопольного комітету, про яке позивач суд не повідомив, незважаючи на наявність у ньому висновків АМК щодо дій позивача (укладення договорів про пайову участь), спрямовано виключно на необхідність повного та всебічного з’ясування всіх обставин справи.

За таких обставин, оскільки питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання на підставі закону та керуючись принципом верховенства права, окреслення предмета доведення та встановлення обставин, які мають бути з’ясовані судом, належать до виключних дискреційних повноважень суду та жодним чином не можуть свідчити про упередженість суду, а слугують саме для виконання завдання господарського судочинства.

Щодо тверджень позивача стосовно упередженості суду, зокрема, з огляду на продовження відповідачу строку для подання відзиву на позов.

Як вже було зазначено та підкреслено судом, необхідність виконання завдання господарського судочинства, превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Зі змісту статті 119 ГПК України вбачається, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом як за заявою учасника справи, так і за ініціативою суду, а отже питання продовження строків законодавець відносить до дискреційних повноважень суду.

При цьому, Господарським процесуальним кодексом України передбачена можливість оскарження процесуальних дій суду саме у випадку прийняття судом рішення про відмову у поновленні чи продовженні процесуальних строків, оскільки, відповідно до норм чинного процесуального законодавства заяви, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, тобто не поновлення судом процесуального строку, фактично, позбавляє сторін скористатись своїми процесуальними правами.

Суд бере до уваги, що відзив є значущою для сторін заявою по суті справи, з огляду на зазначені у ст. 165 ГПК України положення, згідно яких „якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті”.

При цьому, сприяння суду у реалізації учасником справи свого процесуального права, зокрема, шляхом поновлення строків, жодним чином не може розглядатись як порушення права іншої сторони.

Суд також звертає увагу на те, що у клопотанні від 19.11.2018р. (т.2 а.с.77) Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансгрейнтермінал" просило суд продовжити строк саме для подання відзиву на позов для його належної підготовки, що спростовує твердження позивача про вихід суду за межі клопотання відповідача від 09.11.2018р.

Крім того, суд вказує про те, що у судовому засіданні 3.12.2018р. під час встановлення позивачу (відповідачу по зустрічному позову) строку на надання відзиву представниками Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" не було висловлено жодних зауважень щодо відповідного строку – до 12.12.2018р., про недостатність якого ДП стверджує у наданій заяві про відвід.

Також жодним чином необґрунтованими суд вважає твердження позивача про те, що про упередженість суду свідчить задоволення клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Частиною 3 ст.39 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

З врахуванням наведеного, провадження у справі №916/1985/18 підлягає зупиненню до розгляду заяви Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про відвід судді Щавинської Ю.М. від розгляду справи №916/1985/18, в порядку, передбаченому ч.3 ст.39 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 35-36, 38-39, 228, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати заявлений Державним підприємством "Морський торговельний порт "Чорноморськ" відвід необґрунтованим.

2. Провадження у справі №916/1985/18 за позовом Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансгрейнтермінал" про стягнення 76 894 846,77 грн. та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансгрейнтермінал" до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про визнання недійсним договору - зупинити до вирішення питання про відвід судді Щавинської Ю.М. від розгляду справи №916/1985/18 за заявою Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (вх.№2-6164/18 від 05.12.2018р.).

Ухвала набирає чинності 06.12.2018р. та може бути оскаржена в частині зупинення провадження у справі в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Суддя Ю.М. Щавинська