ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2018 р. Справа №926/869/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

ОСОБА_1,

секретар судового засідання Лялька Н.Р.,

у режимі відеоконференції розглянув апеляційну скаргу Державного підприємства "Путильське лісове господарство", вих.№07/320 від 02.08.2018

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 17.07.2018 (суддя Гушилик С.М., повний текст складено 20.07.2018)

у справі № 926/869/18

за позовом Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області, м.Чернівці

до Державного підприємства "Путильське лісове господарство", смт. Путила

про відшкодування шкоди завданої внаслідок порушення природоохоронного законодавства в сумі 177839,84 грн.,

представники:

- від позивача ОСОБА_2,

- від відповідача ОСОБА_3

27.03.2018 до Господарського суду Чернівецької області надійшла позовна заява Державної екологічної інспекції (надалі ДЕІ) в Чернівецькій області про відшкодування шкоди завданої внаслідок порушення природоохоронного законодавства з Державного підприємства "Путильське лісове господарство" в сумі 177839,84 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в період з 20 червня по 06 липня 2017 року ДЕІ в Чернівецькій області було проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів ДП "Путильське лісове господарство", на підставі якої складено акт, яким встановлено незаконну порубку, отже, відповідач як постійний лісокористувач, зобовязаний відшкодувати державі шкоду завданої внаслідок порушення природоохоронного законодавства в сумі 177839,84 грн. (а.с. 5-53).

Заперечення відповідача грунтувалися на тому, що Кіцманський районний суд Чернівецької області вироком від 13.10.2017 року у кримінальній справі №718/1954/17 встановив особу ОСОБА_4, який безпосередньо заподіяв шкоду, а саме здійснив вирубку, і не є працівником відповідача; а ДП "Путильський лісгосп" суд визнав потерпілим. Тому, відповідач вважав, що ДП "Путильський лісгосп" не повинно було відповідати за відшкодування матеріальних збитків, а громадянин ОСОБА_4 повинен був бути залученим до участі у справі як інший відповідач.

17.07.2018 Господарський суд Чернівецької області у справі №926/869/18 вирішив задовольнити позов Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області (58003, м. Чернівці, вул.Шевченка, 71-А, ) до Державного підприємства "Путильське лісове господарство" (59100, смт. Путила Путильського району Чернівецької області вул. Шевченка, 3-Б, ) про відшкодування шкоди завданої внаслідок порушення природоохоронного законодавства в сумі 177839,84 грн.: стягнути з Державного підприємства "Путильське лісове господарство", смт. Путила (59100, смт. Путила Путильського району Чернівецької області вул. Шевченка, 3-Б, ) шкоду в сумі 177839,84 грн. на р/р 0351, назва банку одержувача ГУДКСУ у Чернівецькій області, , МФО банку одержувача 856135, код платежу - 24062100, які перерахувати одержувачам коштів: 50 відсотків до спеціального фонду місцевого бюджету отг.с.Конятин в сумі 88919,92 грн.; 20 відсотків до спеціального фонду Чернівецького обласного бюджету в сумі 35567,97 грн.; 30 відсотків до спеціального фонду Державного бюджету України в сумі 53351,95 грн. Також, суд стягнув з Державного підприємства "Путильське лісове господарство", смт. Путила (59100, смт. Путила Путильського району Чернівецької області вул. Шевченка, 3-Б, ) на користь Державної екологічної інспекції у Чернівецькій області (58003, м. Чернівці, вул. Шевченка, 71-А, ) судовий збір в сумі 2667,60 грн. на р/р 1096, МФО 820172, Державна казначейська служба України м. Київ, ).

Враховуючи вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.11.2017 року у справі №718/2263/17 та керуючись положеннями ст. 73, 74, 76, 77 ГПК України, ст.19, 63, 64, 105, 107 Лісового кодексу України, ст. 1166 Цивільного кодексу України, ст. 40, 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", суд в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що відповідач як постійний лісокористувач не забезпечив охорону і збереження лісу від незаконної рубки на підвідомчій йому території, допустив самовільну рубку лісу, чим заподіяв шкоду лісовому фонду України на загальну суму 177839,84 грн. Суд встановив, що незаконна порубка виникла внаслідок неналежного виконання майстром лісу Яблуницького лісництва ДП "Путильське лісове господарство" ОСОБА_5 своїх службових обовязків по охороні ввіреного йому майна, що призвело до матеріальних збитків. Суд спростував заперечення відповідача тим, що порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, неважливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, ДП "Путильське лісове господарство" оскаржило його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову; вважає, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, посилаючись на те, що:

1. В основу оскаржуваного рішення покладено вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.11.2017 року у кримінальній справі №718/2263/17, проте не враховані обставини, встановлені вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13.10.2017 року у кримінальній справі №718/1954/17; вважає, що суд повинен був залучити громадянина ОСОБА_4 до участі у справі як іншого відповідача, а ДП "Путильський лісгосп", як потерпілий, не повинно було відповідати та відшкодовувати матеріальні збитки;

2. 20.11.2017 року ДП "Путильський лісгосп" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4Ю про відшкодування шкоди у сумі 177839,84 грн. Зазначає, що згідно рішення Господарського суду Чернівецької області у ДП "Путильський лісгосп" замість права, виникло зобовязання на відшкодування заподіяної шкоди. Також зазначає, що з цього ж предмету 27.02.2018 до Путильського районного суду Чернівецької області надійшов позов заступника керівника Кіцманської місцевої прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_4, третя особа ДП "Путильський лісгосп", ці обставини підтверджуються довідками Путильського районного суду Чернівецької області №2 від 16.04.2018 та №5/4/2018 від 18.05.2018, які містяться у матеріалах справи.

ДЕІ в Чернівецькій області подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила доводи та вимоги апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначає, що вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.11.2017 року у кримінальній справі №718/2263/17 визнано винними у вчинені кримінального правопорушення майстра лісу ОСОБА_5, який був працівником ДП "Путильське лісове господарство", службовою та матеріально відповідальною особою. Відповідно до перевірки проведеної спеціалістами ДЕІ в Чернівецькій області в період з 20.06.2017 по 06.07.2017 щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів ДП "Путильське лісове господарство", працівниками лісництва незаконна порубка дерев не виявлялась, про що свідчить відсутність клейм на зрізах пнів та записів в книзі виявлених лісопорушень. Цей акт підтверджує факт здійсненого правопорушення відповідачем, зокрема, його службовою особою, тому до спірних правовідносин повинні застосовуватися положення ст.1172 ЦК України.(а.с.18-44)

У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, просить її задоволити. Представник відповідача апеляційну скаргу заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

Відповідно до матеріалів справи, плановою перевіркою ДЕІ у Чернівецькій області у період з 20 червня по 06 липня 2017 року з дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів ДП "Путильське лісове господарство" встановлено, що на території лісового фонду Яблуницького лісництва Державного підприємства "Путильське лісове господарство": в кварталі 36 виділ 7 виявлено незаконну порубку 18 ти сухостійких та сироростучих дерев породи ялина, в кварталі 35 виділ 136 виявлено незаконну порубку 8 ти сухостійких та сироростучих дерев породи ялина. На кореневих лапах пнів незаконно зрізаних дерев були відсутні клейма для відводу дерев в рубку, пеньки замазковані, порубковими залишками. Відсутність клейм на зрізах пнів та записів в книзі виявлених лісопорушень свідчить про те, що працівниками лісництва ця незаконна порубка дерев не виявена. Встановлено, що незаконна порубка скоєна в період з 2016-2017 років невідомими особами. Діаметр дерев визначався у корі біля шийки кореня та замірявся працівниками ДП "Путильський лісгосп" повіреною рулеткою та зазначалися, як середнє арифметичне значення між найбільшим та найменшим замірами діаметрів. Вищезазначене є порушенням ст.19 Лісового кодексу України, ст.ст.12, 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища".

На підставі проведеної перевірки складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів із зазначенням вказаних порушень, один примірник акту був наданий представнику відповідача. Зауваження та заперечення до вказаного акту відповідач не надавав.

Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.11.2017 року у справі №718/2263/17 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення майстра лісу ОСОБА_5, який був працівником ДП "Путильське лісове господарство".

Цим вироком встановлено, що ОСОБА_5, згідно наказу директора ДП "Путильський ЛГ" за № 23 К від 02.08.2016 року було прийнято на посаду майстра лісу Яблуницького лісництва ДП "Путильське лісове господарство" з 02.08.2016 року та за ним закріплено обхід №9, у який входять квартали лісу № 35, 36, 37, 38 з усіма виділами. Також, вказаним вироком встановлено, що 02.08.2016 року між ДП "Путильське лісове господарство" та ОСОБА_5 укладено договір про повну матеріальну відповідальність за всі передані йому під звіт товарно матеріальні цінності які прийняті згідно акту прийому передачі, при цьому останній зобовязувався в установленому порядку і в строки по затвердженим формам представляти звітність про рух товарно-матеріальних цінностей, що числяться в його підзвіті.

Згідно посадової інструкції майстра лісу від 08.04.2015 року ОСОБА_5 ніс безпосередню відповідальність за охорону лісу і дорученого йому майна, товарно-матеріальних цінностей у ввіреному йому обході на протязі всього часу лісової служби. Він був службовою особою, яка володіє адміністративно господарськими обовязками, зокрема, перевіряти документи на право рубок лісу, випасання тварин, сінокосіння та інші види користування, полювання в лісі, приймати міри до припинення незаконного сінокосіння і незаконного користування та полювання в лісі, складати протоколи про самовільні рубки лісу та інші порушення.

Всупереч вищезазначеному, майстер лісу Яблуницького лісництва ДП "Путильське лісове господарство" ОСОБА_5, як службова та матеріально відповідальна особа, до обовязків якого входили контроль за правильністю лісокористування, охороною і захистом лісу на закріплених лісогосподарських дільницях, в порушення вимог посадової інструкції, в період з 02.08.2016 по 01.07.2017 роки неналежно виконував свої службові обовязки, не вживав заходів щодо виявлення та недопущення лісопорушень, припинення таких та встановлення лісопорушників, належний контроль за станом та охороною лісу не забезпечив, акти про лісопорушення не складав, факти самовільних рубок деревини не задокументував, та взагалі не проводив заходів з охорони лісу та інших передбачених його посадовою інструкцією заходів лісокористування, у результаті чого допустив незаконну порубку 26 дерев породи «Ялина» невстановленими особами в кварталі 36 виділ 7 та кварталі 35 виділ 13.

Згідно розрахунку, проведеного ДЕІ в Чернівецькій області у відповідності до постанови КМУ №665 від 23.07.2008 року "Про такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної лісу" розмір шкоди внаслідок незаконної рубки вказаних 26 дерев становить 177839,84 грн.

Відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зі змісту статті 17 Лісового кодексу України вбачається, що основною метою надання лісів у постійне користування є ведення лісового господарства. Статтями 19 та 64 Лісового кодексу України передбачено обовязки постійних лісокористувачів та основні вимоги щодо ведення лісового господарства.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 19, ч.ч. 1, 5 ст. 86 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього кодексу.

Статтею 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Відповідно до п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані, зокрема, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до положень ст. 86, 88, 89, 90 Лісового кодексу України, організація забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів, зокрема, від незаконних рубок, покладається на постійних лісокористувачів.

Згідно статті 105 Лісового кодексу України, особи, винні у порушенні лісового законодавства, зокрема у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників, порушенні порядку заготівлі та вивезення деревини, порушенні інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, несуть встановлену законом дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність. Відповідно до статті 107 цього Кодексу підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Згідно ст.5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню на всій території України.

Пунктом «е» ч.1 ст.41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Частиною 1 ст.68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Стаття 69 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідно до ст. 20 Закону України Про природно-заповідний фонд України, національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об'єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність.

Частиною 4 ст. 20 Закону України Про природно-заповідний фонд України визначено, що на національні природні парки покладається виконання таких основних завдань: збереження цінних природних та історико-культурних комплексів і об'єктів; створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних природних комплексів та об'єктів; проведення наукових досліджень природних комплексів та їх змін в умовах рекреаційного використання, розробка наукових рекомендацій з питань охорони навколишнього природного середовища та ефективного використання природних ресурсів; проведення екологічної освітньо-виховної роботи.

Відповідно до п. 6.1.2 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 27.06.2001 № 02-5/744 Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, у вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства на підвідомчій лісовому господарству території факту правопорушення, вчиненого невстановленими особами, судам необхідно виходити з того, що обов'язки із: забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання правил і норм використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення, відповідно до статті 19 Лісового кодексу України, покладено на постійних лісокористувачів.

Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Суд першої інстанції достовірно встановив, що спір факт самовільної рубки 26 дерев «Ялини» виявлений на території, переданій ДП "Путильський лісгосп" під охорону з покладанням на нього відповідальності за незаконну порубку.

Як вже було зазначено, матеріалами справи підтверджується факт незаконної порубки дерев та не заперечується відповідачем.

Як вбачається із матеріалів справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, ДП "Путильський лісгосп" є постійним лісокористувачем обстежуваної лісової ділянки, отже обов'язок по охороні лісів від незаконних рубок та обов'язок дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів покладено саме на відповідача.

Факт незабезпечення лісокористувачем (відповідачем) охорони і збереження закріплених за ним лісів встановлено актом перевірки додержання ДП "Путильський лісгосп" вимог природоохоронного законодавства.

У розрахунку, складеному за результатами перевірки, посадовими особами позивача було встановлено розмір заподіяної шкоди внаслідок незаконної порубки дерев, а саме 177839,84 грн.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питаннях, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У силу приписів статті 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести протиправність поведінки особи, вину особи, яка заподіяла шкоду, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

З огляду на вищенаведені норми закону, при вирішенні даного спору суд виходить з того, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.

Обставини, встановлені у вказаному вироку, а також норми статті 1172 ЦК України, є додатковим підтвердженням того, що внаслідок бездіяльності працівника ДП "Путильське лісове господарство" навколишньому природному середовищу було заподіяну шкоду, стягнення якої є предметом розгляду у даній справі.

Зважаючи на положення ст.1172 ЦК України покликання скаржника на відсутність його вини, чи вини особи, яка безпосередньо заподіяла шкоду навколишньому природному середовищу є безпідставними.

З огляду на викладене, судова колегія зазначає, що: 1) законодавством на відповідача покладено обовязок охорони лісів від незаконних рубок, дотримання правил і норм використання лісових ресурсів, належного ведення лісового господарства та дотримання встановленого законодавством режиму використання земель; 2) з наявних в матеріалах справи доказів вбачається факт незабезпечення лісокористувачем (відповідачем) охорони і збереження закріплених за ним лісів на території ДП "Путильське лісове господарство" та підтверджується розмір заподіяної шкоди; 3) на виконання положень ст.ст. 74 ГПК України та ч.2 ст.1166 ЦК України відповідачем не надано жодних доказів відсутності його вини та вчинення ним дій, спрямованих на збереження та охорону лісів та недопущення самовільної рубки лісу.

Наведеним підтверджується, що внаслідок бездіяльності відповідача було заподіяно шкоди лісовим ресурсам, вбачається причинний звязок між вчиненим порушенням та заподіяною шкодою і наявність вини відповідача.

Інші доводи скаржника є необґрунтованими і не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, а також скаржником не надано суду належних та допустимих доказів у підтвердження вжиття відповідачем, як постійним лісокористувачем, заходів для забезпечення збереження та охорони лісу та недопущення незаконної рубки дерев.

Отже, в силу приписів норм чинного законодавства, відповідальність за шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, несе юридична особа, а в цьому випадку ДП "Путильське лісове господарство". Щодо вироку Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13.10.2017 року у кримінальній справі №718/1954/17, яким встановлено особу ОСОБА_4, хто безпосередньо заподіяв шкоду, а саме здійснив незаконну вирубку:

Суд першої інстанції, проаналізувавши чинне законодавство, дійшов вірних висновків про те, що порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення цивільно-правової відповідальності на постійного лісокористувача. Тому, неважливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.

З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалене відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 17.07.2018 у справі №926/869/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Путильське лісове господарство" без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Чернівецької області.

Повний текст постанови складено 04.12.2018.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік