ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. Справа№ 910/6380/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Рогачова А.К. - адвокат

від відповідача: Гелеверя Р.В. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекс Грант»

на рішення Господарського суду міста Києва, ухваленого 20.09.2018, повний текст якого складений 24.09.2018

у справі № 910/6380/18 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекс Грант»

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

про розірвання договору поруки

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про розірвання з 17.11.2016 укладеного між сторонами договору поруки № 4Т13262И/П від 08.11.2016 з підстав істотного порушення відповідачем умов вказаного договору, а саме, ненадання позивачу належним чином посвідчених копій документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами № 4Т13262И від 18.04.2013 та № 4Т15022И від 22.01.2015, виконання зобов'язань за якими забезпечено спірним договором поруки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2018, повний текст якого складений 24.09.2018, у справі № 910/6380/18 в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, в той же час позивачем належними та допустимими доказами не доведено того, що невиконання відповідачем зобов'язань з передання копій документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором, значною мірою позбавило позивача того, на що він розраховував при укладенні договору.

Крім того, суд першої інстанції зазначив про те, що з умов договору поруки вбачається, що у випадку невиконання боржником п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання, а поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору, проте матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження пред'явлення відповідачем майнових вимог до поручителя, як і не містять будь-яких доказів на підтвердження наявності порушеного зобов'язання станом на момент сплати позивачем грошових коштів відповідачу.

Не погоджуючись з рішенням, 12.10.2018 позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2018 у справі № 910/6380/18 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що при ухваленні оспорюваного рішення судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, порушено норма процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

В обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на ті самі обставини, що й при звершенні до суду з цим позовом, а саме на те, що відповідно до п. 8 договору поруки відповідач повинен був передати належним чином завірені копії документів, що підтверджують обов'язки боржників за кредитним договором та засоби забезпечення цих обов'язків у вигляді забезпечень до ТОВ «Лекс Граніт», проте станом на день звернення до суду не виконав свої зобов'язання, чим порушив права, законні інтереси позивача та спричинив шкоду, оскільки метою укладення договору поруки була потреба в отриманні коштів або майна для отримання прибутку від результатів господарської діяльності, в той час як відповідно до інформації, що передувала укладенню договору поруки і мала істотне значення для укладення цього договору, в якості забезпечення за кредитом було надано корпоративні права на суму 2 166 068 382 грн., що в значній мірі перевищувало суму поруки.

Не отримавши необхідні документи для стягнення грошових боргів з боржника за договором поруки, не маючи можливості використовувати договори, які забезпечували виконання зобов'язань з боку боржника, позивач втратив зацікавленість в подальшому виконанні договору поруки з боку відповідача, а також зазнав значних збитків у зв'язку з тим, що для реалізації договору поруки був вимушений залучити кредитні кошти та сплачувати проценти за кредитом, а також залучити додаткове забезпечення кредиту.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2018 справа № 910/6380/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою суду від 09.11.2018:

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекс Грант» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2018 у справі № 910/6380/18;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 23.11.2018;

- роз'яснено учасникам процесу, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- розгляду справи № 910/6380/18 призначено на 11.12.2018 о 15:20;

- сторони попереджено, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

Станом на 11.12.2018 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник позивач апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

08.11.2016 позивач як поручитель та відповідач як кредитор уклали договір поруки № 4Т13262И/П (а.с. 33) (далі Договір поруки), в п. 1 якого погодили, що предметом Договору поруки є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Тамерсіс» своїх зобов'язань за кредитними договорами № 4Т13262И від 18.04.2013 та № 4Т15022И від 22.01.2015, а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитних договорів.

Відповідно до п. 3 Договору поруки, поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.

Згідно з п. 5 Договору поруки, у випадку невиконання боржником обов'язку п. 1 цього договору, відповідач направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

У пункті 6 Договору поруки сторони домовились, що поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору.

У матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачем позивачу як поручителю вимоги з виконання зобов'язань за договором поруки щодо погашення заборгованості Товариством з обмеженою відповідальністю «Тамерсіс» за кредитними договорами, проте в матеріалах справи наявні копії платіжних доручень № 7437559 від 09.11.2016, № 82 від 09.11.2016 та № 83 від 09.11.2016 (а.с. 38-39), з яких слідує, що позивач перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 97 481 319,69 грн., з яких грошові кошти в сумі 81 973 078,27 грн. були перераховані з призначенням платежу: виконання обов'язків по кредитному договору № 4Т13262И від 18.04.2013 згідно Договору поруки № 4Т13262И/П від 08.11.2016, а грошові кошти в сумі 15 508 241,42 з призначенням платежу: виконання обов'язків по кредитному договору № 4Т15022И від 22.01.2015 згідно Договору поруки № 4Т13262И/П від 08.11.2016

Факт отримання вказаних коштів відповідачем не заперечується.

Пунктом 10 Договору поруки сторони узгодили, що кредитор зобов'язаний, у випадку виконання поручителем обов'язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Тамерсіс» за кредитними договорами № 4Т13262И від 18.04.2013 та № 4Т15022И від 22.01.2015, передати поручителю впродовж п'яти робочих днів відповідача з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами.

При зверненні до суду з цим позовом позивач посилається на істотне порушення відповідачем умов Договору поруки, а саме ненадання позивачу, після повного виконання ним зобов'язань за кредитними договорами № 4Т13262И від 18.04.2013 та № 4Т15022И від 22.01.2015 належним чином посвідчених копій документів, що підтверджують обов'язки боржника за вказаними кредитними договорами, виконання зобов'язань за якими забезпечено спірним Договором поруки, та вважає вказане підставою для розірвання Договору поруки.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частина 1 ст. 553 ЦК України встановлює, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 556 ЦК України встановлено, що після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

Згідно з ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

У постановах від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої аналіз норм частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

Згоду з вказаною правовою позицією висловив Верховний Суд у постанові від 05.07.2018 у справі № 910/20312/17.

У пункті 4 Договору поруки сторони узгодили, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Згідно з п. 8 Договору поруки, до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язанні.

Колегія суддів вважає, що як вищезазначені правові норми, так і умови Договору поруки свідчать про те, що для виникнення у відповідача обов'язку передати копії відповідних документів, обов'язок ТОВ «Тамерсіс» за спірними кредитними договорами має бути позивачем виконаний у повному обсязі.

Будь-яких обґрунтованих пояснень щодо підстав перерахування відповідачу в рахунок виконання ТОВ «Тамерсіс» зобов'язань перед відповідачем за кредитними договорами № 4Т13262И від 18.04.2013 та № 4Т15022И від 22.01.2015 грошових коштів в сумі саме 97 481 319,69 грн. представник позивача в судовому засіданні колегії суддів не надав.

Докази того, що вказана сума на дату її перерахування є загальною сумою заборгованості ТОВ «Тамерсіс» за спірними кредитними договорами, жодним документальним доказом не підтверджується.

Отже, позивачем не доведено виконання зобов'язання ТОВ «Тамерсіс» перед відповідачем за кредитними договорами № 4Т13262И від 18.04.2013 та № 4Т15022И від 22.01.2015 у повному обсязі, тому в цьому випадку наслідки, передбачені в ст. 556 ЦК України, частиною 2 якої встановлено, що до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, не настали, тобто позивачем не доведено його право вимагати від відповідача передачі документів, які підтверджують зобов'язання ТОВ «Тамерсіс» перед відповідачем за кредитними договорами № 4Т13262И від 18.04.2013 та № 4Т15022И від 22.01.2015.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 14 договору передбачено, що дострокове розірвання договору здійснюється за письмовою згодою сторін.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Враховуючи, що позивачем не доведено, що зі сплатою ним 97 481 319,69 грн. у відповідача виник обов'язок щодо передачі позивачу копій документів, які підтверджують повне виконання зобов'язання ТОВ «Тамерсіс» перед відповідачем за кредитними договорами № 4Т13262И від 18.04.2013 та № 4Т15022И від 22.01.2015, невчинення таких дій не може вважатися порушенням Договору поруки.

Також колегія суддів зазначає про таке.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Щодо правовідносин, унормованих ст. 651 ЦК України, у постанові від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13 Верховний Суд України виклав правову позицію, відповідно до якої оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною є різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено того, що невиконання відповідачем зобов'язань з передання копій документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитними договорами, завдало йому шкоди і значною мірою позбавило того, на що він розраховував при укладенні Договору поруки, що є необхідною умовою для задоволення вимог про розірвання такого договору в зв'язку з істотним порушення умов договору.

Так, позивачем не надано жодного документального доказу на підтвердження того, що саме для реалізації договору поруки він був вимушений залучити кредитні кошти та сплачувати проценти за кредитом, а також залучити додаткове забезпечення кредиту, в зв'язку з чим зазнав значних збитків, адже зі змісту наданого позивачем кредитного договору № 4Л16111Г (а.с. 23) вказаного неслідує, а в його тексті міститься посилання на те, що кредит надається для фінансування поточної діяльності.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач звертався до відповідача з вимогою надати копії документів, що підтверджують обов'язки третьої особи за кредитними договорами, а відповідач відмовився виконати таку вимогу.

Отже, позивачем не доведено наявність підстав для розірвання з 17.11.2016 укладеного між сторонами договору поруки № 4Т13262И/П від 08.11.2016 з підстав істотного порушення відповідачем умов вказаного договору, а також не доведено наявність порушеного суб'єктивного права, на захист якого подано позов, а тому заявлені позивачем вимоги про розірвання договору поруки № 4Т13262И/П від 08.11.2016, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає як таке, що є вірним по суті.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекс Грант» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2018 у справі № 910/6380/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України всі судові витрати по справі, в тому числі і за звернення з апеляційною скаргою покладаються на позивача.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лекс Грант» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2018 у справі № 910/6380/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2018 у справі № 910/6380/18 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/6380/18.

Повний текст постанови складено: 13.12.2018

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець