ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018 року м. Дніпро Справа № 904/768/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецової І. Л., Подобєда І.М.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 дім "Деметра-Плюс"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2018 р.

( суддя Красота О.І., м. Дніпро, повне рішення складено 26.07.2018 р.)

по справі

за позовом Селянського (фермерського) господарства "Резон",

смт. Святогорівка

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 дім "Деметра-Плюс",

смт. Васильківка

про стягнення заборгованості у сумі 652 798 грн. 48 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Селянське ( фермерське ) господарство "Резон" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 дім "Деметра - Плюс", про стягнення суми передплати за договором у розмірі 464 323, 86 грн., пені - 122 136,26 грн., інфляційних збитків - 52 561, 36 грн., 3 % річних - 13 777,00 грн. та судового збору.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2018 р. у справі № 904/768/18 позов задоволено частково - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 дім "Деметра-Плюс" на користь Селянського ( фермерського ) господарства "Резон" - 127 303,80 грн. суми передоплати, 116 974,48 грн. пені, судовий збір у розмірі 3 664,17 грн. В решті позовних вимог відмовлено. В частині стягнення суми в розмірі 314 909,40 грн. провадження по справі закрито.

Не погодившись з рішенням суду, Відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2018 р. у справі № 904/768/18 про стягнення з ТОВ «ТД «Деметра-плюс» на користь СФГ «Резон» 127 303,80 грн. суми передплати, 116 974,48 грн. пені, судового збору у розмірі 3 664,17 грн.

В обгрунтування своїх доводів та заперечень, Скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не надав оцінку умовам постачання товару, що призвело до хибного висновку щодо настання терміну постачання товару. Так, за твердженням Скаржника Позивачем в порушення вимог Договору та Інкотермс, повідомлення та вказівки перевезення товару за Специфікацією № 01 від 12.12.2016 р. Продавцю надані не були. Таким чином, з урахуванням положень ч. 2 ст. 530 ЦК України термін виконання поставки є таким, що не настав у зв'язку із неповідомленням Покупцем вказівок щодо перевезення товару.

Скаржник вважає, що посилання Позивача на не передання Продавцем товару у встановлений строк є таким, що не відповідає фактичним обставинам. Враховуючи зазначене, вимога покупця про повернення продавцем суми передплати за товар відповідно до ст. 693 ЦК України є безпідставною та передчасною.

У відзиві на апеляційну скаргу, Селянське ( фермерське ) господарство "Резон" не пгоджується з доводами викладеними в апеляційній скарзі, вважає їх безпідставними, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.08.2018 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 дім "Деметра-Плюс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2018 р. по справі № 904/768/18, зупинено дію оскаржуваного рішення на час розгляду апеляційної скарги, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 04.10.2018 р.

Указом Президента України від 29.12.2017 р. № 454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Дніпропетровський апеляційний господарський суд та Донецький апеляційний господарський суд; утворено Центральний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі.

Дніпропетровський апеляційний господарський суд з 03.10.2018 р. припинив здійснення правосуддя у зв'язку із публікацією в газеті "Голос України" повідомлення про початок роботи Центрального апеляційного господарського суду.

Відповідно до частини 5 статті 31 Господарського процесуального кодексу України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

У зв'язку з припиненням діяльності з відправлення правосуддя Дніпропетровським апеляційним господарським судом, справа № 904/768/18 передана до Центрального апеляційного господарського суду.

Відповідно до частини 7 статті 31 Господарського процесуального кодексу України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Подобєд І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.10.2018 р., колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Подобєд І.М., прийнято до свого провадження справу № 904/768/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 дім "Деметра-Плюс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2018 р. Розгляд апеляційної скарги призначено до розгляду на 04.12.2018 р.

Від Позивача надійшов лист в якому повідомлялося про неможливість забезпечення явки свого представника.

Скаржник не скористався своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечив явку уповноваженого представника, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Беручи до уваги, що неявка учасників провадження у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників сторін.

Відповідно ст. 269 ГПК України, переглядаючи в апеляційному порядку судові рішення, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції саме в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні 04.12.2018 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до приписів ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона ( продавець ) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні ( покупцеві ), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 12.12.2016 р. між Селянським ( фермерським ) господарством "Резон" ( Покупець ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Дім Деметра - Плюс ( Продавець ) було укладено Договір № 256, відповідно до п.1.1. якого, Продавець зобовязується передати, а Покупець прийняти та оплатити хімічну продукцію, надалі іменовану - Товар, у кількості, за номенклатурою, ціною у строки та на умовах поставки узгоджених сторонами в Специфікаціях до нього, які є його невідємною частиною цього договору, а також відповідно до умов цього Договору.

За умовами п. 2.1 вказаного вище Договору, кожна Специфікація є окремою угодою, укладеною в рамках цього Договору. Кожна наступна Специфікація не відміняє та не призупиняє дію попередніх Специфікацій ні повністю, ні в частині, якщо тільки в ній не вказано інше.

У п. 2.7 Договору сторони погодили, що право власності на товар і пов'язані з ним ризики переходить від Продавця до Покупця в момент передачі товару у відповідність з видатковою накладною. Підтвердженням переходу права власності на товар є підпис у видатковій накладній представника Покупця, що діє на підставі довіреності Покупця на отримання товару від Продавця.

Відповідно до умов п. 4.1. Договору, ціна товару узгоджується для кожної партії окремо і відображається у відповідних Специфікаціях до Договору, які є його невідємною частиною.

Загальна сума визначається загальною вартістю Товару переданого згідно Специфікацій до цього Договору ( п. 4.2. ).

Порядок і строки оплати за поставлений за Договором товар обумовлюються сторонами і відображаються у відповідних Специфікаціях до нього ( п. 5.1 договору).

Згідно з п. 5.5 Договору, Покупець зобов'язується оплатити товар, згідно рахунку Продавця, протягом зазначеного в ньому терміну. В разі погодження сторонами в Специфікаціях інших термінів оплати, сторони керуються умовами оплати узгодженими в Специфікаціях до Договору. Рахунок дійсний до оплати протягом визначеного в ньому строку з моменту видачі. У разі опати за товар за рахунком, термін дії якого закінчився, Продавець має право не поставляти товар і повернути отримані грошові кошти Покупцеві, чи відвантажити меншу кількість товару відповідно встановленим новим прайсовим цінами Продавця, з попереднім погодженням з Покупцем, шляхом підписання відповідної Специфікації.

Відповідно до п. 6.1 Договору поставка товару здійснюється на умовах, погоджених сторонами в Специфікаціях на кожну окрему партію товару. Продавець здійснює поставку Покупцю товару (частини), зазначеного в Специфікації, вільного від будь-яких прав та вимог третіх осіб протягом строку дії Договору на умовах поставки визначених в Специфікаціях, згідно Інкотермс Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної ОСОБА_1 (редакція 2000 року).

У п. 6.3 Договору сторони домовились, що відвантаження товару за їх згодою може бути здійснене автомобільним транспортом, що повинно бути додатково відображено в Специфікації до договору.

Датою відвантаження автомобільним транспортом вважається дата зазначена у видатковій накладній на момент передачі товару до перевезення ( п. 6.3.1 Договору ).

Згідно з п. 12.5 договору, останній набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2016 р., а в частині взаєморозрахунків сторін - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором.

У разі якщо після закінчення строку дії Договору жодна зі сторін не виявить бажання розірвати Договір, то Договір вважається продовженим на наступний рік і на тих же умовах ( п. 12.6 договору ).

12.12.2016 р. сторони підписали до Договору Специфікацію № 01 ( а. с. 23 ), згідно умов якої Продавець зобовязався передати Покупецю товар амонію нітрат ( селітра аміачна ) у кількості 69,300 тон на загальну суму з ПДВ - 464 323,86 грн.

Пунктами 2, 3, 4 вказаної вище Специфікації сторони погодили: умови поставки - 68 т. мішка СРТ, ст. Добропілля Дон. зд, 1,3 т. мішка FCA м. Сереведонецьк; умови оплати: 100 % передплата; термін поставки: до 15.12.2017 р.

Ст. 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконуючи умови Договору, Покупець, платіжними дорученнями № 384 від 13.12.2016 р., перерахував Продавцеві 464 323,86 грн., що є попередньою оплатою за поставку 68 т. селітри аміачної ( а. с. 24 ).

Відповідно до Специфікаії № 01 від 12.12.2016 р. термін поставки товару є таким, що настав 15.02.2017р.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати, у встановлений строк товар не передав, покупець має право вимагати передачу товару або повернення суми передплати.

Не поставка товару у строки визначені в Специфікації № 1 до Договору та не повернення Відповідачем суми передплати і стало підставою для звернення Позивача до суду за захистом свого порушеного права.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань щодо поставки товару, Позивачем останньому нараховано пеню у розмірі 122 136,26 грн. за період з 16.02.2017р. по 12.02.2018р.

Відповідно до положень ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За порушення термінів відвантаження, передбачених у цьому Договорі та Специфікаціях до нього, Продавець за вимогою Покупця сплачує Покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми несвоєчасно відвантаженого товару за кожен день прострочення ( п.8.3. Договору).

Відповідно до п. 8.4. Договору, сторони погодили, що стягнення штрафних санкцій (пеня, штраф, проценти) за цим Договором згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування і закінчується в день виконання стороною зобовязань, а термін позовної давності стягнення штрафних санкцій відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України збільшується до 3 років.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, Позивачем нараховано Відповідачу інфляційні втрати в розмірі 71 557,26 грн. за період з 16.02.2017 р. по 23.04.2018 р. та 16 429,00 грн. 3% річних за період з 16.02.2017 р. по 09.07.2018р.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, господарським судом було встановлено, що згідно видаткової накладної № 101 від 07.02.2017 р. ( а. с. 82 ), Продавець здійснив поставку Покупцеві передбаченого умовами Договору Товару частково, на суму 22 110,66 грн. Крім того, під час розгляду справи 24.04.2018 р. Відповідач частково здійснив поставку товару на адресу Позивача на загальну суму 147 404,40 грн. відповідно до видаткової накладної № 590 від 24.04.2018 р. ( а. с. 83 ), а 26.04.2018 р. на загальну суму 167 505,00 грн. згідно видаткової накладної № 599 від 26.04.2018 р. ( а. с. 84 ).

На час розгляду справи, Відповідачем поставку товару на суму 127 303,80 грн. не здійснено, вказану суму Позивачу не повернуто, доказів з цього приводу сторонами суду надано не було.

Виходячи з наведеного та перевіривши розрахунки Позивача, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі 127 303,80 грн. основного боргу, 116 974,48 грн. пені. В решті позовних вимог слід відмовити. В частині стягнення загальної суми в розмірі 314 909,40 грн. закрити провадження по справі

Так, оскільки Відповідач до винесення судом ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 28.02.2018 р. частково поставив товар на суму 22 110,66 грн., тому господарський суд відмовив в цій частині, оскільки поставка на вказану вище суму відбулась до подачі позову до суду.

Враховуючи те, що Відповідач частково здійснив поставку товару на адресу Позивача на загальну суму 147 404,40 грн. відповідно до видаткової накладної № 590 від 24.04.2018 р., 26.04.2018 р. на загальну суму 167 505,00 грн. згідно видаткової накладної № 599 від 26.04.2018 р. після винесення судом ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 28.02.2018 р., суд закрив провадження у справі в цій частині, у звязку з відсутністю предмету спору.

Місцевий господарський суд, перевіривши наданий Позивачем розрахунок пені, прийшов до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача пені у розмірі 122 136,26 грн. є необґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково в розмірі 116 974,48 грн., оскільки Позивачем невірно застосована основна сума із здійсненої передплати за договором в розмірі 464 323,86 грн. згідно якої нараховувалась пеня, у звязку з тим, що Відповідач частково здійснив поставку передбаченого умовами Договору Товару, на суму 22 110,66 грн. згідно видаткової накладної № 101 від 07.02.2017 р., тому сума попередньої оплати згідно якої розраховується пеня, повинна бути в розмірі 442 213,20 грн.

Крім того, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції про стягнення з ТОВ «ТД «Деметра-плюс» на користь СФГ «Резон» 127 303,80 грн. суми передплати, 116 974,48 грн. пені, судового збору у розмірі 3 664,17 грн., Відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на недослідження місцевим судом умов постачання товару. Так, за твердженням Скаржника Позивачем в порушення вимог Договору та Інкотермс, не були надані Продавцю повідомлення та вказівки перевезення товару за Специфікацією № 01 від 12.12.2016 р. Таким чином, з урахуванням положень ч. 2 ст. 530 ЦК України термін виконання поставки є таким, що не настав у зв'язку із неповідомленням Покупцем вказівок щодо перевезення товару.

Як зазначалося раніше, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 269 ГПК України саме в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Ст. 165 ГПК України встановлює, що у відзиві Відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив повинен містити: у разі повного або часткового визнання позовних вимог - вимоги, які визнаються відповідачем; обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, наданих позивачем, з якою відповідач погоджується; заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права; перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання та інше. Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Як вбачається з двох відзивів Відповідача по цій справі, надісланих суду першої інстанції, ТОВ «ТД «Деметра-плюс», заперечуючи проти задоволення позовних вимог посилався лише на те, що відбулася поставка частини товару і заборгованість перед Позивачем складає 127 303,80 грн. Тобто, фактично визнав наявність боргу перед Позивачем. Враховуючи часткову поставку, та відповідне зменшення суми основного боргу, Відповідач запропонував свій контррозрахунок пені, який склав 116 914,48 грн., сума якого була врахована судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення.

Будь-які інші заперечення Відповідача щодо наведених Позивачем обставин та правових підстав позову, з якими Відповідач не погоджується відсутні. Тобто, під час розгляду справи в суді першої інстанції, Відповідач не посилався на обставини викладені в апеляційній скарзі.

За приписами ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ч. 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( ч. 1 ст. 79 ГПК України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Колегія суддів зазначає, що на підставі аналізу сукупності поданих до матеріалів справи доказів, Відповідач не довів наявність обставин зазначених в апеляційній скарзі та підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Отже, виходячи з наведеного та приймаючи до уваги зміст заперечень викладених Відповідачем у відзиві на позов в суді першої інстанції, яким останній надав відповідну оцінку в оскаржуваному рішенні, а також межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції встановлені ст. 269 ГПК України, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Враховуючи приписи чинного законодавства та встановлені обставини справи, судова колегія вважає доводи викладені в апеляційній скарзі непереконливими та такими, що не відповідають приписам законодавства та спростовуються встановленим судом першої інстанції обставинами справи.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 дім "Деметра-Плюс" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2018 р. у справі № 904/768/18 залишити без змін.

Поновити дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2018 р. у справі № 904/768/18, яка була зупинена ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.08.2018 р. у справі № 904/768/18.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 06.12.2018 р.

Головуючий суддя І. М. Кощеєв

Суддя І. Л. Кузнецова

Суддя І. М. Подобєд