ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.12.2018

Справа № 910/13937/18

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні

справу № 910/13937/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Тревел Пойнт"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "ОСКАР"

про стягнення 504 645,40 грн.

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Тревел Пойнт" (надалі – позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "Оскар" (надалі – відповідач) про стягнення 504 645,40 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань, які виникли, у зв'язку з підписанням Заяви про приєднання № 26/02/2018/167 до публічного договору від 26.02.2018р., у визначений строк повністю не розрахувався за надані позивачем туристичні послуги, внаслідок чого виникла заборгованість загалом у сумі 415 550,62 грн., за прострочення сплати якої нараховані пеня в сумі 81 444,29 грн., інфляційні втрати - 617,12 грн., 3% річних - 7033,37 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2018р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов'язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини в строк до 23.11.2018р.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 23.10.2018р. була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 23.10.2018р. про відкриття провадження у справі та призначення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін отримав 26.10.2018р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Станом на 11.12.2018р. від позивача не надійшли заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також не отримано від відповідача відзиву на позовну заяву.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2010р. між позивачем (за договором - платформа) та відповідачем (за договором – турагент) було підписано Заяву про приєднання №26/02/2018/167 до публічного договору, відповідно до п.1 якої з моменту підписання тур агентом даної заяви та прийняття її платформою, сторони набувають прав та обов’язків, визначених договором, та несуть відповідальність за їх невиконання.

Умовами п.2 заяви передбачено, що відповідно до п.3.5 договору сторони погодили наступний перелік послуг, для бронювання та/або оформлення яких тур агенту надається технічна можливість:

-          перевезення, пасажирів, багажу, вантажів або пошти авіаційним транспортом;

-          перевезення, пасажирів, багажу, вантажів або пошти залізничним транспортом

-          перевезення, пасажирів, багажу, вантажів або пошти автомобільним транспортом;

-          страхування;

-          проживання у готелях, хостелах, апартаментах тощо та супутні послуги;

-          інформаційні послуги, обробка та зберігання даних (баз даних);

-          трансфери автомобільним транспортом;

-          туристичне обслуговування, в тому числі, але не виключно, екскурсійне обслуговування, послуги перекладачів тощо.

Згідно з п.п.1.3, 1.4 публічного договору про надання послуг, заява про приєднання до договору означає те, що турагент, підписавши її, дає згоду на приєднання до договору на умовах, визначених цим договором. Дата укладення договору відповідає даті, вказаній в заяві про приєднання до договору.

Відповідно до п.2.2 публічного договору про надання послуг, агентський збір – грошові кошти, що є доходом платформи за забезпечення турагента технічною можливістю, у визначеному договором розмірі.

Пунктом 3.1 публічного договору про надання послуг передбачено, що платформа доручає тур агентові здійснювати бронювання та оформлення послуг на умовах та в порядку, визначених договором шляхом використання технічної можливості, а турагент зобов’язується оплатити використання технічної можливості.

За умовами п.п 6.2, 6.3 публічного договору про надання послуг, всі розрахунки між сторонами за договором здійснюються виключно в національній валюті України – гривні. Турагент зобов’язаний виплатити відповідну суму агентського збору за кожну оформлену послугу в момент (день) оформлення, якщо сторони не домовились про інший порядок виконання турагентом обов’язку щодо сплати агентського збору.

Розмір агентського збору публікується в особистому кабінеті турагента на офіційному веб-сайті платформи travel-point.me (постійно доступний для ознайомлення).

Платформа має в односторонньому порядку змінити розмір агентського збору шляхом розміщення (публікації) таких змін до договору на офіційному веб-сайті платформи travel-point.me (постійно доступний для ознайомлення). Про зміну розміру агентського збору платформа направляє турагенту повідомлення на вибір платформи електронною поштою, за допомогою сервісів обміну електронними документами (зокрема, Папка24) або СМС-повідомленнями за 5 (п’ять) робочих днів до дати, з якої починається застосування нового розміру агентського збору.

Так, наявними в матеріалах справи Актами надання послуг №265 від 28.02.2018р. на суму 26 272,00 грн., № 266 від 31.03.2018р. на суму 309 105,00 грн., № 409 від 31.03.2018р. на суму 11 913,50 грн., №2121 від 30.04.2018р. на суму 8369,00 грн., № 2375 від 30.06.2018р. на суму 165 850,00 грн., № 2376 від 20.07.2018р. на суму 7147,88 грн., підписаним повноважними представниками позивача та відповідача, підтверджується виконання позивачем своїх зобов’язань щодо надання послуг по здійсненню бронювання та оформлення авіаквитків та залізничних квитків загалом на суму 528 657,38 грн.

Натомість відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором оплату отриманих послуг у строк, встановлений в договорі, в повному обсязі не здійснив, сплативши лише частково у загальному розмірі 109 262,10 грн., у зв’язку з чим у відповідача утворився борг у сумі 415 550,62 грн., з урахуванням повернення відповідачем оформлених залізничних квитків на суму 3844,66 грн. за актом №479 від 31.03.2018р.

Станом на 01.08.2018р. актом звірки взаєморозрахунків сторонами визначено заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги в сумі 415 550,62 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання умов договору щодо оплати наданих послуг, у зв'язку з чим просить стягнути з останнього 415 550,62 грн. заборгованості.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, надав передбачені договором послуги на загальну суму 528 657,38 грн., які були спожиті відповідачем без зауважень та заперечень.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України. якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем зобов'язань з оплати наданих послуг за зазначеними вище актами є таким, що настав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України. порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк оплати наданих послуг за договором настав, а доказів оплати в повному обсязі станом на день розгляду справи відповідачем не надано, обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 415 550,62 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до п.10.3. договору, відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, статті 611 Цивільного кодексу України, турагент зобов’язаний сплатити платформі пеню за порушення термінів-строків виконання грошових зобов’язань. Розмір зазначеної в цьому пункті договору пені встановлюється у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на момент прострочення, за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд, здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми пені, дійшов висновку, що розрахунок останньої є необґрунтованим, та таким, що суперечить нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково згідно з уточненим розрахунком суду, а саме у розмірі 78 272,67 грн., з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань, а не штрафною санкцією.

Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат, який наведено у позовній заяві, задовольняє дані вимоги в повному обсязі згідно з розрахунком позивача. При цьому згідно з уточненим розрахунком суду розмір інфляційних втрат склав 17 129,57 грн., проте суд, не виходячи за межі позовних вимог, задовольняє вказані вимоги відповідно до розрахунку позивача.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов'язань за публічним договором про надання послуг та заяви про приєднання від 26.02.2018р. щодо оплати наданих послуг належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "ОСКАР" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12; ідентифікаційний код 41285461) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тревел Пойнт" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 120, оф. 602; ідентифікаційний код 39166846) заборгованість в сумі 415 550 грн. 62 грн., 78 272 грн. 67 коп. пені, 617 грн. 12 коп. - інфляційних втрат, 7033 грн. 37 коп. – 3% річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 7522 грн. 11 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 11.12.2018р.

Суддя                                                                                            А.І. Привалов