ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2018 р. Справа№ 911/799/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Денисюк І.Г.,

за участю представників сторін:

від позивача Богомазов П.С.

від відповідача не з`явились

розглядає апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Барселона ю ей"

на рішення Господарського суду Київської області від 02.10.2018 (повний текст складено 11.10.2018)

у справі №911/799/18 (суддя В.А. Ярема)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Форм Сервісес"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Барселона ю ей"

про стягнення 354 132, 97 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Форм Сервісес" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Барселона ю ей" про стягнення 354 132, 97 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідач в порушення умов договору оренди №9 від 18.11.2016 року не сплатив вартість наданих послуг з оренди обладнання та відшкодування за пошкоджене, втрачене обладнання.

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.10.2018 року у справі №911/799/18 позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Барселона ю ей" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Форм Сервісес" 354 132, 97 грн. заборгованості та 5 311, 99 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідач свої грошові зобов'язання за договором оренди належним чином не виконав - станом на день прийняття рішення орендну плату та вартість втраченого і пошкодженого обладнання не сплатив, у той час як розмір відповідно заявлених до стягнення коштів відповідає фактичним обставинам справи та є арифметично вірним, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 354 132, 97 грн. заборгованості з орендних платежів є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Барселона ю ей" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 02.10.2018 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції під час винесення оскаржуваного рішення не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права. Зокрема, на думку апелянта місцевим господарським судом не взято до уваги, що в матеріалах справи немає жодного підтвердження про огляд технічного стану обладнання та складання відповідного акту з підписом орендодавця та орендаря. Також, апелянт зазначає, що ним за оренду обладнання були сплачені акти здачі-приймання робіт (надання послуг) повністю, а також було сплачено кошти за пошкоджене обладнання, відповідно до підписаних актів прийому-передачі обладнання з оренди.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2018 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Барселона ю ей" на рішення Господарського суду Київської області від 02.10.2018 року у справі №911/799/18 та призначено її розгляд на 06.12.2018 року.

20.11.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивач надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Також, 20.11.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшло клопотання про залучення додаткових доказів до матеріалів справи.

05.12.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З огляду на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. З урахуванням вищевказаного, колегія суддів дійшла висновку про можливість закінчення розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача у відповідному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів.

В судовому засіданні 06.12.2018 року представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 18.11.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хюннебек форм сервісес", що надалі змінило свої найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Форм сервісес", (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Барселона ю ей" (далі - орендар) укладено договір оренди №9. (надалі - договір; т.1, а.с. 25-32).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове володіння та користування (оперативну оренду) рухоме майно - опалубка MANTO, (далі за текстом - "обладнання").

Згідно з п. 1.2. договору найменування складових частин та вартість обладнання, що передається в оренду, зазначено в специфікаціях та в актах прийому-передачі обладнання до цього договору.

Пунктом 2.2. договору встановлено, що обладнання вважається переданим орендодавцем та прийнятим орендарем з дати підписання акту прийому-передачі обладнання в оренду уповноваженими представниками сторін.

Також, пунктом 3.1. договору обумовлено, що договір вступає в силу з моменту підписання його уповноваженими особами сторін і посвідчення печатками сторін та діє до повного виконання зобов`язань сторонами по цьому договору.

Відповідно до п. 4.1. договору початок перебігу строку оренди обладнання, за який нараховується орендна плата, відраховується з дня підписання акту-прийому передачі обладнання в оренду і закінчується в день підписання акту приймання-передачі обладнання з оренди від орендаря до орендодавця, яким фіксується дата повернення обладнання з оренди.

Згідно з п. 4.2. договору строк оренди обладнання за цим договором складає до 31.12.2017 року, строк оренди може бути продовжений за письмовим повідомленням однієї з сторін.

Сума орендної плати за обладнання за певний період оренди вказується в додаткових угодах до договору, та може зазначатися в актах приймання-передачі, та/або рахунках-фактурах на оплату оренди обладнання та в інших документах, в яких сторони вважають за потрібне зазначити цей показник. (п. 5.4. договору).

Орендар зобов'язаний, в разі втрати, пошкодження або несвоєчасного повернення обладнання та його деталей, протягом 5 банківських днів відшкодувати його повну вартість, зазначену в специфікації до цього договору та у відповідності з умовами договору. (п. 6.3.8. договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору сторонами було підписано акти приймання-передачі майна в оренду/з оренди, специфікації та, відповідно, укладено ряд додаткових угод до договору оренди, відповідно до яких сторони узгодили кількість майна, що перебуває в оренді відповідача, та його вартість. (т.1, а.с. 33-174).

В матеріалах справи наявні копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунків-фактур за період з листопада 2016 року по листопад 2017 року, банківських виписок по рахунку позивача за період з 21.11.2016 року по 10.04.2018 року, а також детальний та обґрунтований розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем. (т.1, а.с. 33-212, 221-224).

Судом першої інстанції досліджено та колегією суддів перевірено надані позивачем докази та встановлено, що позивачем за весь період орендних правовідносин надано відповідачу послуги з оренди (оренда обладнання, відшкодування ремонту пошкоджень та очищення обладнання) загальною вартістю 2 790 164, 77 грн., у той час як відповідачем за відповідний період сплачено 2 436 031, 80 грн., а тому у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 354 132, 97 грн.

Отже, з наданих позивачем актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем наявна на підставі акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000445 від 31.10.2017 року на суму 14 580, 76 грн. (т.1, а.с. 170), акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000495 від 13.11.2017 року на суму 26 336, 86 грн. (т.1, а.с. 171) та акту приймання-передачі обладнання з оренди (т.1, а.с. 111-112) та рахунку-фактури №СФ-0000450 від 14.11.2017 року на суму 313 215, 35 грн. (т.1, а.с. 172-174).

Згідно з п. 5.8. договору орендна плата сплачується шляхом передплати в безготівковому порядку за перші 30 календарних днів оренди обладнання на поточний рахунок орендодавця на підставі наданого орендодавцем рахунку-фактури протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання від орендодавця рахунку-фактури на оплату. За кожний наступний строк оренди обладнання орендар здійснює передоплату за 5 робочих днів до настання цього чергового строку оренди обладнання на підставі наданого орендодавцем рахунку-фактури протягом 3 (трьох) робочих днів з дати отримання від орендодавця рахунку-фактури на оплату, але не пізніше дня початку наступного чергового строку оренди.

Окрім цього, в матеріалах справи наявний супровідний лист №13 від 23.11.2017 року відповідно до якого позивач направив відповідачу зокрема акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000445 від 31.10.2017 року на суму 14 580, 76 грн. (т.1, а.с. 213).

Також, позивачем надано роздруківку з електронної пошти комерційного агента Гайдамаки Богдана, що підтверджують направлення на адресу відповідача документів в електронному вигляді. (т.1, а.с. 226-231).

Відповідно до п.5.11. договору неотримання орендарем рахунку орендодавця, не позбавляє його обов`язку сплати орендної плати за весь час фактичного користування обладнанням. В разі неотримання рахунку на оплату орендної плати, орендар самостійно вираховує суму орендної плати за певний термін оренди обладнання шляхом множення кількості діб оренди обладнання на тариф за 1 добу.

З доводів відповідача не вбачається спростування фактичного користування обладнанням за термін, який заявлено позивачем.

Згідно з п. 7.1. договору орендар повинен повернути обладнання не пізніше 16-00 годин в день закінчення строку оренди, зазначеного в договорів або додаткових угодах до договору, або, у випадках, передбачених за цим договором, у строк, визначений у вимозі орендодавця про повернення обладнання.

Також, пунктом 5.13. договору встановлено, що по кожному платежу орендодавець зобов`язується підготувати рахунок-фактуру на оплату, в якому зазначається сум до сплати, та своєчасно (у строк, що забезпечує виконання орендарем платіжних зобов`язань відповідно до п. 5.18. цього договору) надати його орендарю для оплати шляхом направлення рахунку-фактури будь-яким засобом зв`язку: поштою, кур`єром, електронною поштою, факсом або іншим способом.

Тобто, направивши на електронну адресу акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунку-фактури позивач не порушив умови договору.

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Позивачем під час апеляційного провадження було подано клопотання про долучення до матеріалів справи листа №10 від 11.04.2018 року згідно з яким позивач направив відповідачу акт приймання-передачі обладнання з оренди та рахунок-фактуру №СФ-0000450 від 14.11.2017 року на суму 313 215, 35 грн.

Позивач під час розгляду в суді першої інстанції посилався на вказаний лист, проте, як він зазначає, був позбавлений можливості подати його в суді першої інстанції оскільки його було втрачено під час переїзду в новий офіс.

Відтак, колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу на даний лист, оскільки він підтверджує також вже встановлений факт судом першої інстанції з наявних у матеріалах справи доказів направлення відповідачу зазначених документів.

Відповідно до п. 5.18. договору орендар не пізніше кожного останнього числа місяця, в якому були надані послуги по оренді обладнання, зобов'язаний отримати від орендодавця оригінал акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) в двох примірниках.

У випадку неповернення (несвоєчасного повернення) підписаного акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) і відсутності письмової мотивованої відмови орендаря від підписання цього акту, такий акт вважається визнаним орендарем, а послуга вважається прийнятою без будь-яких зауважень та претензій в повному обсязі (на вказану в акті суму).

Також, п. 7.8. договору встановлено, що оплата витрат, зазначених в п. 7.7. договору, здійснюється на підставі рахунку орендодавця протягом 3-х днів з дня отримання орендарем такого рахунку, який надсилається орендарю факсом, електронною поштою або іншим способом.

Відповідно до п.7.7. договору, якщо при огляді технічного стану обладнання були зафіксовані обставини, викладені в п. 7.5. договору, орендодавцем в акті прийому-передачі обладнання з оренди зазначається сума відшкодування витрат по відновленню (ремонту) пошкодженого обладнання, та/або сума відшкодування вартості обладнання та його деталей, втрачених/пошкоджених під час оренди.

Тобто, в будь-якому випадку вартість відшкодування за втрачене, пошкоджене обладнання здійснюється на підставі рахунку, який позивачем було направлено відповідачу, а відповідач в свою чергу не надав жодних заперечень з приводу такого рахунку, що в свою чергу свідчить про визнання відповідачем такої вартості відшкодування за втрачене, пошкоджене обладнання, а тому посилання апелянта на п. 7.5. договору колегією суддів відхиляються.

У разі ухилення від повернення обладнання із оренди, до чого прирівнюється ухилення від підписання будь-якого акту повернення протягом 5 робочих днів, від дати, коли таке повернення/або підписання повинно було відбутись, вважається, що об'єкт оренди (обладнання) втрачене орендарем і орендодавець має право вимагати від орендаря відшкодування вартості втраченого обладнання. (п. 7.12. договору).

Відповідно до ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу ч.6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України).

Стаття 193 ГК України передбачає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України: "Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться".

Відповідно до ч.1 п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України: "Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)".

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підписання ТОВ "Барселона ю ей" договору оренди, як і безперешкодне користування відповідачем орендованими обладнанням, без будь-яких зауважень чи заперечень, свідчить про погодження орендаря з умовами укладеного правочину та, відповідно, в силу договірних положень породжує для нього обов'язок по сплаті орендної плати та компенсації вартості пошкодженого та втраченого (неповернутого з оренди) обладнання у повному обсязі відповідно до вартості, визначеної в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000445 від 31.10.2017 року, №ОУ-0000496 від 13.11.2017 року та акті приймання-передачі обладнання з оренди і рахунку-фактурі №СФ-0000450 від 14.11.2017 року.

Крім цього, колегія суддів, в якості підтвердження розміру заборгованості відповідача бере до уваги укладений між сторонами іпотечний договір від 06.12.2017 року. (т.1, а.с. 245-248).

Відповідно до п.1.1. іпотечного договору, відповідач зобов`язується не пізніше 01.03.2018 року включно повернути грошові кошти, не сплачені за володіння та користування рухомим майном - опалубкою, несплачені платежі щодо відшкодування сум за втрачене та/або пошкоджене рухоме майно - опалубку на суму 1 379 132, 97 грн.

Таким чином, станом на 06.12.2017 року після остаточної здачі обладнання з оренди (14.11.2017 року) даний факт не заперечується сторонами, відповідач визнав наявність його заборгованості по договору оренди №9 від 18.11.2016 року за володіння та користування рухомим майном - опалубкою, та за втрачене та/або пошкоджене майно - опалубку.

Належних та допустимих доказів відповідно до ст. 74 ГПК України в спростування факту наявності заборгованості по договору оренди №9 від 18.11.2016 року та її розміру відповідачем надано не було.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано відповідачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Київської області від 02.10.2018 року у справі №911/799/18 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вимоги ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 272, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Барселона ю ей" на рішення Господарського суду Київської області від 02.10.2018 року у справі №911/799/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 02.10.2018 року у справі № 911/799/18 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №911/799/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 07.12.2018 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді О.О. Хрипун

М.Г. Чорногуз