СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2018 р. Справа № 905/2368/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Білоусова Я.О. , суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Снабтрейдкомпані" (вх. №643 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 12.09.2018 у справі № 905/2368/15, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області колегією суддів у складі головуючого судді Курило Г.Є., судді Ніколаєвої Л.В., судді Чорненької І.К., час проголошення рішення – 16:06 год., дата складання повного тексту рішення - 17.09.2018,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Снабтрейдкомпані", м. Донецьк

про стягнення 64288285,11 доларів США та 1711285,94 грн

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтрейдкомпані» 64288285,11 доларів США та 1711285,94грн, у тому числі заборгованість за кредитом в розмірі 60000000,00 доларів США, заборгованість по процентам в розмірі 4232555,53 доларів США, 3% річних за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 55729,58 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 1711285,94 грн., посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 12.09.2018 у справі №905/2368/15 частково задоволено позовні вимоги, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Снабтрейдкомпані" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" заборгованість за кредитом в розмірі 60000000,00 доларів США, заборгованість по процентам в розмірі 4232555,53 доларів США, 3% річних за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 55729,58 доларів США, а також судовий збір в сумі 182700,00 грн. Судом відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Снабтрейдкомпані" про стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 1711285,94 грн., застосувавши приписи закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Снабтрейдкомпані" звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 19.09.2018 вих. №СТК/С/2368/ЮР/КАВ/19918/ап (від 05.10.2018 вх. № 20408/18), в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, а також порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 12.09.2018 у справі №905/2368/15 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до ТОВ "Снабтрейдкомпані" про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.

Також, апелянт просив надати час для надання оригіналів документів зазначених в додатках до апеляційної скарги, а саме: документ про сплату судового збору, документи про надіслання копії апеляційної скарги сторонам.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що судом першої інстанції зроблено неправильний висновок щодо наявності підстав стягнення 3% річних, оскільки умовами договору передбачено сплату відповідачем тільки процентів за користування кредитом, сплату 3% річних договором не передбачено. Апелянтом також зазначено, що строк сплати основної заборгованості не настав, адже умовами договору передбачено порядок погашення заборгованості, який передбачає сплату кредиту до 01.02.2016. Також відповідач вважає, що у позивача відсутнє порушене право, а у нього відсутнє боргове зобов’язання, оскільки позивач вимогу про дострокове виконання кредитних зобов’язань відповідачу не направляв, а також виходячи зі строку, на який надані транші, строк виконання зобов’язань за договором не настав.

11.10.2018 заявником апеляційної скарги – ТОВ "Снабтрейдкомпані", супровідним листом надіслано до суду апеляційної інстанції (через Господарський суд Донецької області вх.№20809/18 від 11.10.2018) оригінали зазначених документів, а саме: оригінал апеляційної скарги від 19.09.2018 вих. №СТК/С/2368/ЮР/КАВ/19918/ап (засвідчений печаткою підприємства); оригінал платіжного доручення від 03.10.2018 про сплату судового збору; оригінал документів про надіслання копії апеляційної скарги позивачу.

Указом Президента України від 29.12.2017 №454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", крім іншого, постановлено ліквідувати Донецький апеляційний господарський суд та утворити Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області з місцезнаходженням у місті Харкові.

У відповідності до частини 6 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у газеті "Голос України" (№185 (6940) від 03.10.2018) розміщено повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

26.10.2018 до Східного апеляційного господарського суду надійшла справа №905/2368/15.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 26.10.2018 визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.10.2018 відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду на 03.12.2018.

20.11.2018 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні.

06.12.2018 у зв’язку з відрядженням судді Пуль О.А., автоматизованим розподілом судової справи між суддями, для розгляду даної справи сформовано такий склад суду: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Шевель О.В.

В судовому засіданні 06.12.18 представник позивача заперечував проти апеляційної скарги, наполягав на законності та обгрунтованості оскаржуваного рішення, просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, у судове засідання Східного апеляційного господарського суду 06.12.2018 не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об’єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов’язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх представників сторін, з’ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, встановила наступне.

29.11.2013 між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Снабтрейдкомпані", м.Донецьк (позичальник, відповідач) укладений договір про відкриття траншевої кредитної лінії №15-93/19-21/13 (кредитний договір).

Згідно умов вказаного договору банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття кредитної лінії зі встановленням максимального ліміту кредитної лінії у розмірі 30000000,00 грн. Кредитування відбувається шляхом надання позичальнику кредитних коштів в межах окремих траншів. (п. 2.1, 2.2 договору).

В подальшому, у зв’язку з внесенням відповідних змін до договору, розмір ліміту кредитної лінії змінено на 60000000,00 грн.

Згідно п. 2.2. кредитного договору в редакції договору про внесення змін від 29.01.2015 кредитування відбувається шляхом надання позичальнику кредитних коштів в межах окремих траншів. Розмір суми отриманих траншів, по яких існують боргові зобов'язання, в будь-який момент дії цього договору не можу перевищувати встановлений ліміт кредитної лінії. Встановлення розміру кожного траншу відбувається після підписання з позичальником договору про надання траншу в межах встановленого ліміту кредитування, в якому визначається, крім іншого, строк користування траншем, процентна ставка. Договори про надання траншу в межах встановленого ліміту кредитування є невід'ємними частинами цього договору. Позичальник зобов'язується отримати кошти в межах траншу, виконати всі обов'язки, що витікають зі змісту цього договору, і повністю погасити свої боргові зобов'язання у терміни (строки), встановлені відповідним договором про надання траншу в межах встановленого ліміту кредитування. Строк дії кожного траншу не може перевищувати 1 місяць та щоразу продовжується автоматично на такий самий строк, але не пізніше кінцевої дати повернення траншу, якщо жодна зі сторін за 10 календарних днів до настання кінцевого строку повернення траншу не повідомить іншу сторону про відмову від автоматичного продовження строку користування ним. Перебіг кожного наступного строку дії Траншу починається з останнього дня попереднього строку дії траншу та закінчується через 1 місяць. Під поняттям 1 місяць слід розуміти період часу, що складає 30 календарних днів. Кожний транш є не відновлювальним кредитом, і після сплати заборгованості по поверненню суми кредиту (повністю або частково), позичальник втрачає право на отримання кредиту у розмірі різниці між розміром траншу та розміром поточної заборгованості по сплаті суми кредиту.

Строк дії ліміту кредитної лінії по 01 лютого 2016 р. (включно) (п. 2.5. кредитного договору в редакції договору про внесення змін від 29.01.2015).

В рамках договору про відкриття траншевої кредитної лінії № 15-93/19-21/13 від 29.11.2013 було укладено 5 (п'ять) договорів про надання траншу в межах встановленого Договором про відкриття траншевої кредитної лінії від 29.11.2013 ліміту кредитування (із змінами та доповненнями):

1) договір від 29 листопада 2013р. про надання про надання траншу в межах встановленого Договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 15-93/19-21/13 від 29.11.2013 ліміту кредитування про надання траншу в сумі 30 000 000 доларів США;

2) договір від 07 лютого 2014р. про надання траншу в межах встановленого договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 15-93/19-21/13 від 29.11.2013 ліміту кредитування про надання траншу в сумі 15 000 000 доларів США;

3) договір від 27 червня 2014р. про надання траншу в межах встановленого договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 15-93/19-21/13 від 29.11.2013 ліміту кредитування про надання траншу в сумі 5 000 000 доларів США;

4) договір від 01 грудня 2014р. про надання траншу в межах встановленого договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 15-93/19-21/13 від 29.11.2013 ліміту кредитування про надання траншу в сумі 6 000 000 доларів США;

5) договір від 03 грудня 2014р. про надання траншу в межах встановленого договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 15-93/19-21/13 від 29.11.2013 ліміту кредитуванняпро надання траншу в сумі 4 000 000 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав зобов’язання щодо видачі відповідачу кредитних коштів, також про це не заперечує відповідач.

В п. 4.1. кредитного договору передбачено, що за користування кредитом в рамках встановлених траншів, позичальник повинен сплачувати банку проценти. Проценти нараховується до повного погашення заборгованості по кредиту. За користування кредитом в межах строку його погашення, позичальник сплачує проценти за користування кредитом. У випадку прострочення позичальником виконання зобов'язань по погашенню кредиту, банк надалі нараховує проценти за неправомірне користування кредитом на частину кредиту, що є простроченою до сплати та проценти за користування кредитом на частину кредиту, строк сплати якої не настав. Якщо проценти за неправомірне користування кредитом не встановлені договором (в тому числі договором про надання траншу в межах встановленого ліміту кредитування), банк нараховує проценти за користування кредитом до повного погашення заборгованості по кредиту.

За приписами пункту 4.3. кредитного договору проценти нараховуються Банком у розмірі, встановленому у Договорі про надання Траншу в межах встановленого ліміту кредитування, починаючи з дати першого списання коштів з кредитного рахунку по день повного погашення Кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. Проценти нараховуються у валюті кредиту. При розрахунку процентів по заборгованості в іноземній валюті використовується метод «факт/360», виходячи із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році. Банк нараховує проценти на кредит кожного дня на фактичний залишок заборгованості за кредитом на кінець дня. Проценти, нараховані за поточний місяць, сплачуються щомісячно 1 (першого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулось нарахування процентів, а при настанні дати сплати (повернення) кредиту - в цю дату. Нарахування процентів за вихідні та неробочі дні поточного місяця здійснюється в останній робочий день перед такими вихідними та неробочими днями. При цьому сторони встановлюють, що зобов'язання Позичальника по сплаті нарахованих процентів не вважаються простроченими до 5-го (п'ятого) числа місяця наступного за місяцем, в якому відбулось нарахування процентів.

Договорами про надання траншів встановлена ставка процентів 11 % річних.

Відповідно до п. 8.3.3 кредитного договору банк набуває право вимагати від позичальника (незалежно від настання строку погашення кредиту) сплатити у повному обсязі заборгованість за цим договором, у випадку коли має місце одна або декілька негативних обставин, перелік яких наведений у п. 9.1. цього договору.

Розділом 9 кредитного договору передбачено перелік негативних обставин. Так, п.9.1.1 кредитного договору називає негативною обставиною невиконання або неналежне виконання позичальником будь-яких умов договору.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (п. 11.1. кредитного договору).

Відповідно до п. 11.3. кредитного договору, він діє до повного повернення позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування кредитом та до повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобов'язань, прийнятих ним на себе згідно з умов цього договору.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Оскільки позичальником не виконувались зобов'язання за кредитним договором, банком на адресу відповідача була направлена претензія-вимога №39-1/1507-9 від 08.09.2015, в якій банк вимагав сплатити протягом 10 календарних днів з моменту одержання вимоги: заборгованість за кредитом в розмірі 60000000,00 доларів США, заборгованість по процентам в розмірі 4232555,53доларів США, 3% річних за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 55729,58 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 1711285,94грн. Направлення претензії-вимоги підтверджуються накладною №16-2411-5548 від 08.09.2015 та описом вкладення до накладної №16-2411-5548 компанії «PONY EXPRESS», яка представляє кур'єрські послуги.

Проте, відповідач не виконав вимогу банку, та не повернув отримані кредитні кошти та проценти за користування кредитом.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, ухвалою від 03.11.2015 призначено у справі судову економічну експертизу, проведення якої доручено Донецькому науково-дослідному інституту судових експертиз. Висновком експертизи встановлено, що наведений в додатках до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитом, процентами, 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків, пенею за несвоєчасну сплату відсотків відповідає умовам договору про відкриття траншевої кредитної лінії №15-93/19-21/13 від 29.11.2013 з урахуванням додаткових угод до нього та підтверджується документально; розрахунки заборгованості по тілу кредиту, процентам, 3% річних, пені, проведені вірно та відповідають умовам договору про відкриття траншевої кредитної лінії №15-93/19-21/13 від 29.11.2013 та первинним документам.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд визнав встановленими обставини неповернення відповідачем кредитних коштів та процентів за користування кредитом, а також дійшов висновку про правомірність їх заявлення та стягнення з відповідача, а також 3% річних, як відповідальність за порушення грошового зобов’язання.

З таким висновком погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтями 626, 627 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 9.1 договору, Кожна та будь-яка з перелічених нижче обставин та/або подій для цілей цього договору тлумачиться як Негативна обставина. Підпунктом 9.1.1 передбачено, що Негативною обставиною є невиконання або неналежне виконання позичальником будь-яких умов цього договору.

Підпунктом 9.2.2 пункту 9.2 договору передбачено, що дострокове повернення кредиту є наслідком виникнення негативних обставин.

Враховуючи невиконання відповідачем умов кредитного договору в частині повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, для відповідача за умовами договору настали Негативні обставини, наслідком яких є право позивача вимагати дострокове повернення кредитних коштів.

Як зазначалось, банком на адресу відповідача направлена претензія-вимога №39-1/1507-9 від 08.09.2015, в якій банк вимагав сплатити протягом 10 календарних днів з моменту одержання вимоги: заборгованість за кредитом в розмірі 60000000,00 доларів США, заборгованість по процентам в розмірі 4232555,53доларів США, 3% річних за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 55729,58 доларів США, пеня за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 1711285,94грн.

Факт направлення претензії-вимоги підтверджуються накладною №16-2411-5548 від 08.09.2015 та описом вкладення до накладної №16-2411-5548 компанії «PONY EXPRESS», яка надає кур'єрські послуги (а.с. 213 т. 1).

Враховуючи невиконання відповідачем вимог претензії, строк виконання зобов’язань за спірним договором вважається таким, що настав.

Тому, доводи відповідача щодо ненаправлення йому вимоги та ненастання строку сплати заборгованості спростовується матеріалами справи та фактичними обставинами спору.

Як зазначалось, висновком судової економічної експертизи №744 від 27.03.2017 правильність розрахунку позовних вимог - заборгованість за кредитом у розмірі 60000000,00 доларів США, заборгованість по процентам в розмірі 4232555,53доларів США (станом на 20.07.2015).

В матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачем вказаної суми, а тому оскаржуване рішення в частині стягнення основної заборгованості та процентів за користування кредитом є цілком законним та обґрунтованим.

Позивачем також заявлено до стягнення 3% річних, нараховані на прострочені проценти у розмірі в розмірі 55729,58 доларів США за період з 05.02.2014 по 19.07.2015.

Як зазначалось, відповідач заперечує щодо стягнення 3% річних, як відповідальності за порушення грошового зобов’язання, ототожнюючи її із нарахуванням процентів за користування чужими коштами, передбачених ст. 536 ЦК України.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, оскільки невиконання зобов’язань, вираженого у грошах, зокрема, повернення кредитних коштів, є грошовим зобов’язанням, порушення строку сплати такого обов’язку є наслідком нарахування 3% річних. Виплати передбачені ст. 625 ЦК України не є відсотками за користування чужими коштами у розумінні 536 ЦК України, а є гарантією належного виконання грошового зобов’язання.

У розумінні статті 536 ЦК України, проценти за користування чужими коштами не є процентами за користування кредитними коштами, що в свою чергу регулюється приписами глави 71 Цивільного кодексу України «Позика», та не нараховуються у відповідності до приписів статей 1046 - 1057-1 ЦК України.

Тому, доводи апелянта стосовно неправомірного нарахування 3% річних та стягнення їх з відповідача спростовуються положеннями цивільного законодавства та матеріалами справи.

У відповідності до висновку судової економічної експертизи, 3 % річних нараховані на прострочені проценти в розмірі 55729,58 доларів США підтверджується документально та заявлена позивачем сума 3% річних є вірною.

Тому, колегія суддів вважає позовні вимоги в цій частині доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи, що апелянтом не оскаржується рішення в частині заявленої позивачем пені, рішення в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Застосовуючи практику Європейського суду з прав людини викладену, зокрема, у Рішенні «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, колегія суддів зазначає, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов’язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов’язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов’язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються вищенаведеним.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з’ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Снабтрейдкомпані" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 12.09.2018 у справі № 905/2368/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у відповідності до статей 286- 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 07.12.2018

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.В. Шевель