ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2018 р. м. Київ Справа № 911/1473/18

За позовом Приватного акціонерного товариства Київська пересувна механізована колона-2

до Приватного акціонерного товариства Київобленерго

про стягнення 116 157,06грн

Суддя С.І. Чонгова

За участю секретаря судового засідання М.Ф. Савчук

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №09/01-2 від 09.01.2018);

від відповідача: ОСОБА_2 (доріреність №70 від 22.05.2018).

СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство Київська пересувна механізована колона-2 (далі ОСОБА_3 Київська пересувна механізована колона-2) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Київобленерго (далі ОСОБА_3 Київобленерго) про стягнення 116 157,06грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідачем отримано грошові кошти від позивача в розмірі 116 157,6грн за спожиту активну електроенергію на підставі договору №117 від 14.10.2008, однак в подальшому в судовому порядку при розгляді господарської справи №910/1137/16 судами всіх інстанцій встановлена відсутність власного споживання активної електроенергії з боку позивача за період з вересня 2013 року до грудня 2015 року включно, а тому правова підстава для отримання відповідачем коштів за період з жовтня 2013 року до квітня 2014 року відсутня.

Відповідач у справі - Приватне акціонерне товариство Київобленерго у своєму відзиві зазначає, що кошти в розмірі 116 157,06грн були сплачені добровільно позивачем на виконання вимог дійсного договору і в даному випадку підстав для стягнення даних коштів з відповідача на користь позивача відсутні.

Позивачем у справі надано відповідь на відзив, у якій зазначає про хибність твердження відповідача щодо призначення платежів позивача у період з листопада 2013 по березень 2014 та грудень 2014, які зі слів відповідача є заборгованістю ОСОБА_3 Київська пересувна механізована колона-2 за період вересня 2013. Відомості щодо призначення платежу та рахунку, на підставі якого здійснювалася оплата, чітко зазначалася в платіжних дорученнях. Позивач стверджує, що з вимогами щодо стягнення безпідставно отриманих коштів за спожиту активну електроенергію на підставі договору №117 від 14.10.2008 він міг звернутися лише після встановлення в судовому порядку відсутності власного споживання активної електроенергії з боку позивача за період з вересня 2013 року до грудня 2015 року включно.

Відповідачем у справі подано заперечення на відповідь на відзив. Щодо твердження позивача, що оплата здійснювалася на підставі виставлених рахунків та зазначення призначення платежу в платіжних доручення, відповідач зазначає, що матеріали справи не містять таких платіжних доручень. Також, щодо пропущення позивачем строку позовної давності зазначає, що позивач обізнаний про відсутність споживання електроенергії з 2010 року, про що і зазначив у відзиви на позов у справі 910/1137/16, на яку і посилається позивач.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.07.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.07.2018 розгляд справи ухвалено здійснювати в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 30.08.2018.

Ухвалою господарського суду Київської області 30.08.2018 здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 17.09.2017.

У підготовчому судовому засіданні 17.09.2018 оголошено перерву до 01.10.2018.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.10.2018 підготовче судове засідання відкладено та призначено на 29.10.2018.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.10.2018 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Дослідивши матеріали справи та докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

14.10.2008 між Закритим акціонерним товариством «А.Е.С. Київобленерго» (постачальник) та Акціонерним товариством «Київська пересувна механізована колона-2» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Київська пересувна механізована колона-2») (споживач) було укладено договір №117 про постачання електричної енергії, відповідно до п. 1.1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 152 кВА, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього договору.

Відповідачем у даній справі (ОСОБА_3 «Київобленерго») до позивача у даній справі (ОСОБА_3 «Київська пересувна механізована колона-2») був заявлений позов про стягнення заборгованості у сумі 1243192,14грн за період з вересня 2013 по грудень 2013.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 25.04.2017 у справі №910/1137/16, яке залишено в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 15.11.2017, у задоволенні вказаного позову було відмовлено

Підставою відмови у задоволенні позовних вимог у рішеннях судів зазначено відсутність споживання електричної енергії у даний період ОСОБА_3 «Київська пересувна механізована колона-2».

Позивач ОСОБА_3 «Київська пересувна механізована колона-2» посилається на те, що ним сплачувалися рахунки за період жовтень 2013 року березень 2014 року на загальну суму 116157,06грн. А отже, за відсутності споживання електричної енергії у зазначений період, сума сплачена ним безпідставно.

Відповідач ОСОБА_3 «Київобленерго» зазначає, що станом на жовтень 2013 позивач мав заборгованість за попередні періоди у сумі 116369,44грн, тому перерахована позивачем сума була спрямована на погашення цієї заборгованості.

Крім того, відповідач просить застосувати строки позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У відповідності до ч. 2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Рішеннями судів було встановлено відсутність споживання позивачем ОСОБА_3 «Київська пересувна механізована колона-2» електричної енергії у період з вересня 2013 року грудень 2015 року за лічильниками споживача - ОСОБА_3 «Київська пересувна механізована колона-2».

Згідно ч. 4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до платіжних доручень (а.с.19-26) позивач сплатив відповідачу: 25372,26грн за активну енергію у жовтні 2013 року; 15758,57грн за активну енергію у листопаді 2013 року; 18682,29грн за активну енергію у грудні 2013 року; 40684,50грн за активну енергію у лютому 2014 року; 15659,44грн за активну енергію у березні 2014 року.

Як витікає з рахунків відповідача і не заперечено документально позивачем станом на жовтень 2013 року заборгованість позивача за спожиту електроенергію становила 116369,44грн.

Проте, суд не може прийняти до уваги позицію відповідача щодо зарахування перерахованих позивачем коштів за попередній період заборгованості.

Відповідно до абз. 2 п. 6.5 ПКЕЕ у разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, постачальник електричної енергії має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

В платіжних дорученнях позивача зазначено конкретний період, за який сплачується сума, а також перераховані позивачем суми співпадають з сумами, що нараховані за місяць сплати. Таким чином, вказані суми підлягали зарахуванню саме за період, вказаний у платіжних дорученнях.

А отже, зазначені суми є безпідставно нараховані та безпідставно сплачені.

Щодо пропуску позовної давності, про що заявлено відповідачем позивач стверджує, що про не споживання ним електричної енергії він дізнався з моменту прийняття рішення Господарського суду м. Києва від 25.04.2017 у справі №910/1137/16.

Проте, суд не може погодитись з таким твердженням позивача, виходячи з наступного.

У відповідності до п.7.1 договору, облік електроенергії, спожитої споживачем та (або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ. У разі порушення споживачем вимог нормативно-технічних документів щодо встановлення та експлуатації засобів обліку, їх покази не використовуються при розрахунках за спожиту електроенергію, а обсяги спожитої електроенергії визначаються постачальником розрахунково згідно з вимогами Додатку №4 «Порядок розрахунків за активну електроенергію» та Додатку №5(5а) «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Пунктом 7.5 договору передбачено, що на підставі показів засобів обліку електричної енергії та згідно умов Додатку №6 «Порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії та форма звіту споживача про покази приладів обліку» оформлюються такі документи: акт про використану електричну енергію (акт про прийняття-передавання товарної продукції); акт результатів замірів електричної потужності (у разі потреби за ініціативою постачальника). За наявності вводів на різних ступенях напруги та різних системах обліку покази надаються окремо за кожною точкою обліку.

Відповідно до п. 2 додатку №6 до договору, перелік номерів лічильників, покази яких знімає споживач (в т.ч. облік субспоживачів у разі якщо споживач за цим договором є основним споживачем): 004798905, 1 та 50845577.

За даними журналу обліку за вказаними лічильниками споживач (ОСОБА_3 «Київська пересувна механізована колона-2») передав покази відповідачу.

Тобто, позивач мав знати саме з моменту зняття показів з засобів обліку кількість спожитої електричної енергії або про відсутність її споживання.

Крім того, при розгляді справи №910/1137/16 позивач (ОСОБА_3 «Київська пересувна механізована колона-2») посилався на відсутність споживання електричної енергії у спірний період, а отже він знав щодо відсутності споживання електричної енергії до дня прийняття судового рішення господарським судом м. Києва від 25.04.2017.

У відповідності до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тобто, в силу ст. 42 ГК України, підприємство мало знати з якого часу не споживається електрична енергія.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ст. 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, а порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Частина 1 ст. 261 ЦК України вказує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що позивачем пропущено строк позовної давності, про яку заявлено відповідачем, суд дійшов висновку про відмову в задоволення позовних вимог у даній справі.

В силу ст. 129 ГПК України, судові витрати, підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити

Повний текст рішення складено 03.12.2018

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.І. Чонгова