ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2018 року м.Дніпро Справа № 908/3568/16

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів: Пархоменко Н.В., Березкіної О.В.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Компанія Пелагія АС (Pelagia AS) на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.06.2018 (повне рішення складено та підписано 06.07.2018, суддя Азізбекян Т.А.)

за позовом Риботоргової компанії "Трансакватік ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларан-07", м. Запоріжжя

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кліон", м. Запоріжжя

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Компанія Пелагія АС (Pelagia AS)

про визнання недійсною додаткову угоду № 2 від 19.12.2014 до договору поруки від 24.12.2010, укладену 19.12.2014 між ТОВ "Ларан-07" та компанією "Пелагіа АС"

ВСТАНОВИВ:

Риботоргова компанії "Трансакватік ЛТД" звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАРАН-07" про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 19.12.2014 до договору поруки від 24.12.2010, укладену 19.12.2014 між ТОВ "Ларан-07" та компанією "Пелагіа АС".

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.06.2018 у даній справі позов задоволено; визнано недійсною додаткову угоду № 2 від 19.12.2014 до договору поруки б/н від 24.12.2010, укладену 19.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ларан-07" та Компанією Пелагія АС; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларан-07" на користь Риботоргової компанії "Трансакватік ЛТД" 1 378,00 грн. судового збору.

Зазначене рішення обґрунтовано посиланням на доведеність позивачем належними доказами порушення відповідачем його законних прав та інтересів та наявність правових підстав для задоволення позову.

Не погодившись із згаданим рішенням, Компанія Пелагія АС (Pelagia AS) звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які підтверджують факт повідомлення директора ТОВ "Ларан-07" ОСОБА_2 про обмеження його повноважень на укладання оспорюваної додаткової угоди.

В оскаржуваному рішенні суд не лише не дослідив питання обізнаності третьої особи щодо повноважень відповідача на укладання правочину, а й повністю проігнорував дослідження питання добросовісності третьої особи як при вчинення правочину, так і при його виконанні.

Причиною подання позовної заяви Риботоргової компанії "Трансакватік ЛТД" було нівелювання арбітражного застереження, яке міститься у ст.9 договору поруки від 24.12.2010, який було укладено на забезпечення виконання фінансових зобов'язань ТОВ "Кліон". Згідно ч.3 ст.ІІ Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень, національний суд, якщо до нього надходить позов по питанню, по якому сторони уклали арбітражну угоду, повинен, за клопотанням однієї сторони, направити сторони до арбітражу.

Господарський суд не звернув увагу на той факт, що представником ТОВ "Ларан-07" у справі № 796/41/2018 є ОСОБА_3 Таким чином, ОСОБА_3 одночасно представляв Риботоргову компанію "Трансакватік ЛТД" - позивача у даній справі і в іншій, пов'язаній справі представляє ТОВ "Ларан-07", який є відповідачем в даній справі. Як випливає із Правил адвокатської етики, адвокат не може представляти одночасно двох клієнтів, інтереси яких є взаємно суперечливими.

Скаржник вважає, що господарський суд, застосовуючи ч.3 ст.92 ЦК України повинен був встановити, що компанія "Пелагіа АС" знала або повинна була знати про наявні обмеження повноважень директора ТОВ "Ларан-07" ОСОБА_2, які запроваджені Протоколом № 6, але, незважаючи на це, вчинили за ним оспорюваний правочин, а ТОВ "Ларан-07" з грудня 2014 не надала наступного схвалення цього правочину. При цьому, Компанія "Пелагіа АС" може вважатися такою, що знає або повинна знати про обмеження повноважень цієї особи, якщо такі обмеження передбачені законом, або закріплені у документі про який така компанія могла дізнатися з публічних джерел або з документу, на який посилається сам оспорюваний договір.

Враховуючи положення ч.3 ст.92 ЦК України, за відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів, які підтверджують обізнаність Компанії "Пелагіа АС" про факт існування Протоколу №6, апелянт не може вважатися особою, що знала та повинна була знати про будь-які обмеження директора ТОВ "Ларан-07" ОСОБА_2 За таких обставин, господарський суд неправомірно не застосував положення ч.3 ст.92 ЦК України та визнав недійсною оспорювану додаткову угоду № 2 від 19.12.2014.

На думку апелянта, визнання недійсною додаткової угоди №2 від 19.12.2014 прямо суперечить ч.3 ст.92 ЦК України та є незаконним.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду залишити без змін.

Позивач зазначає, що наявними в матеріалах справи доказами суд встановив про повну обізнаність директора ОСОБА_2 про наявні обмеження його повноважень, а також дійсність протоколу № 6 від 22.12.2011 та його прийняття у зазначену в ньому дату.

Вибрана виконавчим органом ТОВ "Ларан-07" та Компанією "Пелагіа АС" форма укладення нового договору поруки через додаткову угоду до раніше укладеного контракту, без дотримання нового погодження учасників ТОВ "Ларан-07" була направлена на збереження наявного страхового покриття з боку норвезької компанії "ГІЕК" можливих ризиків неплатежів, тому що в даному випадку не потребувалося надання останній нового погодження учасників ТОВ "Ларан-07". В даному випадку обидві сторони, з різних мотивів діяли недобросовісно та нерозумно.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін.

Відповідач зазначає, що додатковою угодою № 2 від 19.12.2014 до договору поруки від 24.12.2010, фактично було забезпечене зобов'язання, розмір якого більше ніж у 1100 відсотків (11 разів) перевищує вартість всього майна ТОВ "Ларан-07".

На думку відповідача, договір поруки є правочином, який направлений на відчуження майна ТОВ "Ларан" на користь кредитора та по суті є правочином, який створює грошове зобов'язання перед іншою особою та надає останній здійснювати звернення як на грошові активи ТОВ "Ларан-07", так і на інше майно.

Оскільки, обмеження повноважень юридичної особи встановлено в Цивільному кодексі України, апелянт фактично знав або не міг не знати про наявне обмеження повноважень представника ТОВ "Ларан-07" на укладення спірної додаткової угоди.

27.11.2018 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

27.11.2018 відповідачем надані суду апеляційної інстанції додаткові докази, які не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки заявник, в порушення ч.3 ст.269 ЦК України не надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи таке.

24.12.2010 між ТОВ «Ларан-07» (поручитель) та Компанією «NORWAY Pelagic AS» (кредитор) було укладено договір поруки б/н від 24.12.2010, за умовами якого поручитель безвідклично та безумовно поручається перед кредитором за повне і своєчасне виконання боржником усіх його зобов'язань за основним договором.

Основним договором є контракт № 15/12/10 від 15.12.2010, укладений між ТОВ «Кліо» (покупець) та Компанією «NORWAY Pelagic AS» (продавець) на поставку товару - (свіжомороженої чи охолодженої риби різних видів та морепродукти) на загальну суму еквівалентну 50 млн. доларів США.

Згода на укладення ТОВ «Ларан-07» договору поруки з Компанією «NORWAY Pelagic AS» та надання повноважень директору ТОВ «Ларан-07» ОСОБА_2 на підписання договору поруки з «NORWAY Pelagic AS» було порядком денним на загальних зборах ТОВ «Ларан-07».

Рішення про надання згоди на укладення ТОВ «Ларан-07» договору поруки з Компанією «NORWAY Pelagic AS» та надання повноважень директору ТОВ «Ларан-07» ОСОБА_2 на підписання договору поруки з NORWAY Pelagic AS оформлено протоколом загальних зборів ТОВ «Ларан-07» від 21.12.2010.

21.07.2011 в ТОВ «Ларан-07» відбулась зміна складу учасників. Новим учасником товариства, зокрема, стала Риботоргова компанія «Трансакватік ЛТД», позивач у цій справі.

Відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Ларан-07» № 6 від 22.12.2011, вирішено: 1. Віднести до виключної компетенції загальних зборів учасників ТОВ «Ларан-07» надання письмової згоди на укладення правочинів (договір, угод) відносно забезпечення зобов'язань ТОВ «Ларан-07» та/або третіх осіб (у т.ч. застави, іпотеки, поруки), а також на зміну умов даних правочинів. Надавати повноваження директору ТОВ «Ларан-07» на підписання вищевказаних договорів, додаткових угод та додатків до них лише після отримання письмової згоди загальних зборів учасників ТОВ «Ларан-07». 2. У зв'язку із зміною повноважень органу управління ТОВ «Ларан-07», зазначених в п.1 даного протоколу, затвердити нову редакцію Статуту ТОВ «Ларан-07». Доручити директору ТОВ «Ларан-07» ОСОБА_2 провести державну реєстрацію нової редакції Статуту ТОВ «Ларан-07».

19.12.2014 між ТОВ «Кліон» та Компанією «Пелагіа АС» (Норвегія), яка була створена внаслідок реорганізації компанії «NORWAY Pelagic AS» був укладений контракт №162S/2014Р, згідно умов якого, продавець - Пелагіа АС зобов'язувався передати у власність покупця - ТОВ «Кліон», а покупець зобов'язується прийняти у власність від продавця свіжозаморожену чи охолоджену рибу різних видів та морепродукти. Термін дії договору до 31.12.2016.

19.12.2014 між ТОВ «Ларан-07» в собі директора ОСОБА_4 та компанією «Пелагіа АС» (Норвегіа) укладена додаткова угода №2 до договору поруки від 24.12.2010, згідно умов якої, у зв'язку із реорганізацією «NORWAY Pelagic AS» в «Пелагіа АС», сторони домовились внести до договору поруки наступні зміни: викладено преамбулу договору у новій редакції, замінена сторона договору поруки від 24.12.2010 (кредитор) з «NORWAY Pelagic AS» на «Пелагіа АС».

Згідно цієї додаткової угоди, оскільки кредитор та ТОВ «Кліон» - боржник, уклали Контракт № 162S/2014Р від 19.12.2014 (основний договір), згідно з яким боржник зобов'язався здійснити оплату кредитору за поставку товару, у розмірі та умовах, зазначених в основному договорі; оскільки, для забезпечення здійснення виплат кредитору всіх сум, що мають збути сплачені боржником кредитору за основним договором, поручитель погодився забезпечити виконання боржником його зобов'язань перед кредитором за основним договором шляхом укладення цього договору.

Риболовна компанія «Трансакватік ЛТД» вважає, що додаткова угода № 2 від 19.12.2014 до договору поруки від 24.12.2010, між ТОВ "Ларан-07" та компанією "Пелагіа АС" укладена без попереднього отримання згоди на правочин загальними зборами учасників ТОВ "Ларан-07", у зв'язку з чим звернулась до суду з цим позовом.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (ч.1 ст.2 ЦК України).

Статтею 80 ЦК України визначено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

За ст.90 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду. Юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч.1 ст.92 ЦК України).

Правочини юридична особа вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи у правовідносини з третіми особами. Крім того, управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст. 97 ЦК України).

Обмеження повноважень виконавчого органу юридичної особи можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.

З огляду на викладене, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають із юридичними особами договори різних видів, ч. 3 ст. 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Однак, закон враховує, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми відносинами між юридичною особою та її органом, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Частиною 3 статті 92 ЦК України встановлено виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень. Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом із тим обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності у поведінці третьої особи несе юридична особа.

Закон не установлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах із юридичною особою.

Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема чи виконала третя особа свої обов'язки за договором, у який спосіб, як у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

Згідно ч.2 ст.62 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, яка діяла на момент укладення оспорюваного правочину) дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора).

Позивач посилається на те, що відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Ларан-07» № 6 від 22.12.2011, прийнято рішення про віднесення до виключної компетенції загальних зборів учасників ТОВ «Ларан-07» надання письмової згоди на укладення правочинів (договір, угод) відносно забезпечення зобов'язань ТОВ «Ларан-07» та/або третіх осіб (у т.ч. застави, іпотеки, поруки), а також на зміну умов даних правочинів. Надання повноважень директору ТОВ «Ларан-07» на підписання вищевказаних договорів, додаткових угод та додатків до них лише після отримання письмової згоди загальних зборів учасників ТОВ «Ларан-07». У зв'язку із зміною повноважень органу управління ТОВ «Ларан-07», зазначених в п.1 даного протоколу, затверджено нову редакцію Статуту ТОВ «Ларан-07». Доручено директору ТОВ «Ларан-07» ОСОБА_2 провести державну реєстрацію нової редакції Статуту ТОВ «Ларан-07».

Зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації. Юридичні особи та їх учасники не мають права посилатися на відсутність державної реєстрації таких змін у відносинах із третіми особами, які діяли з урахуванням цих змін (ч.5 ст.89 ЦК України).

Відповідно до п.13 ч.2 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців" в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім'я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи;

З урахуванням положень ст.92 ЦК України, відомості про керівника юридичної особи, внесені до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців є достатнім підтвердженням повноважень такої особи, зокрема, перед третіми особами.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості (ч.3 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців").

Матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів внесення до Єдиного державного реєстру обмежень щодо представництва юридичної особи, а також реєстрації змін до Статуту товариства щодо відповідних обмежень, на момент укладення оспорюваного правочину.

Спірна додаткова угода № 2 від 19.12.2014 до договору поруки від 24.12.2010 з боку ТОВ "Ларан-07" підписана директором ОСОБА_2, який діяв на підставі Статуту.

Такими діями, директор ТОВ "Ларан-07" виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, передбачені п.5.3 Статуту, затвердженого рішенням зборів засновників товариства (протокол №1 від 24.01.2011) та зареєстрованого державним реєстратором 21.07.2011 за № 8018599.

Пунктом 5.3.6.3 Статуту передбачено, що директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства, а саме: вести переговори і укладати від імені товариства в Україні та за кордоном договори та будь-які інші угоди (без обмеження суми) та видавати довіреності на укладання таких угод.

Отже, під час укладення спірної угоди Компанія Пелагіа була обізнана лише про повноваження директора ТОВ "Ларан-07", які було офіціально зареєстровано та які не містили жодних обмежень щодо укладення будь-яких договорів.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що при укладенні додаткової угоди № 2 від 19.12.2014 до договору поруки від 24.12.2010 директор ТОВ "Ларан-07" діяв в межах наданих йому повноважень.

Cудом апеляційної інстанції не встановлено, що третя особа Компанія "Пелагіа АС", як сторона оспорюваного правочину, діяла недобросовісно і нерозумно. Зокрема, достеменно знала про відсутність у директора необхідного обсягу повноважень.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що у юридичних висновках за 2013 та 2015 роки, які було зроблено ТОВ "Кредо-Лайн" на замовлення ТОВ "Кліон" та ТОВ "Ларан-07" щодо договору поруки, додаткової угоди №1, а також внесених змін до договорів купівлі-продажу та поруки відсутні посилання на протокол № 6 від 22.12.2011 та будь-які обмеження у директора ТОВ "Ларан-07" на укладання угод поруки.

У п.3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 19.12.2014 до договору поруки від 24.12.2010.

Посилання скаржника на наявність арбітражного застереження, яке міститься у п.9 договору поруки від 24.12.2010 судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги.

Так, відповідно до п.7 ч.1 ст.226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Матеріали справи не містять доказів подання відповідачем заяви про передачу спору на вирішення комерційного арбітражу, у зв'язку з чим у суду першої інстанції були відсутні підстави для залишення позову без розгляду.

Враховуючи викладене, рішення прийнято судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування цього рішення.

Керуючись ст.ст.269,275,277,281-283 ГПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Компанії Пелагія АС (Pelagia AS) задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 15.06.2018 у справі № 908/3568/16 скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларон-07" на користь Компанія Пелагія АС (Pelagia AS) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 067,00 грн.

Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 05.12.2018.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді Н.В.Пархоменко

О.В.Березкіна