ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. Справа№ 910/2693/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Калатай Н.Ф.

при секретарі Гуцал О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Юрков М.О. за ордером серії КС №061328 від 12.07.2017;

від відповідача: Куліш В.В. за довіреністю №1331/17 від 28.12.2017;

від третьої особи: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "РВС БАНК" та Приватного підприємства "ЕЛЕКТРОФАРФОР 2000"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018

у справі № 910/2693/18 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА

КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО"

до Публічного акціонерного товариства "РВС БАНК"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватне підприємство "ЕЛЕКТРОФАРФОР 2000"

про стягнення 413 431,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі №910/2693/18 позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "РВС БАНК" на користь Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" 413 431,20 грн. грошових коштів за гарантією та 6 201,47 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "РВС БАНК" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі № 910/2693/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення, оскільки продукція за договором поставлена позивачу у повному обсязі, штрафні санкції за порушення строків поставки продавцем сплачено добровільно, збитків позивачу не завдано, отже гарантійний випадок не настав, а намагання позивача отримати гарантійний платіж, за відсутності збитків, є зловживанням правом.

17.07.2017 апеляційна скарга, разом з матеріалами справи, надійшла до Київського апеляційного господарського суду та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2018 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "РВС БАНК" у справі №910/2693/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "РВС БАНК" та призначено справу до розгляду на 05.09.2018.

Також, не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне підприємство "ЕЛЕКТРОФАРФОР 2000" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі № 910/2693/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення, оскільки продукція за договором поставлена позивачу у повному обсязі, прийнята ним без зауважень, штрафні санкції за порушення строків поставки продавцем сплачено добровільно, збитків позивачу не завдано, отже гарантійний випадок не настав.

17.07.2017 апеляційна скарга надійшла до Київського апеляційного господарського суду та згідно протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 17.07.2018 апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЕЛЕКТРОФАРФОР 2000" у справі №910/2693/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2018 повернуто апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЕЛЕКТРОФАРФОР 2000" у справі №910/2693/18.

02.08.2018р. від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "РВС БАНК", у якому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що постачальник (третя особа у справі) порушив строки поставки товару, що є підставою для виплати відповідачем банківської гарантії.

03.09.2018 Приватне підприємство "ЕЛЕКТРОФАРФОР 2000" повторно звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі № 910/2693/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 03.09.2018 апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЕЛЕКТРОФАРФОР 2000" у справі №910/2693/18 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Сітайло Л.Г.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2018, для розгляду апеляційної скарги Приватного підприємства "ЕЛЕКТРОФАРФОР 2000" сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2018 поновлено Приватному підприємству "ЕЛЕКТРОФАРФОР 2000" пропущений процесуальний строк, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "ЕЛЕКТРОФАРФОР 2000", апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "РВС БАНК" та Приватного підприємства "ЕЛЕКТРОФАРФОР 2000" об'єднано в одне апеляційне провадження, призначено справу до розгляду на 19.09.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2018 розгляд справи №910/2693/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "РВС БАНК" відкладено на 19.09.2018.

18.09.2018р. від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЕЛЕКТРОФАРФОР 2000" у якому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що постачальник (третя особа у справі) порушив строки поставки товару, що є підставою для виплати відповідачем банківської гарантії, незалежно від кількості днів прострочення.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.09.2018, у зв'язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційних скарг у справі №910/2693/18 колегію суддів у складі головуючого судді: Ткаченка Б.О., суддів: Зеленіна В.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2018 справу, розгляд якої відбудеться 19.09.2018 прийнято до провадження у вище вказаному складі колегії суддів

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2018 розгляд справи №910/2693/18 відкладено на 24.10.2018.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018 року.

Частиною 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 року справу №910/2693/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2018 року, справу № 910/2693/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Калатай Н.Ф., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2018 колегією суддів у зазначеному складі прийнято до свого провадження апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "РВС БАНК" та Приватного підприємства "ЕЛЕКТРОФАРФОР 2000" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі №910/2693/18. Призначено справу до розгляду на 11.12.2018 р.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився. Про дату та час судового засідання третя особа була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали суду.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав апеляційні скарги, просив їх задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та відмовити у позові.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Статтями 269, 270 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційні скарги, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду встановила наступне.

01.08.2017 відповідачем - Публічним акціонерним товариством "РВС БАНК", як гарантом, надано позивачу - Державному підприємству "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО", як бенефіціару, Гарантію виконання зобов'язань №4005-17Г (далі - гарантія), відповідно до якої ПАТ "РВС БАНК" безумовно, тобто за першою вимогою бенефіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично приймає на себе зобов'язання заплатити бенефіціару протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, передбаченою цією гарантією, грошову суму, що не перевищує 413431,20 грн. у випадку порушення Приватним підприємством "ЕЛЕКТРОФАРФОР 2000" (принципалом) зобов'язань за договором поставки.

В подальшому, 07.08.2017 між позивачем - Державним підприємством "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО", як покупцем, та третьою особою - Приватним підприємством "ЕЛЕКТРОФАРФОР 2000", як постачальником, було укладено договір поставки №04-1/2192-17 (далі - договір поставки), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупцю продукцію, за ціною, з характеристиками (якістю), у порядку та строки, що визначаються у Додатку 1 до договору, в інших умовах договору, а також надати на свій ризик послуги шеф-монтажу, а покупець зобов'язується здійснити оплату належно поставленої продукції, належно наданої послуги на умовах договору.

Відповідно до п. 3.1 договору поставки, в редакції додаткової угоди №3 від 11.01.2018, договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами та діє по 11.01.2018.

Згідно з п. 5.1 договору поставки, постачальник надає (не пізніше визначеного чинним законодавством України строку) покупцю забезпечення виконання договору у вигляді безумовної і безвідкличної банківської гарантії, оформленої на паперовому носії. Розмір забезпечення виконання договору (розмір банківської гарантії) становить 413 431,20 грн.

Положеннями п. 5.2 договору поставки (в редакції додаткової угоди № 1 від 28.09.2017) встановлено, що банківська гарантія є чинною від дня її видачі та протягом строку, на який вона видана (строк дії банківської гарантії закінчується через 7 банківських днів після закінчення строку дії договору, в забезпечення якого її видано): 29.01.2018.

У пункті 5.5 договору поставки встановлено, що забезпечення виконання договору (банківська гарантія) не повертається постачальнику у разі невиконання/неналежного виконання постачальником зобов'язань, визначених договором (щодо поставки продукції в повному обсязі та без зауважень покупця). У такому випадку покупець направляє банку-гаранту вимогу платежу за банківською гарантією.

Згідно з п. 6.1 договору та Специфікації, що є додатком № 1 до договору, в редакції додаткової угоди № 1 від 28.09.2017, постачальник здійснює поставку продукції відповідно до додатку 1 до договору, інших умов договору, але не пізніше 30.11.2017, на умовах DDР (згідно з Міжнародними Правилами Інкотермс 2010), за адресою (місцем) поставки (передачі) продукції відповідно до вимог покупця (розділ другий додатку 1 до договору); при цьому покупець вправі завчасно, однак не пізніше наступного дня після отримання повідомлення постачальника про готовність продукції до поставки, конкретизувати (остаточно погодити) місце поставки (передачі) продукції.

14.08.2017 до гарантії № 4005-17Г внесені зміни та погоджено, що гарантія набирає чинності з моменту підписання і залишається дійсною до 29.01.2018 (включно) та будь-яка вимога стосовно неї повинна бути одержана гарантом у цей період.

На виконання умов договору поставки третя особа поставила позивачу обумовлений договором та специфікацією товар на загальну суму 7845984,00 грн., що підтверджується актами приймання-передачі від 30.11.2017 на суму 2065644,00 грн., від 30.11.2017 на суму 1032822,00 грн. від 01.12.2017 на суму 1188720,00 грн., від 01.12.2017 на суму 2246310,00 грн. та від 04.12.2017 на суму 1312488,00 грн.

29.01.2018 позивач за вих. №01/361Б направив третій особі претензію (в порядку досудового врегулювання спору), у якій вказав на порушення строків поставки продукції (на суму 3 435 030,00 грн. - 1 день прострочення, та на суму 1 312 488,00 грн. - 4 дні прострочення), у зв'язку із чим, на підставі п.9.3 договору поставки нарахував 8684,98 грн. пені та просив її сплатити.

Платіжним дорученням №1002 від 15.02.2018 третя особа сплатила на рахунок позивача 8648,98 грн. пені.

Крім цього, враховуючи наведене порушення строків поставки, позивач звернувся до відповідача, як гаранта, із вимогою №01/3329 від 25.01.2018 про сплату коштів за гарантією в сумі 413 431,20 грн., посилаючись на те, що принципал порушив зобов'язання за договором, прострочив поставку частини товару.

Вимога, відповідно до умов гарантії, направлена позивачем відповідачу через АТ "Укрексімбанк".

Відповідач листом від 13.02.2018 за вих. № 197/18-БГ відмовив у виплаті банківської гарантії у сумі 413 431,20 грн., посилаючись на те, що принципал виконав умови договору та здійснив поставку товару в повному обсязі. Вимога бенефіціара про сплату за гарантією повної суми гарантії, у випадку несуттєвого прострочення строку поставки продукції є необґрунтованою та безпідставною.

У зв'язку із викладеними обставинами, оскільки відповідач відмовив у виплаті банківської гарантії, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки судом встановлено факт настання гарантійного випадку за гарантією виконання зобов'язань (порушення виконання принципалом зобов'язання з поставки товару у строк, визначений договором) та невиконання відповідачем (гарантом) обов'язку з виплати грошової суми у розмірі 413 431,20 грн. у строки, встановлені у гарантії, позовні вимоги є обґрунтованими.

Однак, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Права та обов'язки позивача та третьої особи у даній справі виникли на підставі договору поставки №04-1/2192-17.

Статтею 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією.

Виконання зобов'язань за договором поставки між позивачем та третьою особою забезпечувалось наданою відповідачем Гарантією виконання зобов'язань №4005-17Г.

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення 413 431,20 грн. банківської гарантії у зв'язку із порушенням строку поставки товару.

Так, згідно зі ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За змістом положень частини 1 статті 1, частини 2 статті 9 ЦК, частини 1 статті 14 ГК спеціальні норми ГК, які встановлюють особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання, підлягають переважному застосуванню перед тими нормами ЦК, які містять відповідне загальне регулювання.

Положеннями ст. 200 ГК України встановлено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Порядок надання банківськими установами гарантій встановлений Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, як затверджене Постановою Правління Національного банку України 15.12.2004 № 639 (далі - Положення).

У розділі І Положення визначено, що гарантійний лист - це гарантія, що оформлена належним чином на паперовому носії. Гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов'язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов'язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов'язань у повному обсязі або їх частину в разі пред'явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов'язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов'язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов'язання безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Відповідно до ст.ст. 561, 562 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Зобов'язання гаранта перед кредитором не залежить від основного міститься посилання на основне зобов'язання.

Зі змісту наявної у матеріалах справи гарантії вбачається, що гарант безумовно, тобто за першою вимогою бенефіціара без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, та безвідклично приймає на себе зобов'язання заплатити бенефіціару протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, передбаченою цією гарантією, грошову суму, що не перевищує 413431,20 грн. у випадку порушення принципалом зобов'язань за договором.

Гарант протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги зобов'язується сплатити бенефіціару грошову суму в межах суми гарантії. Письмова вимога бенефіціара надсилається через банк бенефіціара. Письмова вимога бенефіціара має бути підписана належним чином уповноваженою особою бенефіціара, яка має право першого підпису згідно з карткою із зразками підписів бенефіціара та скріплена печаткою бенефіціара. Справжність підпису на письмовій вимозі бенефіціара має бути підтверджена банком бенефіціара.

Статтею 563 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов'язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред'явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Таким чином, зобов'язання гаранта здійснити його виконання відповідно до умов гарантії виникає лише після порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією.

Вимога позивача була надана ним у порядку, передбаченому банківською гарантією (через банк бенефіціара - ПАТ "Укрексімбанк", який направляв гаранту вимогу), отримана відповідачем 29.01.2018, тобто у строки, встановлені гарантією, що підтверджується наявною у матеріалах справи роздруківкою з сайту кур'єрської служби доставки.

Право гаранта на відмову в задоволенні вимоги кредитора встановлено статтею 565 ЦК України, згідно якої гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги.

Відповідно до п. 1 глави 4 розділу 2 Положення банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, має переконатися в достовірності цієї вимоги. У разі отримання вимоги від бенефіціара банк-гарант (резидент) повинен перевірити справжність підписів на вимозі або в разі отримання повідомлення від іншого банку про виставлення бенефіціаром вимоги - перевірити ключі, підписи, формат SWIFT. У разі потреби банк-гарант (резидент) надсилає запит до банку бенефіціара або іншого банку, через який було передано вимогу, для уточнення достовірності цієї вимоги/повідомлення. Банк-гарант (резидент) приймає вимогу, яка відповідає умовам гарантії, надсилає копію цієї вимоги принципалу (разом з копіями документів, якими вона супроводжувалась, якщо подання таких документів передбачалось умовами гарантії) після отримання відповідних уточнень, що підтверджують її достовірність, або до отримання таких уточнень. Якщо після подання копії вимоги принципалу банк-гарант отримує письмове підтвердження недостовірності пред'явленої вимоги, то банк-гарант надсилає письмове повідомлення про такий факт принципалу та бенефіціару.

Згідно з п. 2 глави 4 розділу 2 Положення одержана вимога/повідомлення бенефіціара або банку бенефіціара є достатньою умовою для банку-гаранта (резидента) сплатити кошти бенефіціару за гарантією, якщо вимога/повідомлення та документи, обумовлені в гарантії, відповідатимуть умовам, які містяться в наданій гарантії, а також отримані банком-гарантом (резидентом) протягом строку дії гарантії і способом, зазначеним у гарантії.

Відповідно до п. 3 глави 4 розділу 2 Положення сплата за вимогою/повідомленням коштів бенефіціару за гарантією здійснюється банком-гарантом (резидентом) на умовах і в строки, передбачені гарантією для оплати вимоги/повідомлення, та згідно з інструкціями і реквізитами, зазначеними в тексті гарантії та/або у вимозі/повідомленні, отриманими від бенефіціара/банку бенефіціара або іншого банку. Банк-гарант (резидент) здійснює перерахування коштів з рахунку, на якому обліковувалися кошти принципала для грошового забезпечення (покриття) гарантії, або з інших відповідних рахунків банку-гаранта (резидента). Якщо гарантія надавалася за рахунок іншого забезпечення, прийнятного для банку, то банк-гарант вирішує питання щодо погашення заборгованості принципала шляхом звернення стягнення на предмет застави або договірного списання коштів з поточних/депозитних рахунків принципала, або шляхом проведення інших дій, передбачених законодавством України (за умови, якщо це передбачено договором).

Як зазначалось вище, підставами, на які відповідач посилався для відмови у виплаті грошових коштів за гарантією, було виконання принципалом зобов'язань за договором та поставка продукції у повному обсязі та незначне прострочення поставки, оскільки відповідач вважав, що вимога бенефіціара про сплату за гарантією повної суми гарантії у випадку несуттєвого прострочення строку поставки продукції за договором є необґрунтованою та безпідставною.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що викладена відповідачем у листі підстава для відмови у виплаті гарантії є необґрунтованою, оскільки з встановлених обставин справи вбачається, що гарант Банківською гарантією зобов'язався заплатити бенефіціару протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги бенефіціара, передбаченою цією гарантією, грошову суму, що не перевищує 413431,20 грн. у випадку порушення принципалом зобов'язань за договором.

Тобто гарантією передбачено, що бенефіціар має право вимагати від гаранта виплату коштів у межах гарантованої суми, а гарант зобов'язаний такі кошти сплатити у випадку невиконання принципалом своїх зобов'язань щодо постачання товару відповідно до договору поставки.

Таким чином, гарантією не передбачено відповідальність відповідача за прострочення виконання принципалом взятих на себе зобов'язань за договором поставки.

При цьому, умовами договору поставки (п.9.3) передбачена відповідальність постачальника за порушення строків поставки продукції у вигляді пені в розмірі 0,1% вартості продукції, строк поставки якої порушений, і пеня постачальником сплачена у повному обсязі.

Враховуючи, що банківською гарантією не передбачено обов'язок гаранта здійснити виплату на користь бенефіціара у випадку виконання принципалом умов договору поставки в повному обсязі, але з простроченням, а також те, що покупець (бенефіціар) жодних претензій щодо якості товару або інших підстав до постачальника (принципала) не висував, а вимогу бенефіціара до гаранта пред'явлено після виконання постачальником (принципалом) зобов'язань з поставки продукції у повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення коштів з відповідача на користь позивача за Гарантією виконання зобов'язань №4005-17Г від 01.08.2017.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Бруманеску проти Румунії" дійшов висновку про те, що принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права, і для того, щоб судове рішення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно, щоб воно було розумно передбачуваним. Отже, забезпечення єдності судової практики є нічим іншим, як реалізацією принципу правової визначеності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Редакція газети "Правоє дело" та Штекель проти України" зазначено, що в рішенні національного суду є можливим посилання на рішення українських судів, у яких останні схильні до відповідного тлумачення законодавчих положень, котрими врегульовані подібні відносини, або в яких був загальний підхід у таких справах (п.56), та, що відповідне тлумачення або загальних підхід національних судів у таких справах має впливати на прийняття рішення в подібних відносинах.

Колегією суддів, з огляду на зазначену практику Європейського суду з прав людини, при розгляді даної справи врахований загальних підхід щодо розгляду спорів про стягнення банківської гарантії, який викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 904/9536/17, від 20.06.2018 у справі №904/9536/17, від 18.10.2018 у справі №910/21641/17.

Відповідно до ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі №910/2693/18 прийняте із невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому відповідно до положень п.п.3, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову, а апеляційні скарги підлягають до задоволення.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, у зв'язку із задоволенням апеляційних скарги, з позивача на відповідача та третьої особи підлягають стягненню судові витрати, понесені останніми при подачі апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "РВС БАНК" та Приватного підприємства "ЕЛЕКТРОФАРФОР 2000" задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2018 у справі №910/2693/18 скасувати та прийняти нове рішення.

3. В задоволенні позову Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" відмовити повністю.

4. Стягнути з Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" (01032, м.Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний код 00100227) на користь Публічного акціонерного товариства "РВС БАНК" (04071, м.Київ, вилиця Введенська, будинок 29/58, ідентифікаційний код 39849797) - 9302 (дев'ять тисяч триста дві) грн. 21 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Стягнути з Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "УКРЕНЕРГО" (01032, м.Київ, вул. Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний код 00100227) на користь Приватного підприємства "ЕЛЕКТРОФАРФОР 2000" (01103, м.Київ, Залізничне шосе, 47, оф.18) - 9302 (дев'ять тисяч триста дві) грн. 21 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи №910/2693/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

8 Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13.12.2018.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

Н.Ф. Калатай