ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.12.2018                      Справа № 905/1799/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Українська Газова Нафтова Компанія» (, адреса: 01054, м.Київ, вул. Дмитрівська, буд. 18/24, 8 поверх)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «КП КОМУНЕКОРЕСУРСИ» (, адреса: 87501, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Консервна, буд. 30 А)

про: стягнення 407.244,61 грн.

за участю представників

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша Українська Газова Нафтова Компанія» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КП КОМУНЕКОРЕСУРСИ» боргу у розмірі 320.000,00 грн. (триста двадцять тисяч гривень), пені у розмірі 52.751,78 грн. (п’ятдесят дві тисячі сімсот п’ятдесят одна гривня 78 коп.), штраф у розмірі 16.000,00 грн. (шістнадцять тисяч гривень), 3 % річних у розмірі 7.127,67 грн. (сім тисяч сто двадцять сім гривень 67 коп.), інфляційних втрат у розмірі 11.365,16 грн. (одинадцять тисяч триста шістдесят п’ять 16 коп.), всього - 407.244,61 грн. (чотириста сім тисяч двісті сорок чотири гривні 61 коп.).

Позовні вимоги мотивовані порушенням з боку відповідача взятих на себе зобов’язань за договорами зворотної фінансової допомоги № 20/09-02 від 20.09.2017 року, № 26/09-02 від 26.09.2017 року, №27/09-02 від 27.09.2017 року в частині повного та своєчасного повернення фінансової допомоги.

Нормативно вимоги обґрунтовано ст.ст. 525, 526, 530, 625, 1050 Цивільного кодексу України.

На підтвердження позовних вимог надано суду: договори зворотної фінансової допомоги №20/09-02 від 20.09.2017, № 26/09 -02 від 26.09.2017, №27/09 – 02 від 27.09.2018, платіжне доручення №946 від 20.09.2017, №961 від 26.09.2017, №962 від 27.09.2017, претензія №15/08-01 від 15.08.2018, поштова квитанція від 15.08.2018, рекомендоване повідомлення від 15.08.2018, копії яких долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 03.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1799/18; визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 29.10.2018; відповідачу встановлено строк у п'ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву на позов у встановлений судом строк, справа згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами; запропоновано позивачу у строк до п’яти днів з дня отримання відзиву надати суду відповідь на відзив; докази направлення відповіді на відзив відповідачу; явка представників сторін у судове засідання визнана не обов’язковою.

Ухвалою суду від 29.10.2018 підготовче засідання відкладено на 28.11.2018; визначено відповідачу строк для подання суду відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), що підтверджують доводи відповідача до 23.11.2018; копію відзиву на позовну заяву і всі додані до нього докази направити позивачу, докази направлення надати суду у встановлений строк; визначено позивачу строк для надання відповіді на відзив до 28.11.2018; копію відповіді на відзив на позовну заяву і всі додані до неї докази направити відповідачу, докази направлення надати суду у встановлений строк; явка представників сторін у судове засідання визнана не обов’язковою.

Ухвалою суду від 28.11.2018 закрито підготовче провадження у справі №905/1799/18; призначено розгляд справи по суті на 13.12.2018; явка представників сторін визнано не обов'язковою.

Сторони в судове засідання, що відбулось 13.12.2018, своїх представників не направили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідачем письмовий відзив на позовну заяву не подавався.

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ст. 114 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що явка представників сторін в судове засідання обов’язковою визнана не була, сторони повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, відповідач можливістю подати суду відзив на позов не скористався, причин ненадання відзиву суду не повідомив, тому справа розглядається за наявними матеріалами без присутності представників позивача та відповідача.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.09.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КП КОМУНЕКОРЕСУРСИ» (далі - відповідач, позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша Українська Газова Нафтова Компанія» (далі - позивачем, позикодавець) укладено договір зворотної фінансової допомоги № 20/09-1 (далі – договір №1).

Відповідно до п.1.1. договору №1, позикодавець зобов’язується надати позичальнику безвідсоткову позику, а останній зобов’язується використати її за цільовим призначенням і повернути позику у визначений даним договором порядку та в строк.

В пунктах 3.1., 5.1. договору №1 передбачено, що сума позики становить договором 110000,00 (сто десять тисяч гривень 00 копійок). Строк надання позики позичальнику становить до 29 грудня 2017 року.

По закінченні строку, вказаного в п.5.1. даного договору, позичальник зобов’язується протягом 2 днів повернути суму позики. Позика повертається у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок позикодавця (п.п. 6.1., 6.2. договору №1).

Відповідно до п. 8.2. договору 1, позичальник несе наступну відповідальність за даним договором: за несвоєчасне повернення позики сплачує штраф у розмірі 5% від суми позики.

Даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його остаточного виконання, проте у будь-якому випадку до 29 грудня 2017 року (п.7.1. договору №1).

26.09.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КП КОМУНЕКОРЕСУРСИ» (далі - відповідач, позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша Українська Газова Нафтова Компанія» (далі - позивачем, позикодавець) укладено договір зворотної фінансової допомоги № 26/09-2 (далі – договір №2).

Відповідно до п.1.1. договору №2, позикодавець зобов’язується надати позичальнику безвідсоткову позику, а останній зобов’язується використати її за цільовим призначенням і повернути позику у визначений даним договором порядку та в строк.

В пунктах 3.1., 5.1. договору №2 передбачено, що сума позики становить договором 140000,00 (сто сорок тисяч гривень 00 копійок). Строк надання позики позичальнику становить до 29 грудня 2017 року.

По закінченні строку, вказаного в п.5.1. даного договору, позичальник зобов’язується протягом 2 днів повернути суму позики. Позика повертається у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок позикодавця (п.п. 6.1., 6.2. договору №2).

Відповідно до п. 8.2. договору 2, позичальник несе наступну відповідальність за даним договором: за несвоєчасне повернення позики сплачує штраф у розмірі 5% від суми позики.

Даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його остаточного виконання, проте у будь-якому випадку до 29 грудня 2017 року (п.7.1. договору №2).

27.09.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КП КОМУНЕКОРЕСУРСИ» (далі - відповідач, позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша Українська Газова Нафтова Компанія» (далі - позивачем, позикодавець) укладено договір зворотної фінансової допомоги № 27/09-2 (далі – договір №3).

Відповідно до п.1.1. договору №3, позикодавець зобов’язується надати позичальнику безвідсоткову позику, а останній зобов’язується використати її за цільовим призначенням і повернути позику у визначений даним договором порядку та в строк.

В пунктах 3.1., 5.1. договору №3 передбачено, що сума позики становить за даним договором 70000,00 (сімдесят тисяч гривень 00 копійок). Строк надання позики позичальнику становить до 29 грудня 2017 року.

По закінченні строку, вказаного в п.5.1. даного договору, позичальник зобов’язується протягом 2 днів повернути суму позики. Позика повертається у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок позикодавця (п.п. 6.1., 6.2. договору 3).

Відповідно до п. 8.2. договору 3, позичальник несе наступну відповідальність за даним договором: за несвоєчасне повернення позики сплачує штраф у розмірі 5% від суми позики.

Даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його остаточного виконання, проте у будь-якому випадку до 29 грудня 2017 року (п.7.1. договору №3).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договорів зворотної фінансової допомоги №20/09-02 від 20.09.2017, № 26/09-02 від 26.09.2017, №27/09– 02 від 27.09.2018, позивачем на розрахунковий рахунок відповідача перераховані грошові кошти у сумі 110 000,00 грн. (сто десять тисяч гривень), 140000,00 (сто сорок тисяч гривень), 70000,00 (сімдесят тисяч гривень) відповідно, що підтверджується платіжним дорученням №946 від 20.09.2017.

Матеріали справи свідчать, що позивач звертався до відповідача з претензією від 15.08.2018 № 15/08-01, в якій просив виконати зобов’язання за договорами зворотної фінансової допомоги №20/09-02 від 20.09.2017, № 26/09-02 від 26.09.2017, №27/02– 02 від 27.09.2018 та перерахувати суму заборгованості в розмірі 320000,00 (триста двадцять тисяч 00 копійок), пеню за порушення умов даних договорів в розмірі 68015,89 грн. (шістдесят вісім тисяч п’ятнадцять гривень 89 копійок) та штраф за несвоєчасне повернення позики 16000,00 грн. (шістдесят тисяч 00 копійок).

Не отримавши відповіді та задоволення цієї претензії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у сукупності (ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Огляд норм чинного законодавства свідчить про наступне.

Відповідно до ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов’язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 525, ч.1. ст. 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому, Господарський кодекс України та Цивільний кодекс України не мітить визначення зворотної фінансової допомоги.

Відповідно до п. 14.1.257 ч. 1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних). Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Згідно з п. 6. ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовою послугою є надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

Пунктом першим розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 31.03.2006 № 5555 «Про можливість надання юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, фінансових послуг з надання коштів у позику та надання поручительств», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.04.2006 за № 477/12351, встановлено, що юридичні особи - суб'єкти господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, надають фінансові послуги з надання коштів у позику (крім на умовах фінансового кредиту) та поручительств відповідно до вимог цивільного законодавства та з урахуванням вимог законодавства України щодо запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що надати кошти в позику під відсотки вправі лише фінансові установи.

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що у спірних правовідносинах має місце позика, яка не передбачає нарахування процентів за користування коштами чи іншої винагороди, отже, кредитор (позивач) не повинен обов'язково мати статус фінансової установи.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем повністю чи частково грошових коштів, отриманих від позивача у позику за договорами № 20/09-02 від 20.09.2017, № 26/09-02 від 26.09.2017, №27/09– 02 від 27.09.2018 у сумі 320.000,00 грн. (триста двадцять тисяч гривень).

Отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Українська Газова Нафтова Компанія» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КП КОМУНЕКОРЕСУРСИ» заборгованості за договорами зворотної допомоги № 20/09-02 від 20.09.2017, № 26/09-02 від 26.09.2017, №27/09– 02 від 27.09.2018 у загальній сумі 320.000,00 грн. (триста двадцять тисяч гривень) підлягають задоволенню і є обґрунтованими. Відповідачем протилежного не доведено, доводи позивача не спростовано.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача нарахованих на борг пені за період з 15.12.2017 по 12.07.2018 у розмірі 52.751,78 грн. (п’ятдесят дві тисячі сімсот п’ятдесят одна гривня 78 коп.), штрафу у розмірі 16.000,00 грн. (шістнадцять тисяч гривень), 3 % річних за період з 30.12.2017 по 26.09.2018 у розмірі 7.127,67 грн. (сім тисяч сто двадцять сім гривень 67 коп.), інфляційних втрат за період з 30.12.2017 по 31.07.2018 у розмірі 11.365,16 грн. (одинадцять тисяч триста шістдесят п’ять 16 коп.), суд виходить з наступного.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським судом України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 Господарським судом України).

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 Господарського кодексу України). Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Суд враховує, що за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань може бути застосовано як штраф, так і пеня. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором. Правовідносини про надання зворотної фінансової допомоги є договірними, до яких мають бути застосовані, як загальні положення Цивільного кодексу України про зобов'язання, так і договір.

Як встановлено судом, сторони у пунктах 8.2. договорів № 20/09-02 від 20.09.2017, № 26/09-02 від 26.09.2017, №27/09– 02 від 27.09.2018 обумовили, що за несвоєчасне повернення позики позичальник сплачує штраф у розмірі 5% від суми позики.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, правові підстави та порядок його нарахування, суд дійшов висновку про задоволення цих вимог у пред’явленому до стягнення розмірі – 16.000,00 грн. (шістнадцять тисяч гривень), з яких: за договором № 20/09-02 від 20.09.2017 штраф складає 5500,00 грн., за договором № 26/09-02 від 26.09.2017 – 7000 грн., за договором № 27/09– 02 від 27.09.2018 – 3500 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача нарахованої позивачем пені суд зазначає, що за приписом ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. В тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Враховуючи, що укладені між сторонами договори зворотної фінансової допомоги № 20/09-02 від 20.09.2017, № 26/09-02 від 26.09.2017, № 27/09– 02 від 27.09.2018 не містять умов про застосування до позичальника пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, а позивач у позовній заяві не наводить конкретного законодавчого акту, який би визначав обов'язок позичальника сплатити пеню та умови її сплати, тому вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено арифметичні помилки в розрахунку 3% річних. За підрахунком суду, з відповідача підлягає стягненню 7101,37 грн. (сім тисяч сто одна гривня 37 коп.) 3 % річних, а інфляційні втрати підлягають задоволенню в заявленому розмірі - в сумі 11365,16 грн. (одинадцять тисяч триста шістдесят п’ять гривень 16 коп.).

З огляду на встановлені судом обставини та норми чинного законодавства суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, суд зазначає, що позивачем при зверненні до господарського суду Донецької області з позовною заявою майнового характеру сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено ст. 4 Закону України «Про судовий збір». За цим позовом підлягав сплаті судовий збір у розмірі 6108,67 грн. (407.244,61 грн. – ціна позову * 1,5% - ставка судового збору), фактично позивачем сплачено 6500,00 грн., переплата судового збору складає 391,33 грн.

Відтак, позивач має право звернутися до суду з відповідним клопотанням у порядку п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 73-80, 86, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Українська Газова Нафтова Компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «КП КОМУНЕКОРЕСУРСИ» про стягнення 407.244,61 грн., задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КП КОМУНЕКОРЕСУРСИ» (, адреса: 87501, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Консервна, буд. 30 А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Українська Газова Нафтова Компанія» (, адреса: 01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 18/24, 8 поверх) борг у розмірі 320.000,00 грн. (триста двадцять тисяч гривень), штраф у розмірі 16.000,00 грн. (шістнадцять тисяч гривень), 3 % річних у розмірі 7101,37 грн. (сім тисяч сто одна гривня 37 коп.), інфляційних втрат у розмірі 11.365,16 грн. (одинадцять тисяч триста шістдесят п’ять 16 коп.) та судовий збір у розмірі 5317,00 грн. (п’ять тисяч триста сімнадцять гривень).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили через двадцять днів з дня його підписання та може бути оскаржене в апеляційному порядку, згідно з Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

6. Повний текст рішення підписано 13.12.2018.

Суддя Н.В. Величко