ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року, м. Херсон, справа № 923/951/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Міського комунального підприємства "Гарантія" Херсонської міської ради

до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби м.Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області,

про зняття арешту з майна,

у с т а н о в и в:

Дії, аргументи та докази позивача

07.11.2018 Міське комунальне підприємство «Гарантія» Херсонської міської ради звернулося до суду з вимогами, спрямованими до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби міста Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, про зняття арешту з трактора ММЗ-80, реєстраційний № 026-22ЕН, накладеного відповідачем у межах виконавчого провадження з виконання постанови Господарського суду Херсонської області у справі № 8/424-АП-07.

У якості обґрунтування власної позиції позивач вказав, що спірне майно належить йому, а не боржникові – Комунальному підприємству «Херсонкомунсервіс», а тому накладення на нього арешту у межах виконавчого провадження, відкритого відносно іншого боржника, є неправомірним. Поряд з цим, позивач вказав, що державним виконавцем при завершенні виконавчого провадження безпідставно не знято арешт зі спірного майна.

Відносно належності майна йому, а не боржникові, позивач вказав, що воно знаходиться у нього на праві господарського відання відповідно до рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради № 708 від 01.12.2009 «Про передачу на баланс основних засобів» та акту приймання-передачі від 12.12.2009, а правовою підставою наявного у нього права на звернення до суду з таким позовом є положення частини 3 статті 136 ГК України.

З метою підтвердження заявлених вимог, позивач разом із позовною заявою надав та послався на наступні докази:

- рішення Херсонської міської ради № 202 від 28.04.2016,

- Статут Міського комунального підприємства «Гарантія» Херсонської міської ради,

- рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради № 708 від 01.12.2009 з додатками № 1 та № 2,

- акт приймання-передачі від 01.12.2009,

- свідоцтво про реєстрацію машини,

- лист № 358 від 13.07.2018,

- лист № 37509 від 23.07.2018,

- заяву № 386 від 01.08.2018,

- лист № 49051 від 03.09.2018.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 09.11.2018 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою відповідачу встановлений строк (30.11.2018) надати відзив на позов, а позивачу строк (05.12.2018) – відповідь на відзив, проте у вказаний час відповідач відзив на позов не надав. Вказана ухвала направлена відповідачу за його адресою у той же день та отримана 13.11.2018. Таким чином судом вжиті належні заходи щодо повідомлення відповідача про заявлений до нього позов та судовий його розгляд.

Статтею 248 ГПК України встановлено, що «суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі», у зв’язку з чим суд дотримався даного правового положення та розглянув справу у межах вказаного строку, виходячи з наведеної дати відкриття провадження у справі.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що позивачем дотримані вимоги частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо подачі доказів разом із позовною заявою, а тому названі вище письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що сторонами не заявлено жодних процесуальних клопотань.

Установлені судом обставини

У відповідності до пункту 1 рішення Херсонської міської ради № 202 ві 28.04.2016 «Про затвердження Статуту Міського комунального підприємства «Гарантія» Херсонської міської ради в новій редакції» та безпосередньо Статуту Міського комунального підприємства «Гарантія» Херсонської міської ради:

- «Міське комунальне підприємство «Гарантія» Херсонської міської ради засноване на комунальній власності територіальної громади міста Херсона Херсонською міською радою» (пункт 1.1.),

- «Засновником та власником підприємства є територіальна громада міста Херсона в особі Херсонської міської ради … » (пункт 1.2.),

- «Підприємство є юридичною особою, користується закріпленим за ним майном на праві господарського відання …» (пункт 1.4.),

- «Майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди та інші цінності, передані засновником у господарське відання підприємства, вартість яких відображається у самостійному балансі підприємства» (пункт 4.1.),

- «Майно підприємства перебуває у комунальній власності територіальної громади міста» (пункт 4.3.).

На підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради № 708 від 01.12.2009 «Про передачу на баланс основних засобів» та додатку № 1 до нього, а також акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів позивачу переданий серед іншого майна від Комунального підприємства «Херсонкомунсервіс» трактор МТЗ-80, реєстраційний № 026-22ЕН.

За змістом свідоцтва АА № 266325 про реєстрацію вказаного трактора від 21.08.2003 він зареєстрований за Комунальним підприємством «Херсонкомунсервіс».

За таких обставин, вказаними доказами підтверджено факт передачі Херсонською міською радою від Комунального підприємства «Херсонкомунсервіс» Міському комунальному підприємству «Гарантія» Херсонської міської ради у господарське відання трактор МТЗ-80, реєстраційний № 026-22ЕН.

Як слідує з листа Корабельного районного відділу державної виконавчої служби міста Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області № 49051 від 03.09.2018 у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 8/424-АП-07, виданого 26.11.2007 Господарським судом Херсонської області про стягнення з КП «Херсонкомунсервіс» на користь держави заборгованості у сумі 53 812,42 грн. У межах виконавчого провадження був накладений арешт на майно боржника, у тому числі трактор МТЗ-80, реєстраційний № 026-22ЕН, який не знятий після закінчення виконавчого провадження. Зокрема, відповідно до листа Корабельного районного відділу державної виконавчої служби міста Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області № 37509 від 23.07.2018 виконавче провадження 20.04.2011 завершене на підставі пункту 5 частини 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

З метою зняття арешту з трактора позивач листом за вих. № 386 від 01.08.2018 звернувся до відповідача, проте останній відмовив у цьому названим вище листом № 49051 від 03.09.2018.

Таким чином, вказаними доказами підтверджується факт накладення арешту у межах виконавчого провадження на трактор МТЗ-80, реєстраційний № 026-22ЕН, який на даний час не знятий.

Оцінка суду установлених обставин та норм діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини

Порядок зняття арешту з майна, який накладений у межах виконавчого провадження, встановлений серед іншого положеннями статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на час вирішення спору. Так, за змістом частини 1 цієї статті «особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту».

З викладеної «правової формули» слідує, що належним способом захисту за наявності такого випадку є виключно «визнання права власності на майно і зняття з нього арешту». Таким чином предметом спору є не тільки вимога про «зняття арешту», але й одночасна вимога про «визнання права власності на майно», оскільки презюмується, що перш ніж зняти арешт з майна особа повинна довести наявність права власності на майно, на яке державним виконавцем накладений арешт, і фактично тоді таке майно не належить боржникові у межах виконавчого провадження, а тому арешт, накладений на нього є неправомірним.

У даному контексті при аналізі наявності права власності у позивача на спірне майно суд зазначає наступне.

Особливості управління господарською діяльністю у комунальному секторі економіки встановлені положеннями статті 24 Господарського кодексу України. Так, за цією статтею:

- «Управління господарською діяльністю у комунальному секторі економіки здійснюється через систему організаційно-господарських повноважень територіальних громад та органів місцевого самоврядування щодо суб’єктів господарювання, які належать до комунального сектора економіки і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.» (частина 1),

- «Правовий статус окремого суб’єкта господарювання у комунальному секторі економіки визначається уповноваженими органами управління відповідно до вимог цього Кодексу та інших законів.» (частина 2),

- «Суб’єктами господарювання комунального сектора економіки є суб’єкти, що діють на основі лише комунальної власності, а також суб’єкти, у статутному капіталі яких частка комунальної власності перевищує п’ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує органам місцевого самоврядування право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб’єктів.» (частина 3).

Безпосередньо статтею 78 того ж Кодексу урегульовані положення про комунальні унітарні підприємства. Зокрема, за цією статтею:

- «Комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.» (части на 1),

- «Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.» (частина 2),

- «Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).» (частина 3),

- «Статутний капітал комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу комунального унітарного підприємства визначається відповідною місцевою радою.» (частина 4).

З викладеного слідує, що територіальними громадами та органами місцевого самоврядування можуть утворюватися комунальні унітарні підприємства, а майно таких підприємств перебуває у комунальній власності і закріплюється за утвореними підприємствами на праві господарського відання або на праві оперативного управління.

З огляду на установлені обставини та положення законодавства суд констатує, що позивач є комунальним унітарним підприємством, а спірне комунальне майно (трактор) закріплене за ним на праві господарського відання.

Безпосередньо правовий режим майна суб’єктів господарювання, у тому числі права господарського відання, регулюється приписами статей 133, 134 та 136 ГК України.

Так, за змістом:

- статті 133 – «Основу правового режиму майна суб’єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України.» (частина 1),

- статті 134 – «Суб’єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб’єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб’єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом.» (частина 1). « Правовий режим власності та правові форми реалізації права власності у сфері господарювання визначаються цим Кодексом і законом.» (частина 3),

- статті 136 – «Право господарського відання є речовим правом суб’єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.» (частина 1); «Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб’єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.» (частина 2); «Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності ...» (частина 3).

Таким чином право господарського відання не є тотожним праву власності, оскільки відрізняється від нього обмеженням правомочності щодо розпорядження майном, а тому такі права різняться між собою об’ємом встановлених законом прав.

За змістом частини 2 статті 327 Цивільного кодексу України «управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування».

У даному випадку спірне майно (трактор) належить на праві власності територіальній громаді міста Херсона, а позивачу воно передане лише у господарське відання, а тому право на управління цим майном належить територіальній громаді (або утвореному нею органу), а не позивачу як комунальному підприємству. При цьому судом «право управління» сприймається як комплекс прав територіальної громади відносно належного їй майна, яке не передавалося позивачу разом з передачею у господарське відання майна.

З огляду на вказані правові положення суд приходить до висновку, що позивач не є власником спірного майна, а тому йому не належить право вимоги про визнання за ним права власності на комунальне майно, яке є безумовною підставою для застосування встановленого законом способу захисту порушених прав, передбаченого частиною 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Суд також зазначає, що розмежування (або виокремлення) з встановленого способу захисту – «визнання права власності на майно і зняття з нього арешту», лише її частини, є недопустимим.

У тексті позовної заяви позивач, обґрунтовуючи наявне у нього право на звернення до суду з таким позовом, послався на положення частини 3 статті 136 ГК України, за якою: «Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб’єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника». На розсуд суду таке посилання є помилковим та не надає позивачу відповідного права вимоги щодо зняття арешту з майна, оскільки, вимога позивача є лише складовою частиною загального способу захисту – «визнання права власності на майно і зняття з нього арешту». Водночас, вказана правова норма стосується застосування аналогічних способів захисту права господарського відання способам захисту права власності, а не самого визнання права власності, передбаченого статтею 392 ЦК України.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту відсутності у позивача права власності на спірне майно та перебування його лише у господарському віданні, суд приходить до висновку, що позивачу не належить встановлене частиною 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» право на звернення до суду з вимогами про «визнання права власності на майно і зняття з нього арешту», а тому позовні вимоги є необгрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 193 від 26.10.2018 у сумі 1762 грн, які згідно з приписами статті 129 ГПК України підлягають покладенню на нього.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя           М.К. Закурін