ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2018 р. Справа№ 911/3896/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Клавдієвське лісове господарство»

на рішення Господарського суду Київської області від 17.05.2018

у справі № 911/3896/17 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця»

до Державного підприємства «Клавдієвське лісове господарство»

про стягнення 503 517,52 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (надалі - ПАТ «Укрзалізниця») в особі регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства «Клавдієвське лісове господарство» (надалі - ДП «Клавдієвське лісове господарство») про стягнення 503 517,52 грн, з яких 350 836,95 грн плати за користування вагонами, 152 241,36 грн збору за зберігання вантажу у вагонах та 439,20 грн збору за маневрову роботу, посилаючись на неналежне виконання відповідачем свого обов'язку щодо оплати за користування вагонами, зберігання вантажу у вагонах внаслідок затримки вагонів № 66446642 та № 66923764 з вини відповідача.

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.05.2018 у справі №911/3896/17 позов задоволено повністю, стягнуто з ДП «Клавдієвське лісове господарство» на користь ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» 350 836,95 грн збору за користування вагонами, 152 241,36 грн збору за зберігання вантажу у вагонах, 439,20 грн телеграфного збору та судові витрати 7 552,76 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що станом на час розгляду справи відповідач обов'язок щодо оплати відповідних зборів не виконав і його загальна заборгованість перед позивачем складає 503 517,52 грн (з ПДВ), що підтверджується актами загальної форми № 2/П від 06.01.2017 та №40 від 21.06.2017, обґрунтованим розрахунком суми позову №2437 від 19.12.2017, телеграмами № 135 від 06.01.2017 та № 89 від 02.03.2017 та іншими документами, наявними у матеріалах справи.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ДП «Клавдієвське лісове господарство» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт зазначав, що судом при прийнятті оскаржуваного рішення було залишено поза увагою та не надано належної правової оцінки тому, що в матеріалах справи відсутні акти про затримку вагонів, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами; додані до позовної заяви акти загальної форми № 2/П від 06.01.2017 та № 40 від 21.06.2017 не містять підпису представника ДП «Клавдієвське лісове господарство», що свідчить про недопустимість таких доказів; акти могли бути складені лише у випадку затримки вагонів з причин, що залежали від вантажовласника; матеріали справи не містять жодного документального підтвердження вини відповідача, а навпаки свідчать про те, що затримка вагонів мала місце з ініціативи слідчого СУ ГУ НП в Одеській області, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу; відповідач сприяв прискоренню оформлення митних процедур; особою, відповідальною за всі платежі на користь ПАТ «Укрзалізниця» є ТОВ «Реілтранс», а тому відповідні вимоги позивача мають бути пред'явлені саме до зазначеної особи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «Клавдієвське лісове господарство» на рішення Господарського суду Київської області від 17.05.2018 у справі № 911/3896/17, призначено до розгляду на 09.10.2018 та встановлено учасникам справи строк для подання відзиву.

У зв'язку з розпочатою процедурою ліквідації та припиненням здійснення правосуддя Київським апеляційним господарським судом матеріали справи було передано до новоутвореного Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 апеляційну скаргу ДП «Клавдієвське лісове господарство» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ДП «Клавдієвське лісове господарство» на рішення Господарського суду Київської області від 17.05.2018 у справі № 911/3896/17 прийнято до провадження, відкрито Північним апеляційним господарським судом апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання на 26.11.2018, встановлено позивачеві строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2018, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України, у розгляді справи № 911/3896/17 оголошено перерву на 06.12.2018.

28.11.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку свого представника у судове засідання 06.12.2018, посилаючись на зайнятість останнього у розгляді іншої справи, призначеної на вказану дату.

У судове засідання відповідач явку свого уповноваженого представника повторно не забезпечив, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Крім того, за приписами ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Поставивши на обговорення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, заслухавши думку представника позивача, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила відмовити у його задоволенні та здійснити розгляд скарги за відсутності відповідача.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними, а судове рішення законним, у зв'язку з чим просив залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу відповідача - без задоволення.

06.12.2018 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення має бути залишеним без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 29.12.2016 ДП «Клавдієвське лісове господарство» було оформлено накладні № 456020 та № 456012 на відправлення вагонів №66923764 та №66446642 відповідно зі станції Немішаєве до станції Галац Ларга Румунської залізниці з вантажем «деревина паливна у вигляді колод, полін, сучків, в'язанок хмизу або в аналогічних видах» для вантажоодержувача SC «Prolisok SRL» (Румунія) (а.с. 14-15).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси Іванова В.В. від 05.01.2017 у справі № 522/312/17-к (№1-»кс»/522/350/17) задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області Борисова В.І. про надання дозволу на обшук вагонів, у тому числі вагонів № № 66923764, 66446642, на залізничній станції Роздільна - Сортувальна регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з метою виявлення та вилучення ділової деревини (кругляк) хвойних порід, експорт яких з 1 січня 2017 року заборонений (а.с. 16).

На підставі вищезазначеної ухвали слідчого судді працівниками станції Роздільна-Сортувальна було складено акт загальної форми № 2/П від 06.01.2017 про тимчасове затримання вагонів, зокрема, вагонів № 66923764 та №66446642 для проведення переогляду та вирішення питання щодо подальшого слідування (а.с. 17).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси Іванова В.В. від 06.01.2017 у справі № 522/312/17-к (№1-»кс»/522/429/17) задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області Борисова В.І. про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку залізничних вагонів, в тому числі вагонів №№ 66923764, 66446642. Крім того було встановлено, що в зазначених вагонах знаходиться ділова деревина (кругляк) хвойних порід, експорт яких з 1 січня 2017 року заборонений (а.с. 57-60).

06.01.2017 станцією «Роздільна-Сортувальна» було направлено на адресу станції відправлення «Немішаєве» телеграму № 135 про засвідчення факту простою вагонів.

02.03.2017 станцією «Роздільна-1» була направлена телеграма № 89 про прийняття заходів станцією «Немішаєве» для врегулювання питання між відправником та контролюючими органами щодо відправки вагонів №№ 66923764, 66446642 (а.с. 19).

08.06.2017 на адресу Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» надійшов лист СУ ГУНП в Одеській області № 4/7575 від 31.05.2017 про недопущення вивозу за межі України вантажу, який знаходиться у вагонах №№ 66923764, 66446642, у зв'язку з чим СУ ГУНП в Одеській області просило направити вказані вагони на ст. «Одеса-Застава-1» Одеської залізниці одержувачу - ТОВ «Віматекс» (а.с. 20).

У свою чергу ТОВ «Віматекс» у своєму листі вих. № 54-17 від 31.05.2017 підтвердило готовність прийняття вагонів на свою адресу (а.с. 21).

Наказом №318 начальника Дирекції залізничних перевезень від 21.06.2017 вагони №№ 66923766, 66446642 були переадресовані на станцію «Одеса-Застава-1» Одеської залізниці під вивантаження одержувачу ТОВ «Віматекс» (а.с. 22).

Водночас, 21.06.2017 станцією «Роздільна-Сортувальна» Одеської залізниці було складено акт загальної форми № 40 (а.с. 18), яким засвідчено час затримки вагонів на станції «Роздільна-1» - 166 діб та нараховано платежі за затримку вагонів: плата за користування затриманих вагонів - 292 364,12 грн (без ПДВ); збір за зберігання вантажу у вагонах - 126 867,82 грн (без ПДВ); телеграфний збір (3 шт.) - 1 431,00 грн (без ПДВ).

З огляду на вищезазначені обставини, позивачем було направлено на адресу відповідача лист-претензію № 212/ДС від 15.09.2017, яким позивач просив оплатити нараховані за простій вагонів плату за користування вагонами, за зберігання вантажу у вагонах та за телеграфний збір на загальну суму 420 663, 00 грн (без ПДВ) (а.с. 23).

Листом вих. № 487/07 від 05.10.2017 відповідач повідомив, що не визнає заборгованість щодо платежів за затримку вагонів, оскільки жодних порушень під час митного оформлення вантажу з боку підприємства не було. Згідно з умовами ІНКОТЕРМС-2000 відвантаження товару здійснювалося на умовах FCA (склад продавця), де перевізником був ТОВ «Реілтранс», а тому підприємство відмовляється сплачувати кошти за простій вагонів по станції Кучурган до вирішення даного питання в судовому порядку (а.с. 24).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку здійснити оплату за користування вагонами, зберігання вантажу у вагонах, телеграфічне повідомлення, внаслідок затримки вагонів № 66446642 та №66923764, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Регулювання відносин, що виникають у зв'язку із наданням послуг по перевезенню вантажу залізницями здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 «Про затвердження Статуту залізниць України», Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 №317 «Про затвердження Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги», іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 5 статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, передбачено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Вантажовласники, порти відшкодовують залізницям плату за користування вагонами інших держав від часу прийому цих вагонів від залізниці до повернення їх після виконання вантажних операцій у порядку, визначеному Укрзалізницею відповідно до міжнародних договорів України з цих питань.

Якщо подання вантажовідправнику на його замовлення порожніх спеціальних вагонів затримується з вини вантажовідправника, з нього стягується плата за весь час затримки вагонів на станції навантаження.

Якщо вантажовідправник заявить про відмову від цих вагонів, плата нараховується до моменту одержання відмови.

У разі відмови від раніше замовлених спеціальних вагонів, з вантажовідправника стягується плата за пробіг цих вагонів від станції, з якої вони були відправлені, до станції навантаження, але не більш як за 300 кілометрів. Зазначена плата не стягується, якщо ці вагони були використані на станції навантаження іншим вантажовідправником протягом доби з моменту їх прибуття.

Порядок розрахунків та перелік операцій з вагонами (контейнерами), за час виконання яких не стягується плата, встановлюється Правилами.

У розрахунках затримка до 30 хвилин не враховується, затримка 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Пунктом 129 Статуту залізниць України визначено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). Термін безоплатного зберігання обчислюється: якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження; при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу; при затримці - з моменту затримки.

Згідно з п.п. 12, 13 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999 загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Відповідно до ст. 218 Митного кодексу України строки здійснення митних формальностей щодо залізничного рухомого складу визначаються керівником органу доходів і зборів за погодженням з іншими контролюючими органами та адміністрацією залізниці, а в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України - крім того, з керівником відповідного органу охорони державного кордону України.

Розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Як було зазначено вище, працівниками станції «Роздільна Сортувальна» було складено акт загальної форми про початок затримки вагонів ГК-23 № 2/П від 06.01.2017 та акт загальної форми № 40 від 21.06.2017 про закінчення затримки даних вагонів. Загальний час затримки вагонів № 66446642 та № 66923764 склав 4001 годину (166 діб), сума збору за користування вагонами - 292 364,12 грн; збору за зберігання вантажу у вагонах - 126 867,82; збору за повідомлення - 366,00. З урахуванням ПДВ суми зборів становлять 350 836,95 грн, 152 241,36 грн та 439,20 грн відповідно.

Доводи апелянта про те, що вказані акти не містять підпису представника ДП «Клавдієвське лісове господарство», що свідчить про недопустимість таких доказів, колегією суддів відхиляються як безпідставні та необґрунтовані.

Виходячи з пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року N 113, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми (форми ГУ-23 - Додаток N 6 до Правил користування) який підписується представниками станції і вантажовласника (до яких у тому числі належать вантажовідправники та вантажоодержувачі). В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

При цьому, наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 року N 334 затверджені Правила складання актів, відповідно до пункту 1 яких при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6).

Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу, і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами (пункт 3 Правил складання актів).

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства належним і допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій - затримки вагонів на станції є акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно з Додатком N 6 до Правил користування.

З матеріалів справи вбачається, що акт загальної форми про початок затримки вагонів ГК-23 № 2/П від 06.01.2017 та акт загальної форми № 40 від 21.06.2017 про закінчення затримки даних вагонів були складені у відповідності до форми, передбаченої Додатком N 6 до Правил користування, зокрема, підписані двома особами, які брали участь у засвідченні таких обставин.

Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять жодного документального підтвердження вини відповідача, а навпаки свідчать про те, що затримка вагонів спричинена проведенням обшуку слідчим СУ ГУНП в Одеській області, дозвіл на який наданий ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05.01.2017 та подальшим накладенням арешту, у зв'язку з чим, на його думку, відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з ДП «Клавдієвське лісове господарство» плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, колегією суддів відхиляються, з огляду на наступне.

Пунктом 16 Правил встановлено вичерпний перелік підстав звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами, а саме:

а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під'їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи;

б) у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником;

в) у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред'явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі «Примітки» Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, у вищезазначених нормах відсутні підстави, на які посилається відповідач у своїх запереченнях проти позову.

При цьому, відповідно до п. 13 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999, плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці. Вказана норма є спеціальною по застосуванню до спірних відносин.

Місцевий господарський суд також правомірно зауважив, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про особливості державного регулювання діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» щодо тимчасової заборони експорту лісоматеріалів у необробленому вигляді» від 09.04.2015 тимчасово, строком на 10 років, забороняється вивезення за межі митної території України в митному режимі експорту лісоматеріалів необроблених: деревних порід сосни - з 1 січня 2017 року, про що мало бути відомо відповідачеві.

Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 № 317, встановлено тарифи, збори, плати та відповідні коефіцієнти, які відповідно до п. 2 Розділу 1, застосовуються на всіх лініях залізниць широкої, вузької та європейської колій мережі залізниць України загального користування, що включені в постійну експлуатацію, для всіх суб'єктів господарювання (фізичних та юридичних осіб), які беруть участь у процесі організації та здійснення перевезень вантажів залізничним транспортом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки збору за користування вагонами, збору за зберігання вантажу у вагонах та збору за повідомлення, враховуючи додаткові пояснення позивача від 28.11.2018, колегією суддів встановлено, що вони здійснені з урахуванням вказаних тарифів, із застосуванням правильних коефіцієнтів та у відповідності з встановленими обставинами справи.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що станом на час розгляду справи відповідач обов'язок щодо оплати відповідних зборів не виконав, його заборгованість перед позивачем підтверджується матеріалами справи, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» про стягнення з ДП «Клавдієвське лісове господарство» 350 836,95 грн збору за користування вагонами, 152 241,36 грн збору за зберігання вантажу у вагонах та 439,20 грн телеграфного збору є обґрунтованими, належним чином доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Київської області від 17.05.2018 у справі № 911/3896/17 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ДП «Клавдієвське лісове господарство» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Клавдієвське лісове господарство» на рішення Господарського суду Київської області від 17.05.2018 у справі № 911/3896/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 17.05.2018 у справі № 911/3896/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/3896/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.12.2018.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська