РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.12.2018Справа № 910/13691/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного підприємства «Агрофірма «Журавка»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний фонд»

про стягнення 204.255,00 грн.

Представники сторін: не викликались

Суть спору :

12.10.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства «Агрофірма «Журавка» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний фонд» про стягнення 204.255,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.09.2018 між сторонами укладений договір № 07858813, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався поставити мінеральні добрива, а покупець прийняти та оплатити їх. На виконання умов договору позивачем згідно платіжного доручення № 337 від 07.09.2018 було сплачено позивачу 10% вартості товару в сумі 204.255,00 грн. Поставка за умовами специфікації здійснюється протягом 3-5 днів після здійснення попередньої оплати. Проте відповідачем порушено взяті на себе договірні зобов'язання та поставку досі не здійснено. З огляду на те, що відповідач ігнорує неодноразові звернення позивача про повернення суми попередньої оплати в добровільному порядку та не виконано зобов'язання з поставки товару, позивачем пред'явлено вимогу про стягнення з відповідача 204.255,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2018 відкрито провадження у справі № 910/13691/18 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Даною ухвалою суду зобов'язано відповідача протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 17.10.2018 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 415 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03110, м. Київ, вул. Клінічна,17, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Проте, конверт разом з ухвалою від 17.10.2018 (номер відправлення 415) було повернуто до суду поштовим відділенням зв'язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 від 30.11.2018 з позначкою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з п. 3 ст. 212 Цивільного кодексу України якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

З огляду на викладене, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідач вимог ухвали про відкриття виконавчого провадження у справі від 17.10.2018 станом на 06.12.2018 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.09.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрний фонд» (постачальник, відповідач) та Приватним підприємством «Агрофірма «Журавка» (покупець, позивач) укладено договір поставки № 07858813 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується передати у встановлені цим договором строки мінеральні добрива (в подальшому товар) у власність покупця для використання у підприємницькій діяльності, а покупець прийняти товар та оплатити його вартість за цінами та на умовах, визначених цим договором.

Спір виник внаслідок того, що відповідач поставку товару позивачу не здійснив, а тому сплачені за товар кошти підлягають поверненню позивачу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 7.1 договору він набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором.

Згідно з п. 1.2 договору ціна, кількість, асортимент, терміни і пункти поставки товару обумовлюються в додатках (специфікаціях) до даного договору, які погоджуються сторонами та є невід'ємними частинами даного договору.

Згідно специфікації № 1 від 07.09.2017 до договору поставці підлягав товар: добрива NPK 8:19:29 Б/Б (1000кг) (Білорусь) кількістю 136,00 тн. загальною вартістю 2.042.549,18 грн., в тому числи ПДВ.

Відповідно до п. 6.1 договору ціна на товар та загальна вартість товару визначається сторонами у додатках (специфікаціях) до даного договору.

В п. 2 специфікації № 1 від 07.09.2018 вказані умови оплати: 10% - передплати та 90% покупець має здійснити доплату до 01.03.2019.

Відповідачем виставлено позивачу рахунок-фактуру № РФ-07858813 від 07.09.2018 на оплату товару на суму 2.042.549,18 грн.

Позивач на виконання умов договору згідно платіжного доручення № 337 від 07.09.2018 здійснив оплату рахунок-фактуру РФ-07858813 від 07.09.2018 на суму 204.255,00 грн. (10% від 2.042.549,18 грн.).

В п. 4 специфікації № 1 від 07.09.2018 визначено строки поставки: поставка здійснюється на протязі 3-5 днів, після підписання договору та оплати 10% передплати від суми рахунку.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з п. 3.3 договору постачальник може здійснювати поставку товару на умовах DDP, СРТ або на базових умовах - EXW «франко-склад, франко-завод», FCA «Франко-перевізник».

Відповідно до п. 3 специфікації № 1 від 07.09.2018 поставка здійснюється на умовах згідно Інкотермс 2010: СРТ, автомобільним транспортом до Сумська область, Середино-Будський район, с. Журавка.

В п. 4 специфікації № 1 від 07.09.2018 визначено строки поставки: поставка здійснюється на протязі 3-5 днів, після підписання договору та оплати 10% передплати від суми рахунку.

Датою поставки товару є дата підписання сторонами відповідної видаткової накладної. Видаткові накладені є документами, які підтверджують виконання зобов'язань постачальника по передачі покупцю товару у погодженій ними кількості (п. 4.3 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору постачальник зобов'язався поставити покупцю товар належної якості, зазначений у додатках (специфікаціях) до цього договору протягом строку дії договору та на умова поставки, визначених цим договором.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором товар у визначений строк позивачу не поставив.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання, внаслідок якої припиняється зобов'язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове зобов'язання повернути кошти.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звертався до відповідача з вимогою № 09/10/18-1 від 09.10.2018, в якій вимагав повернути сплачену попередню оплату в сумі 204.255,00 грн.

Дана вимога надіслана 09.10.2018 рекомендованою кореспонденцією за № 681, що підтверджується фіскальним чеком № 640 від 09.10.2018 та описом вкладення у цінний лист від 09.10.2018.

Проте, відповідач відповідь на вказану вимогу не надав та кошти позивачу не повернув.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про існування у відповідача зобов'язання повернути позивачу суму попередньої оплати в розмірі 204.255,00 грн. на підставі вимог ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Приватного підприємства «Агрофірма «Журавка» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний фонд» (03110, м. Київ, вул. Клінічна,17, ) на користь Приватного підприємства «Агрофірма «Журавка» (41041, Сумська область, Середино-Будський район, с. Журавка, ) 204.255 (двісті чотири тисячі двісті п'ятдесят п'ять) грн. 00 коп. основного боргу, 3.063 (три тисячі шістдесят три) грн. 83 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова