ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2018 р. Справа №914/3587/14

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів: Мирутенка О.Л.

Якімець Г.Г.

за участю представників сторін від:

позивача: Сокальський Д.А. - адвокат;

відповідача: не з'явився;

органу ДВС: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Гулки Ореста Ярославовича м. Львів від 24.05.2018

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 07.05.2018 (суддя Манюк П.Т., повний текст ухвали складено 11.05.2018)

за скаргою Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» м. Львів

на дії Сихівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області м. Львів

за позовом Публічного акціонерко товариства «Львівобленерго» м. Львів

до відповідача фізичної особи - підприємця Гулки Ореста Ярославовича, м. Львів

про стягнення вартості недорахованої електричної енергії в сумі 40 474,44 грн. (оскарження дій державного виконавця)

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

До Господарського суду Львівської області звернулося ПрАТ «Львівобленерго» зі скаргою на дії Сихівського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якій скаржник просив суд: зобов'язати начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (виконавці) Сихівського ВДВС, здійснити перевірку рішень та дій державного виконавця (виконавців) щодо виконання наказу господарського суду Львівської області № 914/3587/14 від 07.05.2015 в межах повноважень, наданих чинним законодавством, про що письмово повідомити суд та стягувача; визнати дії та рішення державного виконавця Лесика В. Р. щодо повернення виконавчого документа (наказ Господарського суду Львівської області № 914/3587/14 від 07.05.2015) стягувачу без прийняття до виконання такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства; зобов'язати державного виконавця Лесика В. Р. прийняти до виконання наказ № 914/3587/14 від 07.05.2015, винести постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочати примусове виконання рішення на підставі вказаного виконавчого документа.

Скарга обґрунтована тим, що 19.02.2018 на адресу скаржника надійшло повідомлення державного виконавця Сихівського ВДВС Лесика В. Р. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 08.02.2018. Підставою для відмови у прийнятті заяви стягувача про примусове виконання рішення та відкритті виконавчого провадження за наказом Господарського суду Львівської області від 07.05.2015 № 914/3587/14 є відмінність у назві стягувача. На думку скаржника такі дії державного виконавця є незаконними, оскільки перейменування Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» на Приватне акціонерного товариства «Львівобленерго» за своєю суттю є зміною типу товариства і не є його реорганізацією (перетворенням), на підтвердження чого, скаржником до заяви про примусове виконання наказу Господарського суду Львівської області від 07.05.2015 № 914/3587/14 було долучено завірені копії сторінок статуту стягувача, які не були взяті державним виконавцем до уваги.

Ухвалою Господарського суду Львівської області скаргу ПрАТ «Львівобленерго» на дії Сихівського відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області задоволено частково. Визнано дії та рішення державного виконавця Сихівського відділу ДВС Лесика В. Р. щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Зобов'язано державного виконавця Лесика В. Р. прийняти до виконання наказ № 914/3587/14 від 07.05.2015, винести постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочати примусове виконання рішення на підставі вказаного виконавчого документа. В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що ПрАТ «Львівобленерго» і ПАТ «Львівобленерго» є однією і тією ж юридичною особою, а отже, висновок державного виконавця, дії якого оскаржуються, про відмінність назви стягувача є неправомірним, а повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання - незаконним.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Відповідачем - ФОП Гулкою О.Я. подано апеляційну скаргу на зазначену ухвалу суду, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні скарги повністю. У своїй апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що судом розглянуто скаргу без участі представників боржника та ДВС. Окрім цього апелянт зазначає, що стягувачем є юридична особа на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ, що передбачено ч.2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження». Натомість особа, яка звернулась зі скаргою не є особою на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Суд не звернув увагу на те, що скаржник не довів належними та допустимими письмовими доказами, що він і є стягувачем по даному наказу.

Апелянт також зазначає, що скаржник не дотримався встановленого порядку згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 щодо зміни назви сторони виконавчого провадження, а тому державний виконавець не мав законних підстав для відкриття виконавчого провадження за заявою особи, яка не є стороною виконавчого провадження.

Окрім цього боржник стверджує, що згідно ст. 339 ГПК України тільки сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права. В матеріалах справи відсутні ухвали про заміну виконавчого провадження з ПАТ на ПрАТ, а тому ПрАТ «Львівобленерго» не є і ніколи не було стороною виконавчого провадження, а тому не має права звертатись із скаргою на дії державного виконавця. Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно поновив строк для подання скарги на дії державного виконавця.

Скаржник у апеляційній скарзі зазначає також, що вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання, виносити постанову про відкриття виконавчого провадження є повноваженнями державного виконавця, а не суду. Окрім цього апелянт стверджує, що скарга підписана неуповноваженою особою.

Апелянт також просить визнати підстави двох заяв про відвід судді місцевого господарського суду Манюка П.М. обґрунтованими.

Позивачем та органом ДВС відзивів на апеляційну скаргу не подано.

В судовому засіданні представник апелянта просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні скарги позивача відмовити повністю.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, рішенням Господарського суду Львівської області від 18.12.2014 у справі № 914/3587/14 позов ПАТ «Львівобленерго» задоволено частково, вирішено стягнути з фізичної особи - підприємця Гулки Ореста Ярославовича на користь ПАТ «Львівобленерго» 30 302, 00 грн. вартості недоврахованої електричної енергії, 1 368, 42 грн. судового збору, в решті позовних вимог у задоволенні відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 з урахуванням додаткової постанови цього ж суду від 06.05.2015, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду від 04.08.2015, скасовано рішення місцевого господарського суду від 18.12.2014 у справі № 914/3584/14 в частині відмови у задоволенні позову та прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 40 474,44 грн. вартості недоврахованої електричної енергії та 1 827, 00 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

На виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 та з урахуванням додаткової постанови цього ж суду від 06.05.2015 у справі № 914/3587/14, 07.05.2015 було видано накази.

Як встановлено місцевим господарським судом, ПрАТ «Львівобленерго» в черговий раз звернулося до Сихівського ВДВС із заявою про примусове виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 у справі № 914/3587/14. Скаржником до заяви було долучено завірені копії сторінок статуту стягувача.

19.02.2018 на адресу скаржника надійшло повідомлення державного виконавця Сихівського ВДВС Лесика В. Р. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 08.02.2018 на підставі п.2 ч.3 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» оскільки в наказі стягувачем вказано ПАТ «Львівобленерго», а заяву подано ПрАТ «Львівобленерго».

У зв'язку з цим, ПрАТ «Львівобленерго» звернулося до начальника Сихівського ВДВС на підставі ч.ч. 3, 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» зі скаргою від 27.02.2018 на дії державного виконавця, яка отримана відділом 05.03.2018, з проханням здійснити перевірку рішення та дій державного виконавця під час розгляду останнім заяви стягувача про примусове виконання рішення у справі № 914/3587/14, однак, відповіді від начальника Сихівського ВДВС щодо результатів розгляду скарги на дії державного виконавця Лесика В. Р. не отримано.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду позивача із скаргою на дії державного виконавця.

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами ч.1 ст.5 вказаного Закону встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 74 згаданого Закону, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова. Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що позивачем з метою врегулювання спору було подано заяву до начальника Сихівського ВДВС, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про поважність причин пропуску строку для подання скарги на дії державного виконавця.

Відповідно до ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно статті 340 ГПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Положеннями ч. 1 ст. 4 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Підставою для повернення виконавчого документа державним виконавцем зазначено те, що в наказі стягувачем вказано ПАТ «Львівобленерго», а заяву подано ПрАТ «Львівобленерго», при цьому державний виконавець послався на п.2 ч.3 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження».

Необхідно зазначити, що відповідно до ст. 52 ГПК України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Стаття 334 ГПК України передбачає заміну сторони виконавчого провадження у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження, оскільки суд замінює таку сторону її правонаступником.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з п. 1.1. Статуту ПрАТ «Львівобленерго», затвердженого загальними зборами ПАТ «Львівобленерго» згідно протоколу від 13.04.2017 № 14, Публічне акціонерне товариство «Львівобленерго» було перейменовано на Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго».

Відповідно до розділу XVII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про акціонерні товариства», приведення діяльності у відповідність із нормами цього Закону, статутів та внутрішніх положень акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у тому числі зміна найменування акціонерних товариств з відкритого або закритого на публічне або приватне, не є перетворенням та не потребує застосування процедури припинення.

Отже, сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією в силу ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства».

Таким чином, зміна найменування організаційно-правової форми не свідчить про припинення суб'єкта господарювання як юридичної особи шляхом її реорганізації, з огляду на що зазначені обставини не можуть бути підставою для висновку про те, що такий суб'єкт є відмінним від юридичної особи, найменування якої було змінено на виконання вимог прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про акціонерні товариства».

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про те, що ПрАТ «Львівобленерго» і ПАТ «Львівобленерго» є однією і тією ж юридичною особою, а отже, висновок державного виконавця дії якого оскаржуються про відмінність назви стягувача є неправомірним, а повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання - незаконним.

Одночасно суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що державний виконавець повертає виконавчий документ стягувачу без прийняття його до виконання з підстав визначених п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», отже посилання державного виконавця, дії якого оскаржуються на п. 2 ч. 3 ст. 5 Закону є помилковим, оскільки стосується підстав повернення виконавчого документа саме приватним виконавцем і є спеціальною нормою Закону.

Щодо покликань апелянта про те, що скарга підписана неуповноваженою особою, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст. 131-2 Конституції України, виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Згідно Перехідних положень Конституції України (з наступними змінами та доповненнями), представництво відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 та ст.131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Враховуючи те, що скарга підписана представником ПрАТ «Львівобленерго» на підставі довіреності №119-4350/2 від 27.12.2017, яка дійсна до 31.12.2018, Середницький Володимир Михайлович був уповноваженим на підписання скарги на дії ДВС №119-951/2 від 21.03.2018.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу також на таке.

Відповідно до ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

А відтак, враховуючи те, що боржника було належним чином повідомлено про розгляд справи та враховуючи строки розгляду такої скарги, місцевий господарський суд вправі був розглянути скаргу без участі апелянта.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що порядок розгляду заяв про відвід складу суду є встановлені Господарським процесуальним кодексом України, а відтак клопотання апелянта про визнання обґрунтованими підстав про відвід судді місцевого господарського суду Манюка П.М., не належить до повноважень суду апеляційної інстанції.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012 та пункт мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 по справі № 11-рп/2012).

Зважаючи на положення ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Савіцький проти України» від 26.07.2012 зазначено, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов'язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов'язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого п.1 ст. 6 Конвенції права (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі «Comingersoll S. A.» проти Португалії», заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Таким чином, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що органом ДВС в особі Сихівського відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області не виконано покладеного на нього державою обов'язку щодо забезпечення ефективного виконання судового рішення у даній справі або, принаймні, вчинення всіх необхідних та достатніх дій з метою такого виконання.

Отже, повернення державним виконавцем виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі норми закону, яка стосується приватного виконавця у зв'язку зі зміною найменування юридичної особи є грубим порушення норм матеріального та процесуального права, а відтак невиконання органом ДВС покладеного на нього обов'язку щодо вжиття відповідних заходів з примусового виконання рішення суду.

Щодо вимоги скаржника про зобов'язання начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (виконавці) Сихівського ВДВС, здійснити перевірку рішень та дій державного виконавця (виконавців) щодо виконання наказу Господарського суду Львівської області № 914/3587/14 від 07.05.2015 в межах повноважень, наданих чинним законодавством, про що письмово повідомити суд та стягувача, то колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що в цій частині вимога скарги є такою, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», а тому, не підлягає до задоволення.

Водночас суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», саме на органи ДВС покладається обов'язок щодо забезпечення виконання судового рішення та вчинення всіх послідовних дій щодо такого виконання, зокрема, і прийняття рішення щодо відкриття виконавчого провадження.

Необхідно зазначити, що згідно рекомендацій Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради Європи 11.03.1980 р. на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З аналізу зазначеного, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що зобов'язавши державного виконавця Сихівського ВДВС прийняти до виконання наказ № 914/3587/14 від 07.05.2015 винести постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочати примусове виконання рішення на підставі вказаного виконавчого документа, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень. Адже, прийняття уповноваженим органом рішення про відкриття виконавчого провадження та можливість розпочати примусове виконання рішення належить виключно до повноважень органу ДВС.

Згідно ст. ст. 276, 277 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну оскаржуваної ухвали в цій частині та виключення з мотивувальної та резолютивної частини ухвали висновок місцевого господарського суду про зобов'язання державного виконавця Сихівського ВДВС Лесика В. Р. прийняти до виконання наказ № 914/3587/14 від 07.05.2015, винести постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочати примусове виконання рішення на підставі вказаного виконавчого документа.

Одночасно, Західний апеляційний господарський суд звертає увагу Сихівського ВДВС про врахування останнім викладеної позиції у цій постанові при повторному поданні стягувачем виконавчого документа (наказу Господарського суду Львівської області № 914/3587/14 від 07.05.2015).

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції змінити шляхом виключення з мотивувальної та резолютивної частини ухвали висновок місцевого господарського суду про зобов'язання державного виконавця Сихівського ВДВС Лесика В. Р. прийняти до виконання наказ № 914/3587/14 від 07.05.2015, винести постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочати примусове виконання рішення на підставі вказаного виконавчого документа.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч.14 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції змінює мотивувальну та резолютивну частини ухвали в частині висновку суду про зобов'язання державного виконавця прийняти до виконання наказ, винести постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочати примусове виконання рішення, однак в решті вимог ухвалу місцевого господарського суду залишено без змін, то судовий збір за подання апеляційної скарги залишається за апелянтом (відповідачем).

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281- 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Гулки Ореста Ярославовича, м. Львів б/н від 24.05.2018 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 07.05.2018 змінити шляхом виключення з мотивувальної частини та відповідно п. 3 резолютивної частини ухвали висновок суду про зобов'язання державного виконавця Сихівського ВДВС Головного територіального управління юстиції У Львівській області Лесика В. Р. прийняти до виконання наказ № 914/3587/14 від 07.05.2015, винести постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочати примусове виконання рішення на підставі вказаного виконавчого документа.

В решта частині ухвалу суду залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на відповідача.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Західний апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 10.12.2018

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді О.Л. Мирутенко

Г.Г. Якімець