ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. Справа№ 5021/1615/12

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Буравльова С.І.

Калатай Н.Ф.

при секретарі Гуцал О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Лук'янов Р.І. за довіреністю №631/0/4-18 від 06.03.2018;

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи: не з'явились;

від органу ДВС: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного агентства резерву України

на ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.08.2018р.

у справі №5021/1615/12 (головуючи суддя Заєць С.В., судді Резніченко О.Ю., Коваленко О.В.)

за позовом Державного агентства резерву України

до Державного підприємства "Охтирський комбінат

хлібопродуктів"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Державного підприємства "Златодар"

про повернення матеріальних цінностей та

стягнення 11000743,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 16.08.2018 у справі №5021/1615/12 відмовлено у задоволенні скарги Державного агентства резерву України на постанову та дії державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Державне агентство резерву України звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.08.2018 у справі №5021/1615/12 та прийняти нове рішення, яким скаргу Держрезерву задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення, оскільки державний виконавець не вчинив всіх передбачених законом виконавчих дій, неправомірно прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження та повернув оригінал до суду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 року апеляційну скаргу Державного агентства резерву України залишено без руху.

25.09.2018 року до Харківського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.09.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного агентства резерву України на ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.08.2018 у справі №5021/1615/12.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Харківський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018 року.

Частиною 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

На виконання п. 4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 20.09.2018 №475, у зв'язку з припиненням діяльності з відправлення правосуддя Харківським апеляційним господарським судом з 01.10.2018, на підставі Указу Президента України "Про переведення суддів" №295/18 від 28.09.2018 та на підставі розпорядження керівника апарату Харківського апеляційного господарського суду від 03.10.2018 справа №5021/1615/12 передана до Північного апеляційного господарського суду.

13.11.2018 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2018 року, справу № 5021/1615/12 передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Калатай Н.Ф., Буравльов С.І.

13.11.2018 року через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Харківського апеляційного господарського суду надійшла довідка №12-21/52 щодо зарахування судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 колегією суддів у зазначеному складі прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Державного агентства резерву України на ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.08.2018 у справі №5021/1615/12. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 11.12.2018.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 виправлено описку у мотивувальній частині ухвали Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018.

Представники відповідача, третьої особи та органу ДВС у судове засідання не з'явились. Про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвали суду.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову, якою повністю задовольнити скаргу позивача на дії органу ДВС.

Відповідно до ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Статтями 269, 270 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 12.03.2018 у справі №5021/1615/12, яке набрало законної сили 25.03.2014, задоволено позов Державного агентства резерву України. Зобов'язано Державне підприємство "Охтирський комбінат хлібопродуктів" повернути до державного резерву відсутні матеріальні цінності, а саме: пшеницю 2 кл. - 82,436 т, пшеницю 3 кл. - 4 035,141 т, пшеницю 4 кл. - 787,452 т, пшеницю 5 кл. - 114,722 т, жито групи А - 1 110,768 т, жито групи Б - 0,380 т. Стягнуто з Державного підприємства "Охтирський комбінат хлібопродуктів" до Державного бюджету України (рахунок № 0011, одержувач: УДК у Шевченківському районі м. Києва, , банк одержувача: ГУ ДКУ у м. Києві, МФО 820019, КЕКД 21081100) 8 706 068 грн. 53 коп. штрафу, 2 294 675 грн. 42 коп. пені. Стягнуто з Державного підприємства "Охтирський комбінат хлібопродуктів" в дохід державного бюджету (отримувач УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030001, код отримувача 37970593, рахунок отримувача 3002, банк отримувача ГУ ДКСУ в Сумській області, код банку отримувача 837013) 64 380 грн. 00 коп. судового збору.

25.03.2014 на примусове виконання зазначеного рішення Господарським судом Сумської області видані відповідні накази, які пред'явлені стягувачами для примусового виконання.

11.05.2018 державний виконавець Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Максакової А.М. прийняла постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №43194493, за наказом №5021/1615/12 від 25.03.2014 щодо зобов'язання боржника повернути до державного резерву відсутні матеріальні цінності, в якій вказала, що виконати рішення без участі боржника неможливо, майно, яке підлягає поверненню, відсутнє, штрафи, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржником сплачені повністю. У зв'язку із чим, на підставі п.11 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" закінчив виконавче провадження та повернув оригінал наказу до Господарського суду Сумської області.

Не погоджуючись із вказаною постановою Державне агентство резерву України подало до Господарського суду Сумської області скаргу, в якій просило:

- скасувати постанову ВП №43194493 від 11.05.2018, як таку що не відповідає чинному законодавству України;

- визнати дії державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області незаконними;

- зобов'язати Охтирський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області прийняти до виконання наказ господарського суду м. Києва від 11.07.2016 у справі 5021/1615/12 про зобов'язання державного підприємства Охтирський комбінат хлібопродуктів повернути до державного резерву матеріальні цінності, а саме: 82,436 тони пшениці 2 класу, 4035,141 тони пшениці 3 класу, 787,452 тони пшениці 4 класу, 114,722 тони пшениці 5 класу, 1110,768 тони жити групи А,0,380 тони жита групи Б.

В обґрунтування поданої скарги позивач вказував на те, що державним виконавцем не було надіслано на адресу стягувача оригіналу наказу, що унеможливлює його право повторно звернутися з наказом за примусовим його виконанням, також зазначав, що державним виконавцем не було вчиненно жодних дій, передбачених ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження".

За наслідками розгляду зазначеної скарги Господарський суд Сумської області прийняв ухвалу від 16.08.2018, якою відмовив у задоволенні скарги Державного агентства резерву України, посилаючись на відсутність підстав для її задоволення.

Однак, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції та вважає, що скарга на дії державного виконавця підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду, а згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 18 вказаного Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

В свою чергу, у відповідності до п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України №512/5 від 02.04.2012, організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Частиною 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Пунктом 11 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", на який посилання в постанові державного виконавця, встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Згідно зі ст. 63 вказаного Закону за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником (п.1). Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (п.2). Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Однак, державним виконавцем необґрунтовано визнано рішення суду таким, що не може бути виконане без участі боржника, матеріали справи також не містять доказів вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, вчинення дій щодо розшуку майна, яке підлягає поверненню за наказом суду тощо. Отже, закінчення виконавчого провадження є передчасним.

В силу статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом.

Так, відповідно до ст. 74 зазначеного Закону, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.03. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

У пункті 1 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що при розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим, 04.11.50; ратифікована Законом України від 17.07.97 N 475/97-ВР) (далі - Конвенція), Закону України "Про державну виконавчу службу", Цивільного процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, іншого законодавства, яким врегульовано ці питання.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року №475/97-ВР із змінами і доповненнями ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року, Перший Протокол, протоколи №4 і №7 до Конвенції, підписані від імені України 19 грудня 1996 року та Протоколи №2 і №11 до Конвенції, підписані від імені України 9 листопада 1995 року у м. Страсбурзі із застереженнями.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що право на доступ до суду включає право на своєчасне виконання рішення (див. рішення у справі "Трихліб проти України", заява N 58312/00, пп. 25 - 32, від 20 вересня 2005 року, у справі "Іммобіліаре Саффі проти Італії", заява N 22774/93, ЄСПЛ 1999-V, п. 66).

В рішенні у справі "Анацький проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що з огляду на невиконання рішення з грудня 2002 року, приблизно два роки та одинадцять місяців, та неспроможність здійснити необхідні заходи для виконання рішення на користь заявника державні органи позбавили п. 1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Протоколу N 1 їх практичного змісту. Таким чином, у цій справі п. 1 статті 6 Конвенції та стаття 1 Протоколу N1 були порушені. ("Анацький проти України", N 10558/03, пп. 22 - 23, рішення від 13 грудня 2005 року).

Отже, внаслідок невжиття всіх передбачених чинним законодавством заходів для примусового виконання судового рішення та необґрунтованого повернення виконавчого документа, органами державної виконавчої служби порушені права позивача (стягувача у виконавчому провадженні) та вимоги ст.ст.129, 129-1 Конституції України, Закону України "Про виконавче провадження", ст. 6 Конвенції, ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, що може призвести до завдання збитків державі, оскільки майно, яке підлягає поверненню є матеріальними цінностями державного резерву.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Як зазначено у п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що скарга Державного агентства резерву України на постанову та дії державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області підлягає задоволенню в частині вимог про скасування постанови ВП №43194493 від 11.05.2018 та визнання дій державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області незаконними.

В частині вимог скарги щодо зобов'язання прийняти наказ до виконання, то вони задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Отже, скасування судом постанови про закінчення виконавчого провадження є підставою для відновлення виконавчого провадження.

Згідно ч.1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 236 ГПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи

Судом першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали не наведено жодних мотивів, з яких суд прийшов висновку щодо відсутності підстав для відмови у задоволенні скарги на дії органу ДВС.

Частиною 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Державного агентства резерву України слід частково задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.08.2018р. у справі №5021/1615/12 з прийняттям нової ухвали про часткове задоволення скарги Державного агентства резерву України на постанову та дії державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 129 ГПК України, у зв'язку із задоволенням апеляційної скарги та оскільки спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, судові витрати, понесені позивачем при поданні апеляційної скарги, підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного агентства резерву України задовольнити частково.

2. Скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 16.08.2018 у справі №5021/1615/12 по розгляду скарги Державного агентства резерву України на постанову та дії державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області та прийняти нову ухвалу.

3. Скаргу Державного агентства резерву України на постанову та дії державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області задовольнити частково.

4. Скасувати постанову ВП №43194493 від 11.05.2018, прийняту державним виконавцем Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Максаковою А.М.

5. Визнати незаконними дії державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області Максакової А.М. щодо закінчення виконавчого провадження ВП №43194493.

6. В іншій частині скарги відмовити.

7. Стягнути з Державного підприємства "Охтирський комбінат хлібопродуктів" (42700, Сумська область, м. Охтирка, вул. Червоноармійська, 11, ідентифікаційний код 00956031) на користь Державного агентства резерву України (01601, МСП, м.Київ, вул.Пушкінська, 28, ідентифікаційний код 37472392) - 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

8. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду Сумської області.

9. Матеріали справи №5021/1615/12 повернути до Господарського суду Сумської області.

10. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13.12.2018.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.І. Буравльов

Н.Ф. Калатай