ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"12" грудня 2018 р. Справа №918/361/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Грязнов В.В.

суддя Розізнана І.В.

розглянувши заяву Національного банку України про визнання дії зловживанням процесуальними правами та стягнення штрафу у справі №918/361/18

за позовом Національного банку України

до товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "ПриватБанк"

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Національний банк України звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із заявою, в якій просить визнати подання товариством з обмеженою відповідальністю "Приватофис" апеляційних скарг на ухвалу господарського суду Рівненської області від 15.11.2018 р. про відмову у задоволенні клопотань ТОВ "Приватофис" про зупинення провадження та призначення судової оціночно-будівельної експертизи у справі №918/361/18 зловживанням процесуальними правами та застосувати до ТОВ "Приватофис" захід процесуального примусу у вигляді стягнення штрафу у сумі десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування вказаної заяви Національний банк України посилається на те, що подання численних апеляційних скарг на ухвали, які згідно ст.255 не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу всупереч принципу ефективності судового процесу, порушує права інших учасників справи, суперечить вимогам статей 6, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Крім того, звертає увагу, що з аналізу рішень Верховного Суду, зокрема, постанови від 18.10.2018 р. у справі №912/198/18, ухвал від 30.10.2018 р. у справах №915/514/18 та №915/506/18, за аналогічними позовами позивача до відповідача вбачається, що ТОВ "Привофис" обізнаний, що подібні ухвали не підлягають окремому апеляційному оскарженню.

Розглянувши заявлене клопотання колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (п.1 ч.2 ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, товариством з обмеженою відповідальністю "Приватофис" подано апеляційні скарги вх.№1102/18 та вх.№954/18 на ухвалу господарського суду Рівненської області від 15.11.2018 р. про відмову у задоволенні клопотань ТОВ "Приватофис" про зупинення провадження та призначення судової оціночно-будівельної експертизи у справі №918/361/18.

Крім того, відповідачем подано апеляційну скаргу на ухвалу господарського суду Рівненської області від 15.11.2018 р. у справі №918/361/18 про залишення без розгляду заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" про відвід судді Войтюка В.Р. та застосування до представника відповідача ОСОБА_1 захід процесуального примусу у вигляді попередження щодо зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч. 2 ст.254 ГПК України ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції, наведено в ч.1 ст.255 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 255 ГПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Системне тлумачення статті 255 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого господарського суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких проміжних ухвал місцевого господарського суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 08.11.2018 р. у справі №903/382/18.

Предметом апеляційного оскарження у даній справі є ухвала господарського суду Рівненської області від 15.11.2018 р. у справі №918/361/18 про відмову у зупиненні провадження у справі та про відмову в призначенні судової оціночно-будівельної експертизи, та ухвала господарського суду Рівненської області від 15.11.2018 р. у справі №918/361/18 про залишення без розгляду заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" про відвід судді Войтюка В.Р. та застосування до представника відповідача ОСОБА_1 захід процесуального примусу у вигляді попередження щодо зловживання процесуальними правами, оскарження яких окремо від рішення суду першої інстанції не передбачено ст. 255 ГПК України.

Виходячи зі змісту ст.43 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про визнання дій товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" щодо подання апеляційних скарг на ухвали, які не підлягають окремому оскарженню від рішення суду першої інстанції згідно ст.255 ГПК України, зловживанням процесуальними правами.

Апеляційний суд також звертає увагу, що ухвалами господарського суду Рівненської області від 15.11.2018 р. та 26.11.2018 р. у справі №918/361/18 дії ТОВ "Приватофис" визнавались зловживанням процесуальними правами і до відповідача було застосовано захід процесуального примусу у вигляді попередження, тобто вбачається систематичність зловживання процесуальними правами у діях ТОВ "Приватофис".

У відповідності до ч.4 ст.43 ГПК України, суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживання процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 131 ГПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 135 ГПК України передбачено, що у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як встановлено ч. 2 ст. 135 ГПК України, у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов'язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, суд, з урахуванням конкретних обставин, стягує в дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від п'яти до п'ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів зазначає, що систематичність подання відповідачем апеляційних скарг на судові рішення, які не підлягають апеляційному оскарженню, призводить до затягування судового процесу та позбавляє суд можливості розглянути даний спір забезпечивши реалізацію права позивача на розгляд його позовної заяви.

Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб'єктів при виконанні своїх юридичних обов'язків і здійсненні своїх суб'єктивних прав.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (постанова Верховного Суду від 08.05.2018 р. у справі №910/1873/17).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07.07.1989 р. у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" зробив висновок про те, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

У зв'язку з вищевикладеним, враховуючи застосування судом першої інстанції до відповідача попередження щодо зловживання процесуальними правами, не зважаючи на що, останній продовжив і надалі зловживати процесуальними правами у даній справі, суд дійшов висновку про наявність підстав, згідно п.3 ч. 1 ст. 135 ГПК України, для застосування до товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" заходу процесуального примусу у виді штрафу, оскільки видалення із залу судового засідання та тимчасове вилучення доказів для дослідження судом не є тими заходами процесуального примусу, які можуть бути застосовані на даній стадії процесу.

Суд вважає, що з метою спонукання ТОВ "Приватофис" до запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства, необхідним і достатнім заходом процесуального примусу буде застосування штрафу в визначеному ч.1 ст.135 ГПК України розмірі, а саме в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум у 2018 році на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для працездатних осіб з 1 січня 2018 року складає 1762,00 грн.

Таким чином, з товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" підлягає стягненню штраф, як засіб процесуального примусу, у розмірі 3524,00 грн. (2х1762,00 грн.).

Відповідно до ч. 5 ст. 131 ГПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Згідно ч. 2 ст. 236 ГПК України, ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою рішення на підставі ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Керуючись ст.ст. 43, 135, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Національного банку України про визнання дій зловживанням процесуальними правами задоволити частково.

2. Застосувати до товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" захід процесуального примусу у вигляді стягнення штрафу.

3. Стягнути в дохід Державного бюджету України з товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" штраф у розмірі 5286,00 грн. (п'ять тисяч двісті вісімдесят шість гривень).

Ухвала є виконавчим документом та може бути пред'явлена до виконання відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" протягом трьох місяців - у строк до 12.03.2019 року.

Стягувач: Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ідентифікаційний код 26255795).

Боржник: товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис" (49044, м.Дніпро, узвіз Крутогірний, буд.14, ідентифікаційний код 33546549).

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та у строк відповідно до статей 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 12.12.2018 року.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.