ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"06" грудня 2018 р. Справа № 903/623/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

та за присутності представників:

Колемасова С.Ф. - головний спеціаліст апарату управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради (довіреність №4378/01-02 від 04.12.2018р.)

Куц О.М.-старший юрисконсульт відділу правового забезпечення Волинської філії ПАТ "Укртелеком" (довіреність №2803 від 12.12.2017р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні господарського суду Волинської області заяву Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради про відстрочення виконання рішення господарського суду Волинської області від 02.10.2018 р.

по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії

до відповідача: Управління праці та соціального захисту населення Нововолинського міськвиконкому Волинської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Управління Державної казначейської служби України у м. Нововолинську Волинської області

про стягнення 117 735 грн. 90 коп.

Встановив: 27.11.2018р. на адресу господарського суду Волинської області надійшла заява Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради №4227/01-02 від 23.11.2018р. про відстрочення виконання рішення господарського суду Волинської області від 02.10.2018р. у справі №903/623/18 на шість місяців.

В обгрунтування вказаної заяви заявник зазначає, що рішенням господарського суду Волинської області від 02.10.2018р. у справі №903/623/18 позов задоволено та постановлено стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Нововолинського міськвиконкому Волинської на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії 117 735грн. 90коп. відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговій категорії населення, а також 1 766грн. 04коп. витрат по сплаті судового збору.

На виконання Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845, державним казначейством не проводяться платежі за всіма платіжними дорученнями управління за всіма кодами Тимчасової кваліфікації видатків та кредитування місцевих бюджетів та економічної кваліфікації видатків бюджету, крім платежів зазначених у пункті 25 цього Порядку. Оскільки кошти на відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговій категорії населення, не виділялись та рахунок не відкривався, Управлінням Державної казначейської служби України у м. Нововолинську Волинської області були заблоковані платежі за платіжними дорученнями по всіх рахунках заявника, а тому вищевказане унеможливлює функціонування управління соціального захисту населення та виконання державних програм щодо надання пільг малозабезпеченим верствам населення.

Станом на дату подання заяви про відстрочку виконання рішення суду заблоковано рахунок КПКВК 0810160 "Керівництво і управління у відповідній сфері у містах (місті Києві), селищах, селах, об'єднаних територіальних громадах", зокрема КЕКВ 2240- оплата послуг (окрім комунальних): інтернет, охоронна сигналізація, ремонт та заправка картриджів, встановлення протипожежної сигналізації, оплата та вивіз сміття, оплата утримання прибудинкової території, абонплата за встановлені телефони і міжміські переговори, послуги зв'язку, оплата за оренду приміщення, проведення заміру опору, заправка вогнегасників обслуговування програмного забезпечення, обслуговування комп'ютерної техніки, користування цифровими підписами.

Також, боржник зазначає, що незабаром закінчується бюджетний рік, управління соціального захисту населення необхідно виконати всі договірні зобов'язання за 2018 рік.

Крім того, Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради ставиться питання про виділення коштів по оплаті за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям населення міста, зокрема 20.11.2018р. на адресу міського голови був надісланий лист про виділення коштів за №4169/02, а тому питання про виділення коштів по оплаті за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям населення міста згідного рішення суду буде розглядатись на черговій сесії Нововолинської міської ради.

Розпорядженням щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ №01-3/163 від 27.11.2018р. призначено автоматизований розподіл заяви Управління праці та соціального захисту населення Нововолинського міськвиконкому Волинської області від 23.11.2018р. №4227/0102 про відстрочку виконання рішення суду по справі №903/623/18.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2018р. відповідну заяву було призначено судді Войціховському В.А.

Ухвалою суду від 28.11.2018р. вказану заяву було прийнято судом до розгляду, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 06.12.2018р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

05.12.2018р. на адресу суду від ПАТ "Укртелеком" в особі Волинської філії надійшли письмові пояснення та заперечення від 04.12.2018р. №370-13-2-46/18-04, в яких товариство стосовно задоволення заяви Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради про відстрочення рішення суду від 02.10.2018р. у справі №903/623/18 заперечує з наступних підстав.

Згідно ЗУ "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самовряду вання, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності.

На виконання положень ч. 1 ст.61 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Украї ні", органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України.

Також стягувач, вказує на те, що не розуміє, що заважало три роки і продовжує заважати міській владі та депутатам м. Нововолинська вчасно запланувати та передбачати кошти для відшкодування пільг. Міська влада та депутати м. Нововолинська не виконують і не збираються виконувати ні Конституцію України, ні ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", ні закони України, якими передбачені пільги громадянам України.

Також зазначає, що Рішенням Нововолинської міської ради від 16.05.2018р. №23/12 вирішено виключити з державної програми відшкодування наданих пільг верствам населення, а саме: учасників ВВ війни, ветеранів органів ВС, Міністерства оборони, СБУ, МВД, ветеранів військової служби, громадян, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, багатодітних сімей. Пільги, що передбачені положеннями ст.63 ЗУ "Про телеко мунікації" та іншими Законами України, належать до загальнодоступних послуг та входять до групи мінімальних соціальних потреб.

При цьому засвідчує, що уже 3 роки поспіль - 2016р., 2017р. та 2018р., міська влада та депутати м. Нововолинська повністю ігнорують, не поважають та порушують права учасників ВВ війни, ветеранів орга нів ВС, Міністерства оборони, СБУ, МВД, ветеранів військової служби, громадян, які пост раждали внаслідок аварії на ЧАЕС, багатодітних сімей. Вони свідомо не передбачають, не планують та не затверджують в міському бюджеті кошти по коду КПКВК 0813032 "Надання пільг окремим категоріям громадян з оплати послуг зв'язку" і рахунок в УДКС України у м. Нововолинську не відкривають.

Зауважує, що заявником не доведено наявності обставин виняткового характеру, які ускладнюють виконання рішення та не надано суду жодних доказів в підтвердження того, що на 2019 рік в міському бюджеті міста Нововолинська заплановано та затверджено кошти, які необхідні для виконання рішень суду за 2016-2018 роки.

Присутня в судовому засіданні 06.12.2018р. представник заявника, клопотання про відстрочення рішення суду від 02.10.2018р. у справі №903/623/18 строком на шість місяців підтримує та просить суд задовольнити останню з підстав, викладених у заяві.

Присутня в судовому засіданні 06.12.2018р. представник ПАТ "Укртелеком" в особі Волинської філії стосовно задоволення заяви Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради про відстрочення рішення суду від 02.10.2018р. у справі №903/623/18 заперечує з підстав, викладених у письмових поясненнях та запереченнях від 04.12.2018р. №370-13-2-46/18-04.

В даному випадку оцінюючи заяву сторони та її обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення заяви про відстрочення виконання судового рішення, з огляду на таке.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів заяви, рішенням господарського суду Волинської області від 02.10.2018р. у справі №903/623/18 було задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії до Управління праці та соціального захисту населення Нововолинського міськвиконкому Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Управління Державної казначейської служби України у м. Нововолинську Волинської області про стягнення 117 735 грн. 90 коп. та ухвалено стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Нововолинського міськвиконкому Волинської області на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії ПАТ "Укртелеком" 117 735грн. 90коп. відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговій категорії населення, а також 1 766грн. 04коп. витрат по сплаті судового збору.

На виконання рішення суду від 02.10.2018р. у справі №903/623/18 було видано наказ від 01.11.2018р. №903/623/18-1 про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Нововолинського міськвиконкому Волинської області на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Волинської філії ПАТ "Укртелеком" 117 735грн. 90коп. відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговій категорії населення, а також 1 766грн. 04коп. витрат по сплаті судового збору.

Як вже зазначалось, 27.11.2018р. на адресу господарського суду Волинської області надійшла заява Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради №4227/01-02 від 23.11.2018р. про відстрочення виконання рішення господарського суду Волинської області від 02.10.2018р. у справі №903/623/18 на шість місяців.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов'язковим до виконання.

Законом України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

У відповідності до ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Положеннями частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Так, у рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено про те, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду.

У рішенні від 17.05.2005 "Чижов проти України" вказано, що на державі лежить зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Отже, з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для "потерпілої сторони", 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника часу для негайного виконання рішення суду. Обов'язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява N 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 у справі "Ясюнієне проти Литви", заява N 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Отже, відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається судом.

При цьому, згідно з п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, не вимагається, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналіз наведеного вище свідчить про те, що відстрочка або розстрочка виконання рішення суду чи зміна способу його виконання можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Савіцький проти України" (Заява №38773/05) від 26.07.2012р. суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

З рішення Нововолинської міської ради Волинської області від 16.05.2018р. №23/12 "Про виділення коштів на виконання рішення господарського суду Волинської області від 29.08.2017р. у справі №903/468/17 та претензії від ПАТ "Укртелеком"" вбачається, що міською радою було вирішено не виділяти Управлінню праці та соціального захисту населення Нововолинського міськвиконкому Волинської області кошти в сумі 194 578,86грн. для виплати по судовому рішенню за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах за 2016 рік, 2 918,68грн.-витрат, пов'язаних з оплатою судового збору, та 103 433,33грн. на відшкодування за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії осіб за період січень-грудень 2017 року.

Оскільки, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення, та не допускати їх настання, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, що відстрочення виконання рішення суду на пів року зробить реальною можливість сплати визначеної рішенням суду суми заборгованості, або ж вирішення міською радою питання щодо порядку погашення заборгованості (розгляду на відповідному рівні та прийняття рішення щодо виділення коштів на виконання рішення суду у справі №903/623/18 по оплаті наданих пільговій категорії населення міста телекомунікаційних послуг).

Водночас, як вбачається з матеріалів заяви, на виконання Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845, державним казначейством не проводяться платежі за всіма платіжними дорученнями управління за всіма кодами Тимчасової кваліфікації видатків та кредитування місцевих бюджетів та економічної кваліфікації видатків бюджету, крім платежів зазначених у пункті 25 цього Порядку. Оскільки кошти на відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданих пільговій категорії населення, не виділялись та рахунок не відкривався, Управлінням Державної казначейської служби України у м. Нововолинську Волинської області були заблоковані платежі за платіжними дорученнями по всіх рахунках заявника, а тому вищевказане унеможливлює функціонування управління соціального захисту населення та виконання державних програм щодо надання пільг малозабезпеченим верствам населення.

Станом на дату подання заяви про відстрочку виконання рішення суду заблоковано рахунок КПКВК 0810160 "Керівництво і управління у відповідній сфері у містах (місті Києві), селищах, селах, об'єднаних територіальних громадах", зокрема КЕКВ 2210-предмети, матеріали, обладнання, інвентар (папір, бланки, підписка періодичних видань, поштові знаки, замки дверні, електролампочки, господарські товари); КЕКВ 2240- оплата послуг (окрім комунальних): інтернет, охоронна сигналізація, ремонт та заправка картриджів, встановлення протипожежної сигналізації, оплата та вивіз сміття, оплата утримання прибудинкової території, абонплата за встановлені телефони і міжміські переговори, послуги зв'язку, оплата за оренду приміщення, проведення заміру опору, заправка вогнегасників обслуговування програмного забезпечення, обслуговування комп'ютерної техніки, користування цифровими підписами; КЕКВ 2250-видатки на відрядження, навчання на семінарах.

Також, судом враховано закінчення бюджетного року, а також необхідність виконання заявником всіх договірних зобов'язань 2018 року, освоєння бюджетних коштів, виділених у встановленому порядку для потреб установи по КЕКВ 2210 (оплата предметів, матеріалів, обладнання, інвентаря (папір, бланки, підписка періодичних видань, поштові знаки, замки дверні, електролампочки, господарські товари)) та КЕКВ 2250 (оплата видатків на відрядження, навчання на семінарах).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Дослідивши матеріали заяви, прийнявши до уваги викладені в заяві обставини, суд приходить до висновку, що надані заявником (відповідачем/боржником) докази свідчать про наявність підстав відстрочення виконання рішення суду з метою уникнення негативних наслідків неплатоспроможності заявника (відповідача/боржника) для можливості подальшого реального виконання рішення господарського суду Волинської області від 02.10.2018 р. у справі № 903/623/18 строком на три місяці з дня ухвалення господарським судом рішення у справі №903/623/18-02.10.2018р. до 03.01.2019р.

Крім того, слід зазначити, що враховуючи важке фінансове становище боржника, на думку суду, виконання рішення суду на даний час фактично матиме негативний вплив і є неможливим, оскільки може призвести до негативних наслідків для Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської, що унеможливить виконання рішення про стягнення коштів взагалі. Саме відстрочка виконання судового рішення дозволить акумулювати фінансові кошти для повного його виконання.

В даному випадку твердження заявника є переконливими та вказують на нездоланні причини, які виправдовують відстрочення виконання рішення суду. Слід зазначити, що дотримання принципу обов'язкового виконання судового рішення не повинно призводити до припинення фінансування першочергових зобов'язань боржника за відсутності реальної можливості виконати судове рішення.

За таких обставин, беручи до уваги майнові інтереси обох сторін, ступінь вини відповідача у виникненні спору, важке фінансове становище боржника, а також для убезпечення відповідача від негативних наслідків (зупинення діяльності, звільнення працівників, тощо), враховуючи те, що на даний час боржник є неспроможним виконати рішення господарського суду Волинської області від 02.10.2018р. з незалежної від нього волі, а фактичне зупинення виконання рішення на тривалий період порушує баланс інтересів стягувача та боржника, що в свою чергу, порушує основні принципи обов'язковості виконання судового рішення, яке ухвалене іменем України і, як наслідок позбавляє кредитора на можливість захисту своїх прав, заява Управління праці та соціального захисту населення Нововолинського міськвиконкому Волинської області про відстрочення виконання рішення господарського суду Волинської області від 02.10.2018 р. підлягає до часткового задоволення, а відтак, на переконання суду, виконання рішення господарського суду Волинської області від 02.10.2018р. по справі №903/623/18 слід відстрочити на три місяці з дня ухвалення судом даного рішення 02.10.2018р. до 03.01.2019р.

Керуючись ст. ст. 232- 235, 253, 257, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

1. Заяву Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради про відстрочення виконання рішення господарського суду Волинської області від 02.10.2018 р. по справі №903/623/18 задовольнити частково.

2. Виконання рішення господарського суду Волинської області від 02.10.2018р. по справі №903/623/18 відстрочити на три місяці до 03.01.2019р.

Відповідно до ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Ухвала щодо відстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала підписана 10.12.2018р.

Суддя В. А. Войціховський