ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2018 р. Справа№ 911/345/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства «Восход-України»

на рішення Господарського суду Київської області

від 30.07.2018 (повний текст складено 15.08.2018)

у справі №911/345/18 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Приватного підприємства «Восход-України»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»

про стягнення 89 763,27 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (надалі - ПАТ «СК «УСГ», позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства «Восход-України» (надалі - ПП «Восход-України», відповідач) про стягнення 89 763,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.07.2016 сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю застрахованого позивачем на підставі договору добровільного страхування автомобіля «Кіа», державний номерний знак НОМЕР_7 та автомобіля «МАЗ», державний номерний знак НОМЕР_8, власником якого є відповідач, під керуванням водія ОСОБА_2, який перебував на час ДТП у трудових відносинах з ПП «Восход-України».

Посилаючись на те, що автомобіль «Кіа», державний номерний знак НОМЕР_7, отримав механічні ушкодження, а ПАТ «СК «УСГ» сплатило потерпілому страхове відшкодування в розмірі 89 763,27 грн, враховуючи, що винним у скоєнні ДТП визнано водія ПП «Восход-України», позивач просив стягнути з відповідача вказану суму страхового відшкодування в порядку регресу з підстави, передбаченої ст. 1172 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.04.2018 залучено до участі у справі №911/345/18 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (надалі - ПАТ «НАСК «Оранта», третя особа).

Рішенням Господарського суду Київської області від 30.07.2018 у справі №911/345/18 позовні вимоги задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 89 763,27 грн страхового відшкодування та 1 762,00 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з виплатою страхового відшкодування своєму страхувальнику (потерпілому), до позивача перейшло право вимоги в порядку регресу до відповідача про виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану водієм, який в момент вчинення ДТП перебував з останнім у трудових відносинах; враховуючи, що ДТП сталась за участю та з вини водія автомобіля МАЗ 54323, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, відсутні підстави для страхового відшкодування ПАТ «HACK «Оранта» за Полісом №АЕ/5034179, за яким забезпеченим транспортним засобом є автомобіль МАЗ 54323, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4, а крім того, за Полісом №АЕ/5034180, за яким забезпеченим транспортним засобом є причіп, державний реєстраційний номер НОМЕР_5; враховуючи відсутність Полісу щодо страхування в ПАТ «HACK «Оранта» цивільно-правової відповідальності водія автомобіля, за участю та з вини якого вчинено ДТП, відповідачем не доведено наявності підстав для виконання пред'явлених до нього вимог страховою компанією ПАТ «HACK «Оранта» в межах цивільно-правової відповідальності.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ПП «Восход-України» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги відповідач наголошував на тому, що суд безпідставно не врахував той факт, що цивільно-правова відповідальність ПП «Восход-України» була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта»; дійшовши хибного висновку про відсутність помилки у страховому полісі, суд проігнорував приписи п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», адже у разі, якщо тягач є незабезпеченим, то регламентна виплата здійснюється МТСБУ, а не винуватою особою; враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, позивачем невірно визначено відповідача у справі, яким має бути ПАТ «НАСК «Оранта» або у випадку відсутності страхового поліса - МТСБУ.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 колегією суддів у складі: головуючого судді Зубець Л.П., суддів Мартюк А.І., Алданової С.О. поновлено скаржникові строк на апеляційне скарження, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, запропоновано позивачеві, третій особі подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу.

У зв'язку з розпочатою процедурою ліквідації та припиненням здійснення правосуддя Київським апеляційним господарським судом матеріали справи було передано до новоутвореного Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2018 апеляційну скаргу ПП «Восход-України» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Жук Г.А., Дикунської С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2018 апеляційну скаргу ПП «Восход-України» на рішення Господарського суду Київської області від 30.07.2018 у справі №911/345/18 прийнято до провадження вищевказаним складом суду, поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, відкрито Північним апеляційним господарським судом апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, встановлено ПАТ «СК «УСГ» та ПАТ «НАСК «Оранта» строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 30.07.2018 у справі №911/345/18.

У судове засідання позивач та третя особа явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників позивача та третьої особи, враховуючи відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги за відсутності вказаних осіб.

У судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

03.12.2018 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 16.10.2015 між ПАТ «СК «УСГ» (у тексті договору - страховик) та ОСОБА_4 (у тексті договору - страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-2701-15-00086, предметом якого є страхування транспортного засобу «Кіа», державний номерний знак AI 0992 CT.

03.07.2016 у м. Біла Церква Київської області відбулася ДТП за участю транспортного засобу «Кіа», державний номерний знак НОМЕР_7 під керуванням водія ОСОБА_4 та транспортного засобу «МАЗ», державний номерний знак НОМЕР_8 під керуванням водія ОСОБА_2, що підтверджується довідкою про ДТП №95484064 від 11.07.2016, виданою Білоцерківським відділом поліції ГУ НП в Київській області (а.с. 31-32).

З даної довідки слідує, що ДТП сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_2, якого постановою Обухівського міськрайонного суду від 15.08.2016 у справі №372/2108/16-п визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с. 33).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_5, працюючи водієм у ПП «Восход-України», 03.07.2016 близько 11.00 год. 00 хв. у м. Біла Церква, керуючи автомобілем «МАЗ», державний номерний знак НОМЕР_8 з причіпом-борошновозом АСП25, державний номерний знак НОМЕР_5, проявив неуважність, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу, що призвело до бокового зіткнення з автомобілем «Кіа», державний номерний знак НОМЕР_7, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а їх власникам завдано матеріальних збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.07.2016 ОСОБА_4 (страхувальник) звернувся до ПАТ «СК «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, в якій просив позивача, в разі визнання даної події страховим випадком, виплатити страхове відшкодування на рахунок СТО (а.с. 27-29).

Позивачем на підставі калькуляції № КА-0002002 від 18.08.2016 було складено страховий акт № ЦРКА-2470 та розрахунок суми страхового відшкодування (а.с. 48-53).

На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 89 763,27 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 15196 від 19.08.2016 (а.с. 54).

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Отже, виконавши свої зобов'язання перед страхувальником за договором добровільного страхування шляхом виплати страхового відшкодування, позивач набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток в порядку регресу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до статей 1166 та 1188 ЦК України винна особа зобов'язана відшкодувати шкоду, заподіяну з її вини в повному розмірі.

За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки.

У зв'язку з викладеними обставинами та на підставі вказаних правових норм, ПАТ «СК «УСГ», як особою, яка виплатила страхове відшкодування потерпілому в ДТП, подано позов до ПП «Восход-України», з яким винна особа в момент ДТП перебувала в трудових відносинах, в порядку регресу про стягнення з особи, відповідальної за завдання шкоди, суми фактично виплаченого страхового відшкодування.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і в апеляційній скарзі зазначав, що цивільно-правова відповідальність ПП «Восход-України» була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта», а тому він є неналежним відповідачем у справі, оскільки відшкодування має відбуватись у відповідності до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховою компанією, в якій застраховано його цивільно-правову відповідальність.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог ПАТ «СК «УСГ» до ПП «Восход-України», а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За приписами ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст.ст. 1.7, 1.8 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

За твердженням відповідача, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «МАЗ-5432», номерний знак НОМЕР_1, з причепом марки «АСП-25» номерний знак НОМЕР_5, що належить ПП «Восход-України», застрахована відповідно до договорів обов'язкового страхування наземного транспорту, укладених з ПАТ «HACK «Оранта», а саме, полісів серії №АЕ/5034179 від 11.11.2015 та №АЕ/5034180 від 11.11.2015 зі строком дії з 04.12.2015 по 03.12.2016 включно (а.с. 100).

Як зазначає відповідач, у вказаних полісах значиться страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн без франшизи, що за обома полісами покриває суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 89 763,27 грн.

При цьому, відповідач посилався на правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену в постанові Пленуму № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно якої відповідно до ст. 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті ДТП безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до ст. 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

Також колегією суддів враховано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, на яку посилається відповідач в апеляційній скарзі та відповідно до якого покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Як вбачається з Довідки про ДТП № 95484064 (а.с. 31-32), цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «МАЗ», державний № НОМЕР_8 застрахована за полісом № АЕ/5034179 від 11.11.2015 (зі строком дії з 04.12.2015 по 03.12.2016), щодо причепа НОМЕР_5 - за полісом №АЕ/5034180 від 11.11.2015 (зі строком дії з 04.12.2015 по 03.12.2016).

Під час розгляду спору місцевим господарським судом позивачем надано докази звернення до страхової компанії ПАТ «HACK «Оранта» з вимогами про відшкодування страхової виплати потерпілому в ДТП та лист-відповідь останньої від 16.11.2016 (а.с. 129).

У вказаному листі ПАТ «HACK «Оранта» зазначило, що згідно з Довідкою про ДТП № .07.2016 відбулось зіткнення транспортного засобу МАЗ 54323, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 з причепом-борошновозом АСП25, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 та транспортного засобу Кіа Rio, державний реєстраційний номер НОМЕР_6. Згідно з постановою Обухівського районного суду винним у настанні вищезгаданої ДТП визнано ОСОБА_5 водія ТЗ МАЗ 54323, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом борошновозом АСП25, державний реєстраційний номер НОМЕР_5. Згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5034179 забезпеченим транспортним засобом є МАЗ 54323, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4.

У зв'язку з зазначеним, ПАТ «HACK «Оранта» було відмовлено в задоволенні вимоги ПАТ «СК «УСГ», викладеній у заяві № 11/15060 від 16.09.2016 та листі № 11/15195 від 25.10.2016, оскільки цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу МАЗ 54323, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, яка підлягає відшкодуванню, в ПАТ «HACK «Оранта» не застраховано.

З огляду на викладене, враховуючи позицію ПАТ «HACK «Оранта», дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом першої інстанції було правильно встановлено, що за полісом № АЕ/5034179, на який посилається відповідач, застраховано відповідальність водія транспортного засобу МАЗ 54323, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4, в той час, як ДТП сталась з вини автомобіля МАЗ 54323, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що Поліс № АЕ/5034179 не засвідчує факту страхування цивільно-правової відповідальності водія автомобіля МАЗ 54323, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, винного в ДТП.

При цьому, відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо ДТП сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з'єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ.

Враховуючи, що ДТП сталась за участю та з вини водія автомобіля МАЗ 54323, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, який у зчепленні з причепом НОМЕР_5 був тягачем, суд першої інстанції правомірно зазначив про відсутність підстав для страхового відшкодування ПАТ «HACK «Оранта» за Полісом № АЕ/5034180, за яким забезпеченим транспортним засобом є вказаний причіп.

Крім того, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом обґрунтовано відхилені посилання відповідача на помилку у відповідному Полісі № АЕ/5034179, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем надано Поліси страхування цивільно-правової відповідальності: за 2010 рік щодо автомобіля МАЗ 54323, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, за 2011 рік - МАЗ 54323, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4, за 2012 рік - МАЗ 54323, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4, за 2013 рік - МАЗ 54323, номер кузова НОМЕР_4 (однак в державному реєстраційному номері внесено виправлення і зазначено НОМЕР_1, при номері кузова НОМЕР_4), за 2014 рік - МАЗ 54323, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4. В 2015 році (згідно спірного Поліса №АЕ/5034179) страхувався автомобіль МАЗ 54323, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4, як і в попередніх роках. В 2016 році страхувався автомобіль МАЗ 54323, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2 (а.с. 142-148).

Також відповідачем до місцевого суду надано копію Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, винної в ДТП особи. Однак, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, з наданої неповної копії не можливо встановити за яким реєстраційним номером зареєстровано автомобіль з номером кузова НОМЕР_2, за НОМЕР_9 чи за НОМЕР_10.

Відповідачем надано відповідь Регіонального сервісного центру МВС в Київській області на адвокатський запит, що станом на 11.06.2018 за державним реєстраційним номером НОМЕР_3 зареєстровано автомобіль ВАЗ 21043 з номером кузова НОМЕР_11, який належить гр. ОСОБА_6

Разом з тим, відповідний доказ не засвідчує обставини що мають значення для вирішення спору. Зокрема, не надано відомостей щодо автомобіля за державним реєстраційним номером НОМЕР_3 станом на день вчинення ДТП в липні 2016 року, не надано відомостей та причин внесення відповідачем в Поліси автомобіля з номером кузова НОМЕР_4.

Враховуючи різні номери кузовів, які у всіх Полісах відповідають реєстраційним номерам НОМЕР_1 - НОМЕР_2, НОМЕР_3 - НОМЕР_4, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав стверджувати про помилку у вигляді описки.

У будь-якому випадку, враховуючи, що договірні зобов'язання щодо страхування цивільно-правової відповідальності мали місце між відповідачем та ПАТ «HACK «Оранта», при цьому ані у потерпілої особи, ані у позивача не існує договірних зобов'язань з відповідачем чи його страховою компанією, виправлення описки в Полісах є інтересом відповідача і може відбутись лише за ініціативою останнього, в межах договірних відносин з ПАТ «HACK «Оранта». При цьому, в деліктних правовідносинах з позивачем відповідні обставини не підлягають встановленню.

Таким чином, враховуючи відсутність Полісу щодо страхування в ПАТ «HACK «Оранта» цивільно-правової відповідальності водія автомобіля, за участю та з вини якого вчинено ДТП, зокрема, МАЗ 54323, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, відповідачем не доведено наявності підстав для виконання пред'явлених до нього вимог ПАТ «HACK «Оранта» в межах відшкодування цивільно-правової відповідальності.

Крім того, колегією суддів відхиляються доводи апелянта про те, що у разі, якщо тягач є незабезпеченим, то регламентна виплата здійснюється МТСБУ, а не винуватою особою, виходячи з наступного.

Згідно з п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів

За приписами пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 вказаного Закону МТСБУ має ряд важливих завдань, до яких належить, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

При цьому, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко визначено умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів.

Відповідно до підпункту 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 вказаного Закону для забезпечення виконання зобов'язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому, крім інших, створено фонд захисту потерпілих у ДТП (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом.

У відповідності до пп. "а" п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 вказаного Закону від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України звільняються учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду І групи, у його присутності.

В пункті 3.6 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у ДТП (затверджено протоколом Координаційної ради МТСБУ від 6 грудня 2012 року № 31/2012), визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих компенсує витрати страховика за договором майнового страхування в межах здійсненого ним страхового відшкодування виключно у разі настання ДТП з вини осіб, які звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» та у разі, коли відповідальною за шкоду, спричинену внаслідок ДТП, є особа, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів іншим страховиком-членом МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що цивільно-правова відповідальність водія (винуватця ДТП) на момент ДТП була застрахована, а сам водій належить до пільгової категорії осіб, визначених пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» , які звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Крім того, за приписами п. 41.3 ст. 41 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.

Таким чином, за наявності договору добровільного страхування страхувальник (потерпілий) може отримати страхове відшкодування від свого страховика за договором добровільного страхування. При цьому МТСБУ відшкодовує потерпілому частину шкоди, яка не компенсована за договором добровільного страхування, у разі якщо винуватець ДТП (власник транспортного засобу) не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Як було встановлено у даній справі, за договором добровільного страхування, що є іншим видом страхування, потерпілий отримав страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля від позивача (страховика).

Заподіяння потерпілому шкоди внаслідок винних дій водія у ДТП породило деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондує відповідний обов'язок особи, яка завдала шкоди, відшкодувати заподіяну шкоду. Водночас таке ДТП є підставою для виникнення зобов'язання згідно з договором добровільного страхування, в якому потерпілий має право вимоги до страховика (позивач).

Колегія суддів зазначає, що вказані зобов'язання не виключали одне одного, потерпілому належало право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному, і він на власний розсуд обрав спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги до страховика (позивача), від якого отримав страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля.

Відповідно до положень статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, може вимагати від страховика, що застрахував цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП (власника транспортного засобу), відшкодування зроблених витрат. У випадку відсутності у винуватця ДТП договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позов про відшкодування шкоди страховик може пред'явити безпосередньо до винуватця ДТП.

Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону).

При відсутності договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у винуватця ДТП страховик потерпілого, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, не набуває права звернення до МТСБУ, оскільки в пункті 36.4 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» прямо зазначено, що у такій ситуації у МТСБУ не виникає обов'язку здійснювати відповідне відшкодування (регламентні виплати) страховикам.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 у справі № 3-1115гс16 та постанові Вищого господарського суду України від 23.02.2017 у справі № 910/5860/16.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, з огляду на обставини справи та наявні у справі докази, особою, яка завдала шкоду є водій ОСОБА_2, який своїми діями, пов'язаними з експлуатацією джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу «МАЗ», державний № НОМЕР_8, завдав шкоди майну (автомобілю) потерпілого.

Водій ОСОБА_2 в момент скоєння ДТП володів транспортним засобом на відповідній правовій підставі та в момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем - ПП «Восход-України».

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу.

Таким чином, оскільки внаслідок ДТП завдана шкода водієм ОСОБА_2, який був працівником відповідача і виконував трудові обов'язки, підлягає застосуванню ст. 1172 ЦК України.

Статтею 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Суд зазначає, що з огляду на норму ст. 1191 ЦК України в сукупності з нормою ст. 1166 ЦК України, відповідальною особою за завдану внаслідок ДТП шкоду є саме особа, яка безпосередньо завдала шкоду - водій. Відповідно, право вимоги у потерпілого (чи в порядку регресу у особи, яка відшкодувала шкоду потерпілому) виникає в першу чергу щодо водія ОСОБА_2, а з врахуванням ст. 1172 ЦК України - до відповідача. Право ж вимоги до страхової, в якій застраховано цивільно-правову відповідальність, пов'язану з експлуатацією винного транспортного засобу, виникає опосередковано в разі наявності права вимоги до винної особи, чию відповідальність застраховано.

Таким чином, відповідна норма ст.1191 ЦК України надає позивачеві, як особі яка відшкодувала шкоду потерпілому, право звернення в порядку регресу до винної особи.

Як правильно встановив суд першої інстанції, пов'язаність вимог позивача з відповідним обов'язком відповідача ґрунтується на деліктному (позадоговірному) зобов'язанні, яке виникає з відповідного факту заподіяння шкоди та її відшкодування, які підтверджені матеріалами справи і сторонами не заперечуються.

Водночас, пов'язаність вимог позивача з відповідним обов'язком особи, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність винної особи ґрунтується виключно на факті укладення Полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, наявність якого не підтверджена у ході розгляду спору.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача правових підстав для звернення до відповідача в порядку регресу з вимогою про виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану його водієм.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини та наявні в матеріалах справи докази, позовні вимоги ПАТ «СК «УСГ», як особи, яка виплатила потерпілому в ДТП страхове відшкодування, доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 30.07.2018 у справі № 911/345/18 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ПП «Восход-України» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Восход-України» на рішення Господарського суду Київської області від 30.07.2018 у справі № 911/345/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 30.07.2018 у справі № 911/345/18 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 30.07.2018 у справі № 911/345/18.

4. Матеріали справи № 911/345/18 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.12.2018.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська