ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"29" листопада 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2265/18
Господарський суд Одеської області у складі:
судді Цісельського О.В.
при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.
За участю представників:
позивача: ОСОБА_1 адвокат
відповідача: ОСОБА_2 - директор
ОСОБА_3 - представник за довіреністю,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
про стягнення 109 024,42 грн.
Позивач - Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Южтеплокомуненерго" про стягнення 109 024,42 грн., з яких пеня у розмірі 99 849,25 грн., 3% річних у розмірі 7 926,13 грн. та інфляційних у розмірі 1 249,04 грн.
Свої вимоги Позивач обґрунтовує наступним:
15.12.2015р. між ПАТ НАК "Нафтогаз України" та КП " Южтеплокомуненерго" було укладено договір №3073/16-БО-23 купівлі-продажу природного газу (надалі Договір).
На виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 3 578 943,43 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, підписаними обома сторонами.
В порушення умов договору відповідачем несвоєчасно виконані його умови щодо оплати отриманого природного газу, а тому відповідач зобовязаний сплатити на користь позивача три проценти річних від простроченої суми, а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. За розрахунками позивача загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 7 926,13 грн., сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 1 249,04 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.10.2018р. суддею Дяченко Т.Г. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/2265/18 та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
З підстав перебування судді Господарського суду Одеської області Дяченко Т.Г. з 05.11.2018р. на тривалому лікарняному (відпустка у звязку з вагітністю та пологами), розпорядженням керівника апарату суду ОСОБА_4 №667, справу №916/2265/18 було призначено до повторного автоматичного розподілу.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №916/2265/18 було передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Цісельського О.В.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.11.2018р. справу №916/2265/18 прийнято до провадження суддею О.В. Цісельським та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на "29" листопада 2018р. об 11 год. 00 хв.
06.11.2018р. відповідач подав до Господарського суду відзив на позов, відповідно до якого він проти позову заперечив в повному обсязі, зазначивши, що позовні вимоги ПАТ НАК "Нафтогаз України" не визнає з наступних підстав:
Між позивачем та підповідачем 15.12.2015 року було укладено Договір купівлі- продажу природного газу №3073/16-БО-23.
Відповідно до п.2.1. Договору Продавець (Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») передає Покупцеві (Комунальне підприємство теплових мереж «Южтеплокомуненерго») з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року газ обсягом до 805,00 тис.куб.м.
Газ, що передається за вищенаведеним Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.
Відповідно до п.6.1. Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначених у п.5.2 цього договору або у відповідних додаткових угодах.
Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
На виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 3 578 943,43 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Остаточний розрахунок за Договором Відповідач здійснив 21 жовтня 2016 року, що підтверджується наданим Позивачем «Сальдо по підприємству» та довідкою по операціях за договором №3073/16-БО-23 (додатки 6 та 7 до позовної заяви), а також карткою по рахунку 631 за період з 01.01.2014 року по 21.10.2016 року.
Відповідач зазначає, що 30 листопада 2016р. набрав чинності ОСОБА_5 України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", що визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, а дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
За змістом ст. 1 зазначеного Закону, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Як визначено в ч. 1 ст. з Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово- комунального господарства.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2017 р. № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.
Так, відповідно до п. 14 Порядку, у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01 січня 2016 р. заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01 липня 2016 р.
Водночас, відповідно до ч. З ст. 7 ОСОБА_5 України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Також відповідач у відзиві зазначив, що аналіз вищенаведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. З ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" є нормою прямої дії; цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів ч. З ст. 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 22 березня 2018 р. у справі № 914/123/17, від 02 травня 2018 р. у справі № 914/102/17.
Враховуючи, що Відповідач, Комунальне підприємство „Южтеплокомуненерго є підприємством, що виробляє, транспортує і постачає теплову енергію для забезпечення потреб населення, юридичних осіб (підприємств, установ та організацій) м. Южне незалежно від форм власності, обєктів інфраструктури, інших категорій споживачів міста послугами з централізованого опалення та постачання гарячої води, а позивач нарахував відповідачу пеню, 3% річних, та інфляційні втрати на заборгованість, яку відповідач погасив до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", останній платіж, зокрема, був здійснений 21 жовтня 2016 р., тому на відносини, що склалися між сторонами даного спору поширюється дія згаданого Закону.
Відтак, позивач нарахував відповідачу пеню, інфляційні втрати та 3% річних неправомірно, а тому позовні вимоги Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задоволенню не підлягають.
Таким чином, застосуванню до даних спірних правовідносин підлягають положення ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", які імперативно встановлюють, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
ОСОБА_5 не передбачає ніяких додаткових умов для списання чи не нарахування неустойки, інфляційних нарахувань та проценти річних, а лише визначає одну підставу, зокрема погашення основної заборгованості до набрання чинності вказаним Законом (тобто до 30.11.2016 р.).
Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав у повному обсязі, про що було викладено в відповіді на відзив від 29.11.2018р.
Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували та надали заяву від 29.11.2018р., якою повідомили суд, що після надіслання відзиву на позов Відповідачу стали відомі нові обставини, а саме включення КП ТМ «ЮТКЕ» до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії субєктів господарювання (Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №289 від 31.10.2018р.).
У судовому засіданні 29.11.2018р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.
Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.
18.12.2013р. між ПАТ НАК "Нафтогаз України" та КП Комунальне підприємство "Южтеплокомуненерго" було укладено договір №3073/16-БО-23 купівлі-продажу природного газу, за умовами п.1.1. якого продавець зобовязався передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ (надалі газ), а Споживач зобовязується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.
Пунктом 1.2. Договору встановлено, що газ постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.
Пунктом 2.1 Договору Постачальник передає Споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до _805 (вісімсот пять) тис.куб.м.у тому числі по місяцях (тис.куб.м)
Відповідно до п.3.3. Договору, приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.
Згідно з п.3.4. Договору Приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.
Пунктом 5.1. Договору, ціна на природний газ на дату укладання договору визначається відповідно до п.5.2 цього Договору. В подальшому ціна на газ визначається шляхом підписання Сторонами відповідних додаткових угод до Договору на підставі ціни, що розміщується на офіційному веб- сайті Постачальника. У разі зміни ціни Постачальником, така ціна є обовязковою для Сторін даного Договору. Споживач підписанням цього Договору підтверджує, що погоджується з даним порядком визначення та зміни ціни.
Пунктом 5.2. Договору, ціна за 1000 куб. м газу на дату укладання договору становить 6 474,00 гри. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, крім того збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;
До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 6 603,48 гри., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 7 924,18 (сім тисяч девятсот двадцять чотири гривні, 18 коп.) гривень.
Відповідно до п.6.1. Договору, оплата за природний газ проводиться Споживачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначених у п. 5.2 цього договору або у відповідних додаткових угодах (п. 5.1 даного договору). Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 від 30.12.2018р., Додаткову угоду №2 від 29.01.2016р., Додаткову угоду №3 від 22.02.2016р., Додаткову угоду №4 від 28.03.2016р. до договору купівлі-продажу природного газу від 15.12.2015р. №3073/16-БО-23 відповідно до якої сторони доповнили умови вищенаведеного договору купівлі продажу.
За актами приймання-передачі природного газу у період з січня 2016р. по квітень 2016 р. включно Позивач передав, а Відповідач прийняв природний газ в обсязі, передбаченому за договором на загальну суму 3 578 943,43 грн, але як вказує Позивач та не заперечує Відповідач оплату за переданий газ Відповідач здійснював несвоєчасно та не виконував зобовязання у строк, визначений у Договору, чим порушив умови господарського зобовязання, зокрема, п.6.1. Договору.
З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу Відповідача перед Позивачем за Договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання Відповідачем умов Договору за розрахунком, наданим Позивачем, складає 99 849,25 грн.
Окрім того, Позивач у позові вказує, що оскільки Відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобовязаний сплатити на користь Позивача три проценти річних від простроченої суми, а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.
Загальний розмір нарахованих Позивачем 3% річних від основного боргу складає 7 926,13 грн., та сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 1 249,04 грн.
Отже, за розрахунками Позивача, загальна сума боргу Відповідача перед Позивачем, що підлягає стягненню згідно цього позову складає 109 024,42 грн.
Враховуючи вищевикладене, Позивач звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Відповідача з метою захисту своїх порушених прав.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов наступних висновків.
У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.
Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі. Частиною шостою ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем нараховано та заявлено до стягнення: 99 849,25 грн. - пені, 3%річних 7 926,13 грн. та інфляційних 1 249,04 грн., разом 109 024, 42 грн.
Відповідач у своєму відзиві на позов в обґрунтування своїх заперечень проти позову, посилався на норми Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016р. за № 1730-VIII, що набув чинності 30.11.2016 р.
Виходячи зі змісту ст. 2 вказаного Закону, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (спожитий природний газ, електричну енергію).
Частиною 3 ст. 7 даного Закону визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Як встановлено матеріалами справи, а саме з п. 2.1. статуту Відповідача, підприємство створено з метою здійснення господарської діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, комунальними послугами з централізованого опалення та постачання гарячої води у сфері теплопостачання.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців основним видом економічної діяльності Відповідача є постачання пари та гарячої води.
Пунктом 1.2 договору постачання природного газу №3073/16-БО-23 від 15.12.2015р. передбачено, що газ, який постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам, а згідно з Додатковою угодою № 2 до договору постачання природного газу №3073/16- БО-23 від 15.12.2015р. виключно для виробництва теплової енергії. Яка споживається бюджетними установами/організаціями та іншими споживачами.
З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за поставлений природний газ, що використовувався Відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживалась підприємствами та організаціями (п. 1.2 договору), погашена останнім в повному обсязі станом на 21.10.2016 року що підтверджується розрахунком наданим Позивачем, тобто до набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".
30.11.2016р. набрав чинності ОСОБА_5, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017р. № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.
Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016р.
Водночас частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Отже, суд вважає помилковими доводи Позивача стосовно того, що Відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що повідомило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України у межах своєї компетенції).
Аналогічна правова аргументація наведена Верховим Судом у своїх постановах за результатами розгляду справ №927/1152/16 від 07.02.2018року та №916/3054/16 від 10.04.2018р.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, а також вимоги ст. 74 ГПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надаючи правову кваліфікацію доказам, наданим сторонами, з урахуванням фактичних і правових підстав заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
В силу приписів ст.129 ГПК України судові витрати по справі слід покласти на позивача.
Керуючись ст.ст. 13, 74, 76, 86, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. У позові відмовити повністю.
2. Судові витрати по справі покласти на публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 04 грудня 2018 р.

Суддя О.В. Цісельський