ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2018 Справа №914/1517/18

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. за участі секретаря судових засідань Хороз І.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства (надалі - ПАТ) «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача Комунального підприємства (надалі - КП) Сокальської міської ради «Сокальтеплокомуненерго», м. Сокаль,

про стягнення 494802,7 грн. пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобов»язання

За участю представників:

від позивача: Конопліцький І.В. - представник,

від відповідача: Варениця Т.В. - представник, Юзефик О.І. - директор.

Суть спору: ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, звернулось до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з КП Сокальської міської ради «Сокальтеплокомуненерго», м. Сокаль, 264025,28 грн. пені, 47498,37 грн. трьох процентів річних та 183279,05 грн. інфляційних втрат.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач посилається на те, що відповідач несвоєчасно здійснював розрахунки за отриманий від нього на підставі Договору № 2134/15-БО-21 купівлі-продажу природного газу від 05.12.2014 р., природний газ. За таких обставин, позивачем на підставі норм п. 6.1., 7.2. Договору № 2134/15-БО-21 купівлі-продажу природного газу, а також ст. ст. 173, 174, 175, 193, 216, 230, 231, 232 ГК України та ст. ст. 509, 526, 530, 549, 610-612, 625, 655 ЦК України заявлено позовні вимоги про стягнення з пені, нарахованої за період існування заборгованості з 17.02.2015 р. по 14.07.2016 р., трьох процентів річних за період прострочення виконання грошового зобов»язання з 17.02.2015 р. по 29.10.2017 р., а також інфляційних за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу за договором у квітні 2015 р. (за період з 01.05.2015 р. по 30.11.2015 р.), у червні 2015 р. (за період з 01.08.2015 р. по 30.11.2015 р.) та у грудні 2015 р. (за період з 01.02.2016 р. по 31.10.2017 р.).

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що оплата за отриманий ним від позивача у січні-червні 2015 р. та у вересні-грудні 2015 р. природний газ проведена у повному обсязі. Відповідач вважає, що нарахування пені, трьох процентів річних та інфляційних в сумі 91021,06 грн. з заборгованості, яка оплачена до 31.11.2016 р., суперечить вимогам статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Відповідач визнає позовні вимоги в частині 178593,82 грн. пені та 42530,4 грн. трьох процентів річних і просить зменшити їх розмір до 17859,38 грн. пені і 4253,04 грн. трьох процентів річних. При цьому відповідач посилається на приписи ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, а також на те, що підприємство є збитковим внаслідок не вжиття Кабінетом Міністрів України заходів з покриття різниці між економічно обгрунтованими витратами на виробництво теплової енергії та встановленими тарифами. Відповідач також вказує, що стягнення з нього нарахованих інфляційних, 3 % річних та штрафних санкцій може призвести до банкрутства підприємства, внаслідок чого малозабезпечені верстви населення, школи, дитсадки, навчальні заклади можуть залишитись без тепла. Крім цього, відповідач посилається на рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 та зазначає, що позивачем на обгрунтування позовних вимог в частині стягнення пені не надано доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення відповідачем оплати за одержаний природний газ.

26.09.2018 р. відповідачем подано клопотання про зменшення розміру пені на 90 %, у якому він наводить аналогічні вищенаведеним мотиви зменшення пені.

Ухвалою суду від 16.08.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання відкладалось та строк підготовчого провадження продовжувався з підстав, наведених у наявних в матеріалах справи ухвалах суду. У судовому засіданні 10.09.2018 р. протокольною ухвалою суду оголошувалась перерва до 15.10.2018 р. Ухвалою суду від 30.10.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.11.2018 р.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, представники відповідача проти позовних вимог на суму 91021,06 грн. заперечили з підстав, наведених у відзиві, просили зменшити розмір пені, яка підлягатиме стягненню, на 90 % .

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив таке.

Між сторонами у справі укладено договір № 2134/15-БО-21 купівлі-продажу природного газу та 10 додаткових угод до нього.

Відповідно до пунктів 1.1. та 1.2. цього договору продавець (позивач) зобов»язувався передати у власність покупцю (відповідачу) у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов»язувався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору. Сторони погодили у договорі, що Газ, який продається за ним, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

На виконання умов договору № 2134/15-БО-21 позивач протягом січня-червня 2015 року та вересня-грудня 2015 р. передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 6992661,11 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи належно завіреними копіями актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р., 28.02.2015 р., 31.03.2015 р., 30.04.2015 р., 31.05.2015 р., 30.06.2015 р., 30.09.2015 р., 31.10.2015 р., 30.11.2015 р., 31.12.2015 р. Факт отримання природного газу у відповідних обсягах відповідачем не оспорюється.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно), наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач здійснив оплату отриманого від позивача природного газу, у тому числі із порушенням строків оплати, встановлених п. 6.1. Договору, до 30.11.2016 р., а також оплату природного газу, отриманого у грудні 2015 р. загалом до 30.10.2017 р.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків щодо оплати вартості газу, позивач звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення з відповідача передбаченої п. 7.2. Договору № 2134/15-БО-21 пені, а також 3 % річних та інфляційних відповідно до норм ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних підлягають задоволенню частково. Так, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних, нарахованих за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань, які були виконані станом на 30.11.2016 р. (день набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 р.).

При прийнятті рішення суд виходить з такого.

Згідно з ст. 509, 530, 599, 610, 612, 625 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до пункту 7.2. договору сторони домовились, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1. договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Наявними у матеріалах справи доказами, а саме: Договором № 2134/15-БО-21 купівлі-продажу природного газу з додатковими угодами до нього, актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р., 28.02.2015 р., 31.03.2015 р., 30.04.2015 р., 31.05.2015 р., 30.06.2015 р., 30.09.2015 р., 31.10.2015 р., 30.11.2015 р., 31.12.2015 р., виписками операцій по рахунку позивача підтверджується несвоєчасна оплата відповідачем отриманого ним від позивача по Договору № 2134/15-БО-21 природного газу. Вказаний факт визнається відповідачем у відзиві.

Однак, 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст. 1 цього Закону до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до нього (далі - заборгованість), відноситься, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах).

Згідно з частиною третьою статті 7 цього Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як встановлено судом, вартість поставленого відповідачу у січні-червні 2015 р., вересні-листопаді 2015 р. та частково у грудні 2015 р. природного газу оплачено відповідачем до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Відповідно до п. 1.2. договору № 2134/15-БО-21 газ, що продавався за цим договором, використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями. Доказів зворотного позивачем суду не надано. Запроваджені Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" заходи щодо забезпечення інтересів боржника у спосіб припинення стягнення нарахованих штрафних санкцій перед стягувачем та їх реалізація не перебувають в залежності від обставин формування реєстру, участі відповідача у визначеній процедурі списання чи вжиття заходів щодо списання такої заборгованості.

Отже, частина 3 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов'язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом. При цьому, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16 та від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15.

Враховуючи вищенаведене, положення п. 1.2. договору, нараховані пеня, 3% річних та інфляційні за несвоєчасну оплату природного газу, отриманого відповідачем у січні-червні 2015 р., вересні-листопаді 2015 р. та частково у грудні 2015 р., яка мала місце до 30.11.2016 р., підлягають списанню згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Решта позовних вимог в частині стягнення з відповідача 178593,82 грн. пені, 181,680,62 грн. інфляційний та 42530.4 грн. трьох процентів річних, нарахованих в зв»язку з несвоєчасною оплатою відповідачем заборгованості за отриманий у грудні 2015 р. природний газ, яка залишалась непогашеною станом на 30.11.2016 р., обгрунтовані. Нараховані пеня, інфляційні та три проценти річних, обчислені, виходячи із цієї заборгованості, не підлягають списанню відповідно до вищезгаданого Закону.

Судом прийнято відповідно до приписів ст. 191 ГПК України визнання відповідачем позовних вимог в частині 178593,82 грн. пені та 42530,4 грн. трьох процентів річних, викладене у його відзиві на позовну заяву (заява по суті справи). Наслідки вчинення відповідної процесуальної дії стороні роз»яснено. Відзив підписано директором підприємства, який уповноважений представляти юридичну особу без обмежень та довіреності відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Визнання відповідачем частини позовних вимог не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб. Дії директора підприємства не суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Позовні вимоги в частині стягнення 42530,4 грн. трьох процентів річних та 181680,62 грн. інфляційних підлягають задоволенню. При цьому суд зазначає, що клопотання відповідача про зменшення розміру трьох процентів річних, викладене у відзиві, задоволенню не підлягає, оскільки діючим законодавством України суду не надано права зменшувати розмір нарахованих відповідно до вимог ст. 625 ЦК України 3 % річних.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 178593,82 грн., то вказані вимоги обгрунтовані, однак, суд вважає за можливе та допустиме зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 107156,29 грн. на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України.

При цьому суд виходить з того, що заборгованість у розмірі 890172,09 грн., за несвоєчасну сплату якої позивачем нараховано пеню і яка мала бути сплачена до 14.01.2016 р., погашена відповідачем повністю до 10.10.2017 р. Відповідач є комунальним підприємством. У 2015 р., внаслідок різниці між економічно обгрунтованими витратами на виробництво послуг із теплопостачання та тарифами на ці послуги, підприємство було збитковим. Вказане та невиплата з державного бюджету коштів на погашення згаданої різниці, поряд з іншими чинниками, вплинули на появу заборгованості за спожитий у грудні 2015 р. природний газ. Таким чином, при зменшенні розміру пені, заявленої до стягнення, суд враховує факт погашення Відповідачем заборгованості з оплати отриманого від Позивача природного газу, фінансовий стан Відповідача, причини виникнення заборгованості, необхідність дотримання справедливого балансу майнових та інших інтересів сторін та засад справедливості і розумності. Суд не бере до уваги доводи Відповідача стосовно відсутності збитків Позивача, оскільки вони не підтверджені жодними доказами. Тягар доказування обставин, встановлених ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, лежить на особі, яка просить про зменшення пені.

Судові витрати у справі щодо сплати судового збору із позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням норм ч. 1 ст. 130 ГПК України щодо судового збору, який підлягає поверненню Позивачу з державного бюджету в зв»язку із визнання Відповідачем частини позовних вимог (щодо 3 % річних).

Судові витрати у справі в частині сплати судового збору із позовних вимог про стягнення пені на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру обгрунтовано заявлених позивачем позовних вимог в цій частині, з урахуванням норм ч. 1 ст. 130 ГПК України щодо судового збору, який підлягає поверненню Позивачу з державного бюджету в зв»язку із визнання Відповідачем частини позовних вимог (щодо пені).

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 2, 4, 7, 13, 18, 73-79, 80, 86, 91, 123, 129, 130, 232, 233, 236-238, 240, 241, 242 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) до Комунального підприємства Сокальської міської ради «Сокальтеплокомуненерго» (80000, Львівська область, м. Сокаль, вул. Героїв УПА, 21, ) задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Сокальської міської ради «Сокальтеплокомуненерго» (80000, Львівська область, м. Сокаль, вул. Героїв УПА, 21, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 107156,29 грн. пені, 42530,4 грн. трьох процентів річних, 181680,62 грн. інфляційних та 4383,64 грн. судового збору.

Наказ видати після набранням рішенням суду законної сили.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Повернути Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) з державного бюджету 1658,43 грн. судового збору.

Ухвалу видати за клопотанням позивача після набрання рішенням суду законної сили.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07.12.2018 р.

Суддя Бортник О.Ю.