ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.12.2018

Справа № 910/12810/18

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В. В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт"

до Приватного підприємства "Альфа-Проект-Сервіс"

про стягнення 75 162,10 грн,

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2018 року Державне підприємство "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Альфа-Проект-Сервіс" про стягнення 75 162,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем своїх зобов’язань в частині повернення сплаченої позивачем передоплати внаслідок невиконання умов договору № 22-ВД/16 від 23.02.2016 про надання послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.0218 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/12810/18, ухвалено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив. Також судом було визначено строк для подання додаткових письмових доказів, клопотань, заяв пояснень – до 30.10.2018.

Ухвала про відкриття провадження у справі була направлена сторонам в порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством, зокрема, частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до витягу з сайту ПАТ «Укрпошта» поштове відправлення № 538 було вручено позивачу 24.10.2018.

З приводу повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статті 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань” Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресою місцезнаходження відповідача, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день відкриття провадження у справі, а саме: 03151, місто Київ, вулиця Донецька, будинок 85.

Однак, конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі, скерований на адресу відповідача, був повернутий 04.10.2018 до суду відділенням поштового зв'язку з відміткою “неоплачено, оплачено не в повному обсязі”. Поштове повернення зареєстровано канцелярією суду 05.10.2018 за № 01-38/23428/18.

Враховуючи, що оплата потового відправлення була здійснена відповідно до встановлених порядку та тарифів ПАТ «Укрпошта», з метою недопущення в подальшому порушення процесуальних норм щодо здійснення повідомлення учасників справи, судом було направлено службову записку на ім’я керівника апарату Господарського суду міста Києва.

З метою повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі судом 10.10.2018 було здійснено повторне відправлення ухвали від 01.10.2018 у справі № 910/12810/18 на зазначену вище адресу.

Проте, конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі, повторно скерований на адресу відповідача, був повернутий 11.10.2018 до суду відділенням поштового зв'язку з відміткою “інші причини, що не дали змоги виконати обов’язки щодо пересилання поштового відправлення. Не розшукано”.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, який зареєстрований у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України “Про доступ до судових рішень” усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

За змістом частин 1, 2 статті 3 Закону України “Про доступ до судових рішень” для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень – автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України “Про доступ до судових рішень”).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже, судом вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення учасників судового процесу про відкриття провадження у справі.

Частиною 2 статті 178 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2018, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Будь яких заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Приписами статті 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.02.2016 між Державним підприємством "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (далі – замовник, позивач, Порт) та Приватним підприємством "Альфа-Проект-Сервіс" (далі – виконавець, відповідач, Підприємство) було укладено договір № 22-ВД/16 про надання послуг (далі – договір).

Згідно пункту 1.1. договору виконавець зобов’язався протягом визначеного в договорі строку відповідно до технічного завдання (додатки №1, 2 до договору, що є його невід’ємною частиною) надати за плату послуги з встановлення меж земельної ділянки в натурі та виготовлення відповідної технічної документації (далі – послуги), за кодом ДК 016:2010-71.12.1 «Послуги інженерні»/ ДК 021:2015-71240000-2 «Архітектурні, інженерні та планувальні послуги», а замовник зобов’язався прийняти та оплатити надані послуги відповідно до договору.

Місцезнаходження та площі земельних ділянок було визначено в пункті 1.3. договору.

Положеннями розділу 2 договору встановлено обов’язок виконавця визначені договором послуги протягом 7 робочих днів з моменту передачі йому всієї необхідної документації, а при неможливості у встановлений строк надати послуги – негайно повідомити про це замовника. Також, за результатами наданих послуг виконавець зобов’язався надати замовнику технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок, сформовану земельно-кадастрову інформацію на магнітному носії

В розділі 3 договору сторони погодили суму та порядок здійснення оплати за послуги, а саме здійснення замовником 100% передоплати на підставі виставленого виконавцем рахунку, складеного на підставі заявки, поданої замовником, відповідно до умов договору в сумі 75 162,10 грн. Розрахунки за надані послуги здійснюються в безготівковій формі на розрахунковий рахунок виконавця (пункти 3.1. та 3.2 договору).

Пунктом 8.2 договору встановлено термін його дії: з моменту підписання сторонами та скріплення печатками сторін до 31 грудня 2016 року. Водночас пунктом 8.3. договору визначено, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Як вбачається з матеріалів справи, Підприємством 26.05.2016 були виставлені замовнику рахунки № 1 на суму 57 194,57 грн та № 2 на суму 17 967,56 грн для оплати робіт за договором.

На виконання умов договору позивачем було в повному обсязі здійснено відповідачу попередню оплату за рахунками № 1 та № 2 двома переказами – в сумі 20 000,00 грн 14.06.2016 та 55 162,10 грн - 16.06.2018 (копії виписок наявні в матеріалах справи).

Супровідним листом № 583 від 16.06.2016 Порт передав Підприємству правовстановлюючі документи на земельні ділянки на виконання вимог пункту 2.3. договору.

Проте, в порушення умов договору відповідачем не було надано послуги. Докази повідомлення позивача про неможливість надання замовлених послуг

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією № 1153/08-28 від 14.08.2017 з вимогою про сплату в десятиденний строк заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання Підприємством свого обов’язку за договором.

Доказів надання відповідачем послуг за договором або повернення отриманої попередньої оплати в суду відсутні.

Зважаючи на ухилення відповідача від виконання умов договору, Порт звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, доказів виконанням ним умов договору або повернення позивачеві попередньої оплати не надав.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) встановлено, що зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов’язків є договори та інші правочини.

Договір є обов’язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Можливість обрання варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред’явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року у справі № 3-127гс11.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі – ГК України) суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зважаючи на те, що сума боргу відповідача, яка складає 75 162,10 грн перерахованої Підприємству попередньої оплати, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і останнє на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги Порту до відповідача про стягнення вказаної суми боргу, у зв'язку з чим даний позов підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями статей 78, 79 ГПК кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи наведене, з’ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено обставини, покладені в основу позову, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

За приписами статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за результатами вирішення спору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" до Приватного підприємства "Альфа-Проект-Сервіс" про стягнення 75 162,10 грн. – задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Альфа-Проект-Сервіс" (03151, місто Київ, вулиця Донецька, будинок 85; ідентифікаційний код 36173028) на користь Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (67700, Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Шабська, 81; ідентифікаційний код 01125689) 75 162,10 грн (сімдесят п’ять тисяч сто шістдесят дві гривні 10 копійок – заборгованості по поверненню попередньої оплати та 1 762,00 грн (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок) – судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ                                                                                В. В. ДЖАРТИ