ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2184/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм ОСОБА_2", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбросія", м.Харків
про стягнення 123017,86 грн.
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю № 28/18 від 02.08.2018 року;

відповідача ОСОБА_3, за довіреністю від 18.09.2018 року.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Прайм ОСОБА_4" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбросія" про стягнення 123017,86 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.08.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі в порядку загального позовного провадження на 03.09.2018 року о 12 год. 00 хв.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.10.2018 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено її до розгляду по суті на 07.11.2018 року.

У судовому засіданні 20.11.2018 року було оголошено перерву на підставі ч.2 ст. 216 ГПК України до 27.11.2018 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 23.11.2018 року представником позивача було надано додаткові пояснення по справі (вх. № 33016).

Представник позивача в судовому засіданні 27.11.2018 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, посилаючись на те, що відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань не виконав обов`язку щодо оплати здійсненого позивачем перевезення на підставі підписаного між сторонами акту виконаних робіт.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.11.2018 року проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не було надано доказів, які б підтверджували направлення клієнтом експедитору заявки на перевезення, з зазначенням всіх обов`язкових умов визначених договором, та погодження даної заявки експедитором. Крім того відповідач вказує на те, що посилання позивача на ттн від 13.11.2017 року не є належним доказом здійснення перевезення, оскільки зазначена накладна складена раніше ніж підписаний акт виконаних робіт від 31.12.2017 року та не містить посилань на ТОВ "Прайм ОСОБА_4". Крім того відповідач посилається на те, що податкова накладна позивача не відображає надані послуги перевезення в сумі 100087,10 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представників сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРАЙМ ОСОБА_2" експедитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Амбросія» (клієнт, відповідач) було укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування № 08/09-2017 від «08» вересня 2016 року та Додаток № 1 до Договору (Договір).

Згідно п.2.1. Договору, ОСОБА_5 доручає, а Експедитор приймає на себе обовязки від свого Імені та за рахунок ОСОБА_5 виконати доручення щодо здійснення транспортно-експедиційного обслуговування внутрішніх, експортно-імпортних та транзитних вантажів ОСОБА_5 залізничним, а також іншими видами транспорту (автомобільним, морським, авіа) по території України, країн СНД та інших держав .

Згідно до п. 4.1 Договору Сторони домовилися вважати, що рахунок вважається належним чином предявлений до оплати з моменту його відправлення Експедитором ОСОБА_5 по електронній пошті або засобами факсимільного звязку, а згідно п. 5.3 Договору - ОСОБА_5 зобовязаний оплатити згідно умов Договору направлений Експедитором ОСОБА_5 факсом або електронною поштою рахунок.

Відповідно до п. 4.1 Договору ОСОБА_5 здійснює 100% передоплату в розмірі заявленого обсягу перевезення вантажів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Експедитора на підставі виставлених рахунків протягом 5 (пяти) календарних днів, але не пізніше дати оформлення перевізного документу.

Відповідно до п. 10.1 договору, строк дії договору встановлюється з моменту його підписання до 31 грудня 2017 року. За відсутності до спливання строку дії цього договору пропозицій сторін щодо розірвання цього договору, він вважається автоматично продовженим на кожний календарний рік (12 місяців).

В даному випадку в матеріалах справи відсутні докази розірвання договору.

У зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вищезазначений договір є автоматично продовженим на 2018 рік на підставі п. 10.1 договору.

В матеріалах справи наявна товарно-транспортна накладна від 13.11.2017 року, з якої вбачається, що експедитор за дорученням ОСОБА_5 направив під навантаження один критий вагон № 52609294 на станцію Кзил-Орда (код 671707, КЗХ). Вагон відправником ТОО Найй-Мир був завантажений та відправлений 13 листопада 2017 року по відправці Б 0554218 згідно дублікату накладної (для відправника) (Копія дублікату накладної наявна в матеріалах справи). Експедитор оплатив імпортне перевезення вантажу «Рис шліфований» у розмірі:

По території Казахстану: від станції Кзил-Орда (Казахстан) / Семиглавий-Мар (експ.) - 26 060 гривень.

По території Росії: Озінки (експ.) / Соловей (експ) - 68 142, 70 гривен.

По території України: Тополі (експ.) / Харків-Ліски (Україна) - 3883,40 гривень.

Винагорода експедитора - 2001 гривня .

Як зазначає позивач, на виконання умов, укладеного між сторонами договору, позивачем було направлено на електронну адресу відповідача рахунок на оплату № 2270 від 20.12.2017 року на загальну суму 100087,10 грн. (а.с. 23).

В матеріалах справи наявний акт надання послуг № 498 від 31.12.2017 року, підписаний сторонами на загальну суму 100087,10 грн. та додаток до акту наданих послуг.

Як вбачається із вищезазначеного акту позивачем були надані відповідачу послуги з перевезення вантажів на виконання умов договору № 08/09-2017 від 08.09.2017 року.

Крім того в матеріалах справи наявний договір, укладений між позивачем та ПАТ "Українська залізниця" на перевезення вантажу.

Також, для надання послуг транспортного експедирування територіями Росії і Казахстану, позивачем було залучено експедитора ТОВ "Антранс", з яким було укладено відповідний договір, який наявний в матеріалах справи.

Як зазначає позивач, відповідач зобов`язань щодо оплати наданих позивачем послуг не виконав у строки передбачені договором, у зв`язку з чим останній направив на електронну адресу відповідача претензією вих. № 63/02-2018 від 15.02.2018 року, разом з якою направив копію СМГС накладної № Б 0554218 по відправленню, транспортну довідку, акт звірки взаєморозрахунків, акт виконаних робіт та рахунок № 2270 від 20.12.2017 року.

Крім того, 30.05.2018 року позивачем повторно було направлено відповідачу претензію із вищезазначеними додатками, що підтверджується описом вкладення у цінний лист (а.с. 39).

Відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість за перевезення вантажів у сумі 100087,10 грн. не здійснив, що стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Відповідач проти позову заперечує та посилається зокрема на те, що позивачем не доведено належними доказами здійснення перевезення, оскільки позивачем не було надано доказів, які б підтверджували направлення клієнтом експедитору заявки на перевезення, з зазначенням всіх обов`язкових умов визначених договором, та погодження даної заявки експедитором. Крім того відповідач вказує на те, що посилання позивача на ттн від 13.11.2017 року не є належним доказом здійснення перевезення, оскільки зазначена накладна складена раніше ніж підписаний акт виконаних робіт від 31.12.2017 року та не містить посилань на ТОВ "Прайм ОСОБА_4". Також відповідач вказує на те, що позивачем не було зареєстровано податкову накладну на підтвердження того, що у грудні 2017 року останнім було надано відповідачу послуги з перевезення на суму 100087,10 грн., що також свідчить про відсутність заборгованості відповідача.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як вбачається з умов, укладеного між сторонами договору, останній за своєю правовою природою є договором перевезення.

Статтею 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач, заперечуючи проти позову посилається на розбіжності щодо ттн від 13.11.2017 року та акті наданих послуг від 31.12.2017 року, оскільки вони складені у різні дати та ттн не містить посилань на ТОВ "Прайм ОСОБА_4", який мав здійснювати перевезення.

Стосовно вищезазначених заперечень відповідача, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено судом, в матеріалах справи наявна міжнародна транспортна накладна від 13.11.2017 року, яка була досліджена судом та встановлено, що відповідно до вказано накладної було організоване перевезення територіями - Казахстану: від станції Кзил-Орда (Казахстан) / Семиглавий-Мар (експ.), Росії: Озінки (експ.) / Соловей (експ) та України: Тополі (експ.) / Харків-Ліски (Україна)

Вантажоотримувачем за даною накладною є ТОВ "Амбросія".

Крім того, матеріали справи містять акт наданих послуг № 496 від 31.12.2017 року, підписаний обома сторонами.

В Додатку (Звіті) до Акту наданих послуг № 496 від 31.12.2017 року, який було узгоджено та підписано відповідачем зазначається: номер вагону - 52609294 (що співпадає з полем № 7 накладної), станція відправлення і станція призначення (що співпадає з полем №3,5 накладної), номер документа (що співпадає з номером накладної), код вантажу (поле 15 накладної). Підписом керівника відповідача було засвідчено, що претензій по обєму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) відповідач немає.

Крім того полі 23 накладної зазначено осіб та спеціальні платіжні коди по яким здійснюється оплата перевізних платежів перевізникам.

Так, перевезення було організоване територіями - Казахстану: від станції Кзил-Орда (Казахстан) / Семиглавий-Мар (експ.), Росії: Озінки (експ.) / Соловей (експ) та України: Тополі (експ.) / Харків-Ліски (Україна).

Як вбачається з ттн від 13.11.2017 року та витягу з Договору, укладеного між позивачем з ПАТ «Українська залізниця», у вказаних документах вказано код платника № 8108932, який належить позивачу.

Таким чином код платника, тобто позивача збігається із кодом № 8108932, який зазначено у пункті 23 накладної СМГС і п. 2.4. Договору з ПАТ «Українська залізниця».

Крім того, в матеріалах справи наявний договір транспортного експедирування, укладений між позивачем та експедитором ТОВ «Антранс» (Російська Федерація) для здійснення перевезення територією Росії.

Як вбачається з ттн від 31.12.2017 року саме ця особа вказана в пункті 23, як особи які здійснюють оплату перевізних платежів. (копія договору та акту наявні в матеріалах справи).

В свою чергу відповідачем не було надано будь-яких доказів того, що перевезення вантажу за товарно-транспортною накладною від 13.11.2017 року здійснювалось на виконання інших домовленостей, а не за договором № 08/09-2017.

Крім того відповідачем не надано доказів того, що між останнім та ТОВ «Антранс» існували договірні відносини, що в свою чергу спростовує твердження відповідача щодо того, що відповідна особа здійснювала перевезення не на виконання умов договору, укладеного між позивачем та відповідачем.

В даному випадку різниця у даті зазначеній у ттн від 13.11.2017 року та даті підписання акту виконаних робіт від 31.12.2017 року не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку оплати здійсненого позивачем перевезення.

Крім того, відповідно до п. 4.5. Договору датою надання послуг за цим Договором є дата складання Акту надання послуг.

Згідно пункту 4.4. Договору Загальна сума Договору визначається як загальна вартість послуг, наданих ОСОБА_5, згідно Актів наданих послуг. Таким чином Сторони Договором визначили Акт приймання передачі як документ який засвідчує факт надання послуг та дату їх надання Експедитором ОСОБА_5 і узгодження їх загальної вартості.

Таким чином, відповідачем було підписано Акт наданих послуг від 31 грудня 2017 року та додаток до цього акту. У акті визначено всі необхідні реквізити, перелік і загальна вартість робіт (послуг) наданих за Договором. Підписом керівника Відповідача було засвідчено, що претензій по обєму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) відповідач немає.

Крім того, пунктом 3.2.26 Договору регулюється порядок підписання Акту надання послуг та звіту до нього. ОСОБА_5 мав право протягом 10 робочих днів з дати отримання акту і звіту до нього надати свої мотивовані Зауваження в письмовому вигляді.

Будь-яких заперечень стосовно складеного акту від 31.12.2017 року в матеріалах справи не міститься.

Отже, з наявних в матеріалах справи доказів, а саме ттн від 13.11.2017 року та акту наданих послуг вбачається, що позивачем були надані відповідачу послуги з перевезення вантажу на суму 100087,10 грн.

Щодо заперечень відповідача стосовно того, що позивачем не надано доказів направлення відповідачем належним чином оформленої заявки на перевезення, як то передбачено п. 3.2.1. та 3.2.2. договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.2.1. та 3.2.2. договору передбачено, що ОСОБА_5 зобовязується надати Експедитору Заявку на перевезення вантажів, не пізніше ніж за 7 діб до дати подачі рухомого складу, з визначеним маршрутом перевезення та повними відомостями про вантаж.

В матеріалах справи дійсно відсутня заявка відповідача на перевезення вантажів, проте як вже було зазначено вище факт надання позивачем послуг перевезення підвереджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме підписаним сторонами договором, актом виконаних робіт та фактичним прийняттям відповідачем послуги, оскільки будь-які заперечення щодо якості наданих послуг в матеріалах справи відсутні.

Щодо заперечень відповідача стосовно того, що позивачем не зареєстровано податкові накладні на здійснення перевезення на суму 100087,10 грн., суд зазначає наступне.

В обґрунтування вказаних заперечень, відповідач посилається на те, що в акті від 31.12.2017 року загальна сума наданих відповідачу послуг складає 100087,10 грн., в той час як у податковій накладній загальна вартість послуг, що підлягають сплаті становить 7956,61 грн.

В даному випадку, суд вважає за необхідне зазначити, що податкова накладна не може бути безумовним підтвердженням чи спростуванням надання послуг з перевезення, оскільки в даному випадку саме акт наданих послуг від 31.12.2017 року та ттн є документом первинного бухгалтерського обліку та є підтвердженням надання позивачем послуг з перевезення вантажу.

Крім того, як вбачається з податкової накладної № 32 від 31.12.2017 року, у розділі "Б" зазначено: відшкодування вартості послуг з міжнародного перевезення вантажів (ПДВ 0%) - 5739,60 грн., відшкодування вартості послуг з міжнародного перевезення вантажів (ПДВ 20%) - 180,01 грн., винагорода експедитора (ПДВ 20%) - 1667,50 грн.

Таким чином зазначені суми співпадають з відповідними найменуваннями послуг зазначеними в актів № 489 від 31.12.2017 року, а саме рядок 1, 2, 3 таблиці у Актів, де зазначені суми послуг вказані з урахуванням ПДВ.

Щодо послуги в акті № 489 від 31.12.2017 року у таблиці за колонкою № 2, то відшкодування вартості послуг з міжнародного перевезення вантажів (не ПДВ) на суму 92130,49 грн., не включені до податкової накладної, оскільки вони не є об`єктом оподаткування ПДВ в Україні, про що зазначено у акті - "(не ПДВ)".

Отже, 92130,49 грн. є сумою відшкодування послуг перевезення вантажу відповідача територіями Казахстану та Російської Федерації іноземними перевізниками нерезидентами України за межами митної території України.

Відповідно до п. 185.1 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього кодексу.

В той час, як п. 186.4 Податкового кодексу України, місцем постачання послуг є місце реєстрації постачальника, крім операцій, зазначених у пунктах 186.2 і 186.3 цієї статті.

Таким чином заперечення відповідача щодо різниці сум зазначених в актів від 31.12.2017 року та податковій накладній позивача не спростовують факту надання позивачем послуг з перевезення та не звільняють відповідача від здійснення оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Як зазначено у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивачем було надано належні докази надання послуг перевезення, що підтверджується ттн від 13.11.2017 року та актом наданих послуг від 31.12.2017 року та приймаючи до уваги відсутність доказів оплати відповідачем, наданих позивачем послуг, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Пройм ОСОБА_4» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амбросія" заборгованості у розмірі 100087,10 грн.

Щодо стягнення з відповідача 1587,68 грн. 3% річних та 4372,16 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, позивачем здійснено розрахунок 3% річних у період з 26.12.2017 року по 31.07.2018 року.

Проте, п. 4.1 Договору було передбачено, що ОСОБА_5 здійснює 100% передоплату в розмірі заявленого обсягу перевезення вантажів шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Експедитора на підставі виставлених рахунків протягом 5 (пяти) календарних днів, але не пізніше дати оформлення перевізного документу.

Як свідчать матеріали справи, рахунок на оплату № 2270 було складено позивачем 20.12.20.17 року.

Як вказує позивач, вказаний рахунок 20.12.2017 року було направлено на електронну пошту відповідача, як то передбачено умовами, укладеного між сторонами договору.

Проте, з роздруківки з сайту електронною пошти позивача не вбачається, що останнім було направлено на електронну адресу відповідача саме рахунок № 2270 на уму 100087,10 грн.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що кінцевий термін здійснення оплати відповідачем становить 31.12.2017 року, тобто після підписання акту наданих послуг № 489, оскільки п. 4.5 договору передбачено, що датою надання послуг є дата складання акту надання послуг.

Таким чином, нарахування 3% річних має здійснюватись з 01.01.2018 року, проте оскільки зазначений день є офіційним вихідним днем, у відповідності до ст. 73 кодексу законів про працю України, то нарахування 3% річних починається з наступного дня 02.01.2018 року.

В свою чергу здійснивши перерахунок 3% річних у період з 02.01.2018 року по 31.07.2018 року, судом встановлено, що сума 3% річних у розмірі 1587,68 грн., нарахована позивачем, є вірною, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимога про 4372,16 грн. інфляційних втрат заявлена позивачем обґрунтовано, доведена матеріалами справи, вірно нарахована та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 16970,92 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.12 договору, у разі порушення строків оплати послуг, що надаються кредитором ОСОБА_5 за цим Договором (у тому числі відшкодування витрат понесених експедитором в інтересах ОСОБА_5), ОСОБА_5 сплачує Експедитору пеню розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості неоплачених в строк послуг передбачених цим Договором, за кожен день прострочення платежу. Обовязок сплати пені наступає у ОСОБА_5 у випадку надсилання йому

експедитором відповідного рахунку та/або вимоги (претензії). Нарахування пені є правом експедитора.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було нараховано відповідачу пеню у період з 26.12.2017 року по 26.06.2018 року в сумі 16970,92 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Враховуючи те, що акт приймання-передачі було підписано 31.12.2017 року та з урахуванням вищенаведених обставин, суд дійшов висновку, що вірним періодом нарахування пені є 02.01.2018 року по 26.06.2018 року.

Здійснивши перерахунок пені, судом встановлено, що до стягнення з відповідача підлягає 15887,80 грн. пені за період з 02.01.2018 року по 26.06.2018 року.

В частині стягнення 1083,12 грн. пені суд відмовляє в задоволенні позову, у зв`язку з безпідставністю її нарахування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим з відповідача підлягає до стягнення 1829,02 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 530, 549, 611, 629, 909, 929 Цивільного кодексу України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм ОСОБА_4» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амбросія» відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Амбросія» (61037, м. Харків, вул.. Мироносицька, буд. 29, к. 21, р/р 7468 в філії ХОУ АТ «Ощадбанк», МФО 351823, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм ОСОБА_4» (03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, буд. 7-А, п/р 0347 в АТ «ОСОБА_6 МКБ», МФО 300658, ) 100087,10 грн. основного боргу, 1587,68 грн. 3% річних, 4372,16 грн. інфляційних втрат, 15887,80 грн. пені та 1829,02 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 05.12.2018 р.

Суддя ОСОБА_7

922/2184/18