СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2018 р. Справа № 922/2242/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: судді: при секретарі судового засідання за участю представників сторін від позивача від відповідачаОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 (юристконсульт юридичного відділу), довіреність №30/282 від 05.05.2018 р. ОСОБА_6 довіреність вих. №1 від 31.08.2018 р.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат, м. Марганець, Дніпропетровська область
на рішення Господарського суду ухвалене від Харківської області в місті Харкові 17.09.2018 р. (повний текст 18.09.2018 р.)
у справі№922/2242/18 (суддя Добреля Н.С.)
за позовом до про Акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат, м. Марганець, Дніпропетровська область Товариства з обмеженою відповідальністю Євростиль-Інструмент, м. Харків стягнення 105 120,00 грн.
ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року до господарського суду Харківської області звернулось Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", м. Марганець, Дніпропетровська область, з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростиль-Інструмент", м. Харків, про стягнення пені та штрафу в загальній сумі 105 120,00 грн. за невиконання зобов'язань щодо своєчасної поставки товару за Специфікацією №1 до Договору поставки №736 від 10.11.2017 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.09.2018 року (повне рішення складено 18.09.2018 року) у справі № 922/2242/18 у задоволені позовних вимог Акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат, м. Марганець, Дніпропетровська область, до Товариства з обмеженою відповідальністю Євростиль-Інструмент , м. Харків, про стягнення 105 120,00 грн. відмовлено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростиль-Інструмент", м. Харків, на користь Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" , м. Марганець, Дніпропетровська область, 10 512,00 грн. штрафу та 176,20 грн. витрат зі сплати судового збору.

В частині стягнення 94 608,00 грн. пені відмовлено.

Рішення мотивоване, зокрема, з тих підстав, що, приймаючи до уваги не поставку відповідачем товару у строки, передбачені в Специфікації до Договору, позивачем правомірно та обґрунтовано нараховано на підставі п.11.2 Договору штраф у розмірі 10% від вартості непоставленого товару в сумі 10512,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення нарахованої на підставі п. 11.2 Договору 94608,00 грн. пені за прострочення поставки товару в розмірі 0,5% від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення, суд відмовив в їх задоволенні з тих підстав, що стягнення пені за порушення негрошового зобов`язання з поставки товару суперечить положенням ч. 3 статті 549 Цивільного кодексу України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", які передбачають її застосування лише за порушення грошових зобов'язань.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивач - Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", м. Марганець, Дніпропетровська область, 23.10.2018 звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №30/631 від 27.09.2018, в якій останнє просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 17.09.2018 у справі № 922/2242/18 в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на невідповідність чинному законодавству висновку господарського суду щодо неможливості застосування за порушення негрошових зобов`язань договірної штрафної санкції, яку сторони в договорі назвали пенею та встановили порядок її обрахування аналогічно до порядку, встановленому статтею 459 ЦК України для пені - у вигляді відсотків за кожень день прострочення зобов`язання, оскільки можливість застосування такої санкції вбачається з положень статей 546, 627 Цивільного кодексу України та статті 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 року сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Чернота Л.Ф., судді Зубченко І.В., Радіонова О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.10.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", м. Марганець, Дніпропетровська область, на рішення господарського суду Харківської області від 17.09.2018 року у справі №922/2242/18 та встановлено відповідачу строк до 10.11.2018 включно для подання відзиву на апеляційну скаргу разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу та не надіслав його до суду.

У зв'язку з відпусткою судді Зубченко І.В. на підставі службової записки головуючого судді Черноти Л.Ф. Розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 14.11.2018 р. здійснено повторний автоматичний розподіл справи, яким визначено склад колегії (за наявності): головуючий суддя - Чернота Л.Ф., судді - Стойка О.В., Радіонова О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.11.2018 р. у справи №922/2242/18, винесеною у складі: головуючий суддя - Чернота Л. Ф., судді - Стойка О.В., Радіонова О.О., розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», м. Марганець, Дніпропетровська область, на рішення господарського суду Харківської області від 17.09.2018 року справі №922/2242/18 призначено на 12.12.2018 р. о 15:00 год.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просив суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 17.09.2018 у справі №922/2242/18 в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.12.2018 р. заперечував проти вимог, викладених в апеляційній скарзі, вважає рішення господарського суду Харківської області від 17.09.2018 р. законним, прийнятим з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 ГПК України фіксування судового засідання здійснювалося за допомогою технічних засобів фіксації та було складено протокол судового засідання.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, встановлено наступне.

10.11.2017 року між Публічним акціонерним товариством "Марганецький гірночо-збагачувальний комбінат" (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євростиль-Інструмент" (постачальник, відповідач) було укладено договір поставки № 736 з протоколом розбіжностей та протоколом узгодження розбіжностей.

Відповідно до умов вищезазначеного Договору, відповідач зобов'язується передати у власність позивача товар, повне найменування якого (номенклатура, асортимент, марка, вид, сорт, кількісні та якісні характеристики, код товару за УКТ ЗЕД вказуються в Специфікаціях (Додатках) до Договору (далі - товар), які є його невід'ємною частиною, а позивач зобов'язується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених цим Договором.

10.11.2017 року між сторонами було укладено специфікацію, яка у відповідності до п. 1.1. Договору є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 3.1 Договору Постачальник зобов'язується поставити Покупцю товар способом і на умовах, зазначених в специфікаціях (додатках) до цього договору.

У відповідності до 3.8 Договору - зобов'язання Постачальника щодо поставки Товару вважаються повністю виконаними в момент підписання сторонами договору Акту приймання-передачі Товару за якістю .

Згідно зі специфікацією до Договору від 10.11.2017 р., відповідач мав поставити відповідачу товар - молоток відбійний МО-1Б у кількості 30 шт. до 30.12.2017 року на загальну суму 105120,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.12.2017 р. сторонами було підписано видаткову накладну №113, відповідно до якої відповідач здійснив поставку товару позивачу у кількості 5 шт. на загальну суму 17520,00 грн.

В подальшому, 20.12.2017 р. сторонами було підписано видаткову накладну №120, відповідно до якої відповідач здійснив поставку товару позивачу у кількості 10 шт. на загальну суму 35040,00 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що 29.01.2018 року під час комісійного приймання вищевказаного товару було встановлено, що вищевказані поставлені відбійні молотки в кількості 15 шт. на загальну суму 52560,00 грн. відносяться до моделі МО-2Б, у зв`язку з чим, рішенням комісії було встановлено, що поставлені молотки відбійні не відповідають умовам договору та підлягають поверненню постачальнику - ТОВ "Євростиль-Інструмент" для заміни, про що відзначено в п. 25 Акту перевірки продукції по якості (комплектності) від 29.01.2018р., який підписаний обома сторонами без жодних зауважень та заперечень.

На підставі наведеного, товар було повернуто відповідачу на підставі накладної про повернення № 1 від 06.06.2018 року (товарно-транспортна накладна №1 від 06.06.2018 року).

Таким чином, станом на момент звернення до суду з даним позовом, відповідач не здійснив поставку товару, а саме молоток відбійний МО-1Б у кількості 30 штук на загальну суму 105120,00 грн., чим порушив умови, укладеного між сторонами Договору, у зв`язку з чим позивачем було нараховано відповідачу штраф в сумі 10512,00 грн. та пеню в сумі 94608,00 грн. за порушення строків поставки товару.

Відповідач у відзиві на позов, в апеляційній скарзі та в судовому засіданні не заперечує факт зазначеного порушенням умов Договору.

Проте, відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що: по-перше, позивачем було перевищено суму нарахування пені; по-друге, позивачем здійснено нарахування пені та штрафу за одне і те саме правопорушення, що суперечить вимогам законодавства; та по-третє відповідач вказує на те, що позивач повернув товар лише через 5 місяців після поставки, у зв`язку з чим відповідач був позбавлений можливості обміняти товар неналежної якості.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умов статті 230 Господарського кодексу України встановлено, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 11.2 Договору, у разі порушення термінів поставки товару за цим договором, позивач має право стягнути з відповідача пеню в розмірі 0,5% від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. У разі продовження прострочення понад 10 календарних днів позивач має право достроково стягнути з відповідача штраф у розмірі 10% від суми непоставленого (недопоставленого) товару.

За порушення строків поставки товару понад 10 календарних днів, позивачем правомірно відповідно до п. 11.2. Договору було нараховано відповідачу штраф в сумі 10512,00 грн., що складає 10% від вартості непоставленого товару.

Господарський суд першої інстанції правомірно відхилив посилання відповідача на те, що неналежна поведінка позивача щодо повернення товару протягом 5 місяців після поставки створила відповідачу умови, при яких останній також втратив право на обмін, що на думку відповідача не дає право позивачу на стягнення з відповідача неустойки.

В даному випадку, вищезазначені обставини не можуть бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності, оскільки не свідчать про відсутність його вини як умови притягнення до відповідальності (ст. 614 ЦК України) через те, що відповідач підписав акт про повернення товару та згідно з накладною прийняв її назад, проте з 06.06.2018 року (дата фактичного повернення товару) до звернення позивача до суду не здійснив поставку товару, чим порушив умови, укладеного між сторонами Договору. Повернення позивачем відповідачеві товару, поставка якого не передбачена ані Договором, ані законодавством не визначено як умову виконання відповідачем як продавцем зобов`язання з поставки передбаченого Договором товару у встановлений строк, а тому прострочення відповідача з поставки товару за Договором не обумовлена діями позивача з неповернення товару.

До того ж у відповіді відповідача на претензію позивача (а.с. 34), яка датована 18.07.2018 р., тобто вже більше ніж через п`ять місяців після того як сторони 29.01.2018 р. склали комісійний акт про поставку продукції, яка не відповідає умовам Договору, відповідач не посилається як на причину прострочення поставки товару на дії позивача щодо повернення неналежного товару через 5 місяців після складання Акту, а зазначає інші причини- відсутність у виробника ТЕМЗ ім. В.Вахрушева, в тому числі і на час складання відповіді на претензію відбійних молотків марки МО-1Б і направлення ним, у зв'язку з цим, відбійних молотків іншої марки МО-2Б.

При цьому, відсутність у контрагента відповідача саме тієї марки товару не є обставиною, яка свідчить про відсутність вини відповідача у невиконанні зобов`язання у спірний період прострочення, оскільки відповідно до положень статей 617 Цивільного кодексу України, не є випадком або непереборною силою обставини недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання.

Дійшовши правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафу за прострочення поставки товару понад 10 днів, суд першої інстанції в обґрунтування свого висновку про відмову в позові в частині стягнення пені неправомірно, всупереч норм матеріального права, послався на те, що стягнення пені за порушення негрошового зобов`язання з поставки товару суперечить положенням ч. 3 статті 549 Цивільного кодексу України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", які передбачають її застосування лише за порушення грошових зобов'язань.

Як зазначено вище, порушення відповідачем свого обовязку з поставки товару підтверджується матеріалами справи та самим відповідачем.

За наведене порушення п. 11.2. Договору передбачено відповідальність у вигляді пені в розмірі 0,5% від суми непоставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення.

Так, відповідно до статті 217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК, згідно частини першої статті 199 ГК.

Видами забезпечення виконання зобов'язання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов'язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 ЦК, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною першою статті 546 ЦК, засоби, які забезпечують належне виконання зобов'язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

За змістом положень частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).При цьому такий порядок обрахування штрафних санкцій не поставлено в залежність від того, яке зобов`язання порушене-грошове чи негрошове.

Отже, чинним законодавством передбачено можливість визначення сторонами в договорі окремої від визначених в статті 549 Цивільного кодексу України форм неустойки штрафних санкцій, в тому числі можливість застосування за порушення негрошового зобов`язання штрафної санкції, порядок обчислення якої встановлено сторонами аналогічно до порядку обчислення пені - у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення.

Вказана правова позиція щодо можливості застосування договірної санкції, яка не передбачена ст. 549 ЦК України узгоджується з правовою позицією Верховного суду України та Верховного суду, викладеною, зокрема в постановах: від 22.11.2010 р. у справі №14/80-09-2056, від 08.02.2017 р. у справі №910/29752/15, від 27.09.2005 р. у справі №5/475-04, від 25.06.2018 р. у справі №912/2483/17, від 25.07.2018 р. у справі №904/7589/17, від 25.07.2018 р. у справі №904/8299/17, від 03.09.2018 р. у справі №908/2411/17.

Зазначена в п. 11.2. Договору як пеня штрафна санкція, не підпадає під визначення у статті 549 Цивільного кодексу України таких видів неустойки як пеня та штраф, а є окремим договірним видом штрафної санкції, зокрема порядок її обчислення встановлено аналогічно до порядку обчислення пені - у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення, але на відміну від пені, яка застосовується за прострочення виконання грошових зобов'язань, ця санкція застосовується за прострочення виконання негрошового зобов'язання.

Проте, як зазначено вище, нарахування зазначеної санкції не суперечить чинному законодавству. При цьому, неправильне зазначення сторонами в Договорі такої санкції як пені не змінює її суті як окремого, встановленого відповідно до вищенаведених норм договірного виду штрафної санкції, а тому не впливає на підстави її стягнення.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Зазначена штрафна санкція нарахована позивачем в межах встановленого зазначеною нормою шестимісячного строку нарахування штрафних санкцій.

При цьому, відповідач безпідставно посилається на те, що одночасне нарахування пені та штрафу за одне і те саме правопорушення є порушенням чинного законодавства.

Відповідно до статті 61 Конституції ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу України штраф та пеня є різними формами одного виду відповідальності неустойки, їх одночасне застосування за одне правопорушення не є притягненням до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Такої правової позиції дотримується Верховний суд, зокрема в постанові від 09.07.2018 р. у справі № 903/647/17.

Аналогічно, статтею 230 Господарського кодексу України встановлено різні форми одного виду відповідальності штрафних санкцій, в тому числі: неустойка, штраф, пеня, інші встановлені договором санкції.

У даному ж випадку до відповідача за прострочення негрошового зобов`язання з поставки товару застосовано дві форми одного виду відповідальності - штрафних санкцій, а саме: штраф та окрему штрафну санкцію (окрему, відмінну від визначеної у ст. 549 ЦК України неустойку в розумінні ст. 231 ГК України), яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного негрошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Також, відповідач безпідставно посилається про недотримання позивачем при нарахуванні пені вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", яким розмір пені обмежено подвійною обліковою ставкою Національного банку України, оскільки зазначений Закон регулює відповідальність за невиконання грошових зобовязань, в той час як спірну штрафну санкцію нараховано за порушення негрошового зобовязання з поставки товару. До того ж, зазначене обмеження встановлено для пені, в той час, як зазначено вище, спірна штрафна санкція за своєю правовою суттю не є пенею, незважаючи на те, що помилково названа так сторонами.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що період нарахування пені та відповідний йому розмір, не повністю відповідають умовам Договору.

Як зазначено вище, відповідач поставив позивачеві товар, який не відповідав умовам договору щодо марки двома партіями: 12.12.2017 р. - за видатковою накладною №113 від 12.12.2017 р. та 20.12.2017 р. - за видатковою накладною №120 від 20.12.2017 р.

Комісійний акт, в якому зафіксовано невідповідність поставленого товару умовам договору за маркою, складено більше ніж через місяць від поставки зазначених партій товару, а саме, 29.01.2018 р.

Позивач нарахував пеню, починаючи з наступного дня після складання 29.01.2018 р. комісійного акту по 29.06.2018 р. (протягом встановленого ч. 6 статті 232 ГК України шести місячного строку нарахування штрафних санкцій).

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що у разі виявлення покупцем під час приймання невідповідності фактично поставленого товару умовам договору, покупець має право відмовитися від прийняття товару та розірвати Договір в односторонньому порядку без відшкодування збитків, або діяти наступним чином: покупець письмово, в тому числі за допомогою факсимільного або електронного зв`язку або листом з повідомленням про вручення сповіщає про це постачальника і вказує термін, в який повинен прибути представник постачальника на територію покупця. Постачальник або його представник за дорученням зобов`язаний прибути не пізніше ніж у триденний термін після отримання виклику, за виключенням часу проїзду для посвідчення факту невідповідності товару умовам Договору шляхом підписання відповідного акту, передбаченого вимогами інструкції П-6/П-7. Постачальник зобов'язаний не пізніше ніж на другий день після отримання виклику повідомити (в тому числі за допомогою факсимільного, електронного зв`язку або листом з повідомленням про вручення ) покупця про прибуття/неприбуття представника для участі у прийманні товару за кількістю та/ або якістю.

Відповідно до п. 5.4. Договору, протягом двох робочих днів з моменту прибуття представника постачальника або його представника за довіреністю, сторони складають та підписують відповідний акт. У разі невідповідності кількості, якості, асортименту та інших характеристик поставленого товару умовам Договору, сторони складають та підписують відповідний акт. У разі невідповідності характеристик поставленого товару умовам Договору постачальник зобов'язується замінити такий товар на інший товар, що відповідає умовам Договору, протягом 20 днів з дати підписання відповідного акту.

Оскільки позивач після прийняття у грудні 2017 року поставленого товару не здійснив перевірку його характеристик умовам Договору та більше місяця не повідомляв відповідача про виявлену невідповідність зазначеного товару умовам Договору за маркою, до 29.01.2018 р.- дати складання вищенаведеного комісійного акту, яким виявлено та відповідно до умов Договору підтверджено таку невідповідність, відповідач був позбавлений визначених Договором правових можливостей вжити протягом 20 днів з дати складання Акту (до 18.02.2018 р. включно) заходів для поставки позивачеві товару, який за характеристиками відповідає умовам Договору.

За таких обставин, прострочення відповідача до 18.02.2018 р. викликана бездіяльністю позивача, яка не відповідала умовам Договору, а тому у цей період відсутня вина відповідача як умова цивільно-правової відповідальності (стаття 614 Цивільного кодексу України). Відповідно відсутні й підстави для нарахування позивачем пені до 18.02.2018 р. включно, а обгрунтованим є її нарахування за період прострочення з 19.02.2018 р. по 29.06.2018 р. в розмірі 69 379,20 грн.

З наведеного вбачається, що господарський суд першої інстанції внаслідок порушення норм матеріального права дійшов неправильного висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 69379,20 грн., що відповідно до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування рішення господарського суду першої інстанції в частині відмови у стягнення пені із прийняттям в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову на суму 69379,20 грн.

В іншій частині рішення господарського суду першої інстанції підлягає залишенню без змін відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України як прийняте з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому, з огляду на те, що позивач просив стягнути пеню в повному обсязі, а за результатами апеляційного перегляду прийнято нове рішення про її часткове стягнення, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України (в новій редакції від 15.12.2017р.), Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат, м. Марганець, Дніпропетровська область на рішення господарського суду Харківської області від 17.09.2018 р. (повний текст 18.09.2018 р.) по справі №922/2242/18 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 17.09.2018 р. (повний текст 18.09.2018 р.) по справі №922/2242/18 скасувати частково в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення пені.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов частково в розмірі 69 379,20 грн.

В іншій частині рішення господарського суду Хварківської області від 17.09.2018 р. (повний текст 18.09.2018 р.) по справі №922/2242/18 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростиль-Інструмент" (іпн. 88, , 61009, м. Харків, вул. Штерівська, буд. 14) на користь Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (іпн.62, , 53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Єдності, 62) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1339,12 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євростиль-Інструмент" (іпн. 88, , 61009, м. Харків, вул. Штерівська, буд. 14) на користь Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (іпн.62, , 53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Єдності, 62) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2008,68 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази згідно вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного суду через Східний апеляційний господарський суд (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України) протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

У судовому засіданні 12.12.2018 р. оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 13.12.2018 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя О.О. Радіонова

Суддя О.В. Стойка