ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 922/132/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючого, Білоуса В.В., Катеринчук Л.Й.

за участю секретаря судового засідання Співака С.В.

учасники справи:

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альдар"

представники боржника - не з'явилися,

кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агростар"

представники кредитора - не з'явилися,

ліквідатор - Василенко Наталія Костянтинівна - не з'явилися,

заявник апеляційної скарги - Головне управління ДФС у Харківській області

представники заявника апеляційної скарги - не з'явилися,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Альдар" в особі ліквідатора Василенко Н.К.

на постанову Харківського апеляційного господарського суду

від 18.09.2018

у складі колегії суддів: Бородіної Л.І. (головуючий), Лакізи В.В., Плахова О.В.

у справі за заявою

Товариства з обмеженою відповідальністю "Альдар"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.02.2018 порушено провадження у справі № 922/132/18 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Альдар" (далі - ТОВ "Альдар") на підставі ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону № 4212-VI від 22.12.2011 (далі - Закон про банкрутство).

Постановою Господарського суду Харківської області від 19.02.2018 у справі № 922/132/18 ТОВ "Альдар" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором призначено Василенко Наталю Костянтинівну.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.05.2018 у справі № 922/132/18 (суддя - Швидкін А.О.) затверджено звіт ліквідатора про здійснення та відшкодування витрат за результатами ліквідаційної процедури ТОВ "Альдар"; затверджено наданий суду звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс; ліквідовано юридичну особу - ТОВ "Альдар"; визнано вимоги кредиторів, що не були задоволені за недостатністю майна банкрута ТОВ "Альдар", погашеними; закрито провадження у справі; зобов'язано державного реєстратора внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи та передати органам, які здійснювали облік, відповідне повідомлення про зняття юридичної особи з обліку.

Ухвала мотивована тим, що ліквідатором проведені всі необхідні дії з ліквідації банкрута, надано суду документи, що свідчать про ліквідацію банкрута, у тому числі, ліквідаційний баланс з непогашеною кредиторською заборгованістю, у зв'язку з недостатністю активів, які можна було б направити на погашення кредиторської заборгованості.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.09.2018 у справі № 922/132/18 (головуючий суддя - Бородіна Л.І., суддя - Лакіза В.В., суддя - Плахов О.В.) апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - ГУ ДФС у Харківській області) задоволено частково. Ухвалу Господарського суду Харківської області 14.05.2018 у справі №922/132/18 скасовано. Справу № 922/132/18 передано на розгляд до господарського суду Харківської області на стадію ліквідаційної процедури.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходив з того, що судом першої інстанції не досліджено обґрунтованості кредиторських вимог до боржника, а лише констатовано їх визнання ліквідатором у досудовій ліквідаційній процедурі. Крім того, судом першої інстанції в порушення вимог Закону про банкрутство не надано оцінки повноті дій ліквідатора в ході ліквідаційної процедури, як і не здійснено аналізу кредиторської заборгованості.

Не погоджуючись з постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.09.2018 у справі № 922/132/18, ТОВ "Альдар" в особі ліквідатора Василенко Н.К. звернулося з касаційною скаргою, в якій просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.09.2018 у справі № 922/132/18 скасувати, а ухвалу Господарського суду Харківської області від 14.05.2018 у справі № 922/132/18 залишити в силі.

В обґрунтування заявлених вимог, скаржник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема, ст. 95 Закону про банкрутство та порушення норм процесуального права, зокрема ст. ст. 269, 276, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017) (далі - ГПК України).

Автоматизованою системою суду для розгляду справи № 922/132/18 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: Погребняка В.Я. - головуючого, судді - Білоуса В.В., судді - Катеринчук Л.Й. (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2018 у матеріалах справи).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняка В.Я. - головуючого, судді - Білоуса В.В, судді - Катеринчук Л.Й. від 29.10.2018 прийнято справу № 922/132/18 Господарського суду Харківської області до провадження. Відкрито касаційне провадження у справі № 922/132/18 Господарського суду Харківської області за касаційною скаргою ТОВ "Альдар" в особі ліквідатора Василенко Н.К. на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.09.2018 у справі № 922/132/18. Повідомлено учасників справи, що розгляд касаційної скарги ТОВ "Альдар" в особі ліквідатора Василенко Н.К. відбудеться 27.11.2018. Витребувано з Господарського суду Харківської області та Харківського апеляційного господарського суду матеріали справи № 922/132/18 за заявою ТОВ "Альдар" про банкрутство. Надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 20.11.2018. Доведено до відома учасників справи, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду касаційної скарги.

В судове засідання 27.11.2018 учасники справи явку повноважних представників у судове засідання не забезпечили, про час та дату судового засідання були сповіщені належним чином. Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов'язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників справи.

Перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши суддю-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону про банкрутство провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Статтею 9 вказаного Закону визначено, що справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

У відповідності до ст. 1 Закону про банкрутство, банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури; неплатоспроможність - це неспроможність суб'єкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності; учасники провадження у справі про банкрутство - сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону про банкрутство боржник зобов'язаний звернутись до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство у разі, зокрема, якщо під час ліквідації боржника не у зв'язку з процедурою банкрутства встановлено неможливість боржника задовольнити вимоги кредиторів у повному обсязі.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 95 Закону про банкрутство, якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом. У разі виявлення зазначених обставин ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов'язаний звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи.

Обов'язковою умовою звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство є дотримання боржником порядку ліквідації юридичної особи відповідно до законодавства України. За результатами розгляду заяви про порушення справи про банкрутство юридичної особи, майна якої недостатньо для задоволення вимог кредиторів, господарський суд визнає боржника, який ліквідується, банкрутом, відкриває ліквідаційну процедуру, призначає ліквідатора в порядку, встановленому цим Законом для призначення розпорядника майна.

Відповідно до ч. 9 ст. 16 Закону про банкрутство в ухвалі про порушення провадження у справі про банкрутство зазначається, зокрема, про порушення провадження у справі про банкрутство; визнання вимог кредитора та їх розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство звернувся ліквідатор ТОВ "Альдар" Гірич В.С., який відповідно до Статуту ТОВ "Альдар" та відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є єдиним засновником та одночасно директором ТОВ "Альдар".

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що в процедурі добровільної ліквідації ТОВ "Альдар" ліквідатором було визнано у повному обсязі та включено до реєстру кредиторські вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агростар" (далі - ТОВ "Торговий дім "Агростар").

Проте, ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах ухвали Господарського суду Харківської області від 06.02.2018 у справі № 922/132/18 про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Альдар" не зазначено про визнання вимог кредиторів та їх розмір.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в подальшому, при винесенні постанови від 19.02.2018 у справі № 922/132/18 про визнання ТОВ "Альдар" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, судом першої інстанції не досліджено обґрунтованості кредиторських вимог до боржника, а лише констатовано їх визнання ліквідатором у досудовій ліквідаційній процедурі.

Відповідно до ч. 3 ст. 95 Закону про банкрутство кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом, на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ТОВ "Торговий дім "Агростар" не звертався з кредиторськими вимогами після визнання боржника банкрутом та здійснення повідомлення про визнання боржника банкрутом, а суд не встановлював їх правомірності та обґрунтованості.

Відповідно до ст. 41 Закону про банкрутство ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Виходячи з положень ч. ч. 1, 4 ст. 42 та ч. ч. 1, 3 ст. 46 Закону про банкрутство, законодавцем передбачено певну сукупність дій, яку необхідно вчинити в ході ліквідаційної процедури та перелік додатків до звіту ліквідатора, які подаються суду разом із зазначеним звітом та є предметом дослідження в судовому засіданні за підсумками ліквідаційної процедури, яке проводиться за участю кредиторів (комітету кредиторів); подання звіту та ліквідаційного балансу здійснюється ліквідатором за наслідком всіх проведених ним дій в ході ліквідаційної процедури, розгляд та затвердження ліквідаційного балансу судом є обов'язковим предметом судового засідання, за наслідком якого приймається рішення про ліквідацію (припинення) юридичної особи боржника.

Ч. 5 ст. 41 Закону про банкрутство встановлено, що під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями боржника у зв'язку з доведенням його до банкрутства.

Відтак, обов'язком ліквідатора є належне виконання ним усіх повноважень в ході ліквідаційної процедури, зокрема, встановлення майна та майнових прав боржника, його дебіторів, наявність кредиторських вимог до боржника, звільнення працівників, за необхідністю пред'явлення позовів до третіх осіб з метою стягнення дебіторської заборгованості, або з позовами про визнання недійсними правочинів, передання документів довгострокового зберігання до архівів, дотримання ним черговості задоволення вимог кредиторів тощо.

Інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов'язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка.

При цьому забезпечуються: виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов'язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів; установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку; виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення; виявлення активів і зобов'язань, які не відповідають критеріям визнання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 23.03.2018 ліквідатором боржника Василенко Н.К. видано наказ про проведення інвентаризації №1, у якому зазначено: провести інвентаризацію усіх активів та зобов'язань товариства з перевіркою їх фактичної наявності станом на 19.02.2018; призначити робочу інвентаризаційну комісію у складі: Кошовського С.В. - голова комісії; Гірич С.В. - член комісії, попередній голова ліквідаційної комісії.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до наявних в матеріалах справи доказів в їх сукупності та змісту інвентаризаційних описів й актів, фактично ліквідатором інвентаризація на ТОВ "Альдар" не проводилась, оскільки у ліквідаційної комісії були відсутні первинні документи щодо руху активів, реєстри прибуткових та видаткових документів, а отже ліквідатор не міг здійснити перевірку фактичної наявності активів з даними бухгалтерського обліку шляхом зіставлення цих даних. За відсутністю первинних документів (фінансово-господарських), господарських договорів ліквідатор не міг здійснити аналіз фінансового становища боржника, договорів, укладених протягом року до порушення провадження у справі про банкрутство, задля встановлення наявності чи відсутності підстав для звернення до господарського суду з позовами про визнання їх недійсними, встановити наявність чи відсутність дебіторської заборгованості, обставин щодо ознак фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що ліквідатор не здійснив належного аналізу наявності чи відсутності у боржника дебіторської заборгованості на підставі первинних документів бухгалтерської звітності, що свідчить про відсутність у матеріалах справи достовірних даних щодо правильного формування ліквідаційної маси, визначення активів та пасивів підприємства, та, відповідно, затвердження звіту ліквідатора.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписані не всіма членами інвентаризаційної комісії, що також свідчить про порушення порядку їх складання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ФОП Яковлевим О.В. на замовлення ліквідатора боржника Василенко Н.К. здійснений аналіз фінансового стану, господарської діяльності, інвестиційної діяльності та положення на товарному ринку, виявлення ознак фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства ТОВ "Альдар" лише на підставі балансу підприємства від 16.01.2018 (форма №1м) та звіту про фінансові результати від 16.01.2018 (форма №2м), що, відповідно, не може свідчити про реальний стан активів та пасивів підприємства, оскільки наданих для аналізу документів недостатньо для встановлення обставин щодо доведення підприємства до банкрутства.

Відповідно до ст. 46 Закону про банкрутство після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються: відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси; відомості про реалізацію об'єктів ліквідаційної маси з посиланням на укладені договори купівлі-продажу; копії договорів купівлі-продажу та акти приймання-передачі майна; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів; довідка архівної установи про прийняття документів, які відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню, тощо. Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов'язаний подати господарському суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна. У разі якщо господарський суд дійшов висновку, що ліквідатор не виявив або не реалізував майнові активи банкрута у повному обсязі, суд виносить ухвалу про призначення нового ліквідатора в порядку, встановленому цим Законом, якщо інше не передбачено цим Законом. Новий ліквідатор очолює ліквідаційну комісію і діє згідно з вимогами цього Закону.

Отже, Законом про банкрутство передбачено певну сукупність дій, яку необхідно вчинити в ході ліквідаційної процедури та перелік додатків до звіту ліквідатора, які подаються суду разом із зазначеним звітом та є предметом дослідження в судовому засіданні за підсумками ліквідаційної процедури, яке проводиться за участю кредиторів (комітету кредиторів), подання звіту та ліквідаційного балансу здійснюється ліквідатором за наслідком всіх проведених ним дій в ході ліквідаційної процедури, зокрема, встановлення майнових активів боржника, наявності кредиторських вимог до боржника, звільнення працівників, передання документів довгострокового зберігання до архівів, дотримання ним черговості задоволення вимог кредиторів.

Виходячи з вимог Закону про банкрутство, ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи (вчинення належних дій по виявленню активів та пасивів боржника, зокрема, виявлення ліквідатором кредиторів та дотримання їх процесуальних прав під час розгляду їх грошових вимог, доведення неможливості відновлення платоспроможності боржника внаслідок вжитих ліквідатором заходів, доведення неможливості задоволення визнаних ліквідатором вимог кредиторів за наслідками ліквідації боржника), висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Господарський суд припиняє провадження у справі про банкрутство, якщо затверджений звіт ліквідатора в порядку, передбаченому цим Законом (ст. 83 Закону про банкрутство).

Встановивши обставини щодо невиконання ліквідатором всіх необхідних дій в ході ліквідаційної процедури, суд апеляційної інстанції правомірно визнав висновки суду першої інстанції про можливість завершення ліквідаційної процедури ТОВ "Альдар" передчасними.

При цьому, вказав на те, що суд першої інстанції в порушення вимог Закону про банкрутство не надав оцінки повноті дій ліквідатора в ході ліквідаційної процедури, не здійснив аналізу кредиторської заборгованості, звіту ліквідатора та додатків, доданих до нього.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що при прийнятті ухвали, якою затверджено звіт ліквідатора, судом першої інстанції порушено вимоги ст. 46 Закону про банкрутство щодо повідомлення кредитора ТОВ "Торговий дім "Агростар", вимоги якого стали підставою для визнання боржника банкрутом та затвердження звіту ліквідатора, про час та місце судового засідання, у якому має розглядатися звіт і ліквідаційний баланс.

Колегія суддів Касаційного господарського суду звертає увагу на невідповідність доданого до звіту ліквідатора ліквідаційного балансу банкрута нормам та стандартам бухгалтерського обліку. Так, при складанні ліквідаційного балансу ліквідатор Василенко Н.К. використала зразок балансу згідно з Додатком до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 2 "Баланс", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №87 від 31.03.1999. Однак, зазначений нормативно-правовий акт втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" №73 від 07.02.2013, в Додатку №1 до якого наведено типову форму балансу (Звіту про фінансовий стан) підприємства як документа, що відображає його активи, зобов'язання і власний капітал на певну дату.

Поряд з цим, доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 309 ГПК України).

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ТОВ "Альдар" в особі ліквідатора Василенко Н.К. та залишення постанови Харківського апеляційного господарського суду від 18.09.2018 у справі № 922/132/18 без змін.

У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенні без змін постанови суду апеляційної інстанції, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альдар" в особі ліквідатора Василенко Н.К. залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.09.2018 у справі № 922/132/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді В.В. Білоус

Л.Й. Катеринчук