РІШЕННЯ

Іменем України

06 грудня 2018 року м. Чернігівсправа № 927/745/18

Господарський суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Федоренко Ю.В., секретаря судового засідання Ткач І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом:

Фізичної особи-підприємця Парна Наталії Миколаївни

Відповідач: Ніжинська міська рада Чернігівської області.

Предмет спору: про визнання поновленим договору оренди землі та зобов'язання вчинити дії щодо підписання додаткової угоди.

Представники сторін:

від позивача: Васюк Д.Г., адвокат.

від відповідача: Ільющенко С.В., довіреність від 07.05.2018.

У судовому засіданні 06.12.2018 була проголошена вступна та резолютивна частини рішення на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Фізичною особою-підприємцем Парною Наталією Миколаївною подано позов до Ніжинської міської ради Чернігівської області, у якому позивач просить суд визнати поновленим договір оренди землі з кадастровим номером: :04:022:0067, загальною площею 0,0045 га, що знаходиться в м. Ніжин по вул. Шевченка, 118-В, до 04 серпня 2017 року (тобто на 2 роки 10 місяців і 2 дні), та зобов'язати Ніжинську міську раду в особі міського голови підписати додаткову угоду до договору оренди землі в редакції орендаря.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі від 02.10.2014. Позивач зазначає, що відповідно до умов договору та ст. 33 Закону України «Про оренду землі» він має переважне право на поновлення договору оренді землі від 02.10.2014 після закінчення строку його дії. Як вказує позивач, як до закінчення строку дії договору оренди, так і після його закінчення, позивач звертався до відповідача із заявою та додатковою угодою про продовження строку дії цього договору. Відповідач заперечень проти продовження договору оренди не надав, але і не уклав додаткову угоду з позивачем. Отже, позивач вважає, що бездіяльність відповідача щодо підписання додаткової угоди про продовження строку дії договору оренди порушує права позивача, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 10.10.2018 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 30.10.2018. Також цією ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по суті.

Відповідно до поштового повідомлення про вручення ухвала суду від 10.10.2018 отримана відповідачем 11.10.2018.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 26.10.2018.

22.10.2018, тобто у встановлений судом строк, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з доданими до нього документами, у тому числі доказами їх направлення позивачу. У поданому відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач вважає, що договір оренди землі від 02.10.2014 був укладений на строк 2 роки 10 місяців 1 день, тому що у цьому договорі зазначено, що він укладений терміном до 04.08.2017. Оскільки у договорі строк дії договору визначається «до», на думку відповідача, останнім днем строку його дії буде день, що передує цьому терміну.

Також відповідач зазначає, що заява позивача №1749 від 04.07.2018 про продовження строку дії договору оренди землі не містить волевиявлення Фізичної особи-підприємця Парної Н.М. щодо бажаного строку дії договору оренди землі, а до заяви не додано проекту додаткової угоди до договору, що виключає можливість поновлення договору оренди землі відповідно до приписів ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Крім того, відповідач вважає, що зі змісту позовних вимог та матеріалів справи вбачається, що позивачем було запропоновано змінити істотну умов договору, а не укласти угоду за наслідками поновлення договору оренди на той самий строк та на тих самих умовах, а отже договір оренди не підлягає поновленню і на підставі ч. 6-8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Як вказує відповідач у відзиві, Ніжинською міською радою 13.08.2018 було прийнято рішення про поновлення договору оренди строком до 01.11.2018. За твердженнями відповідача, про вказане рішення міської ради позивача не було повідомлено у зв'язку з тим, що останній не відповідав на дзвінки за номером, який вказав у заяві №1749 від 04.07.2018. Крім того, позивачем у цій заяві було також зазначено спосіб повідомлення «особисто», проте, як зазначає відповідач, позивач не прийшов за результатами розгляду заяви. Відповідач вказує, що позивач рішення міської ради від 13.08.2018 не виконав та не уклала додаткову угоду до договору оренди землі.

Щодо наданої позивачем Ніжинській міській раді додаткової угоди, доданої до листа від 07.09.2018, відповідач зазначає, що вона суперечить прийнятому міською радою рішенню від 13.08.2018.

До початку підготовчого засідання 30.10.2018 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій позивач просить суд визнати поновленим договір оренди землі з кадастровим номером: :04:022:0067, загальною площею 0,0045 га, що знаходиться в м. Ніжин по вул. Шевченка, 118-В, на тих самих умовах і на той самий строк, що були передбачені договором з урахуванням додаткової угоди до договору від 03.08.2017, та зобов'язати Ніжинську міську раду в особі міського голови підписати відповідну додаткову угоду до договору оренди землі.

Вказаним уточненням позовних вимог позивачем конкретизовано їх формулювання без зміни позовних вимог по суті. Заяву судом прийнято до розгляду і спір вирішується з урахуванням вказаної заяви.

30.10.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначає, що вимога про поновлення договору оренди заявлена саме за ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а заява з проектом додаткової угоди подана 04.07.2018, тобто до закінчення строку дії договору. Позивач вказує, що заява про поновлення строку дії договору оренди була розглянута відповідачем, але строк поновлення не був узгоджений з позивачем. Також зазначає, що протягом місяця додаткова угода про поновлення договору оренди не була направлена на адресу позивача та укладена, як це передбачено ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Оскільки заперечень проти продовження договору від відповідача протягом місяця з моменту закінчення строку дії договору не надходило, ФОП Парна Н.М. продовжує користуватись земельною ділянкою, позивач вважає, що наявні підстави для поновлення договору оренди відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

До поданої відповіді на відзив позивачем додано докази надсилання її на адресу відповідача.

До початку підготовчого засідання 30.10.2018 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії листа Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 27.09.2018 №02.2-04/П-2821 та копії договору оренди землі від 30.01.2009. У клопотанні позивач зазначає, що ці докази не направлялись відповідачу, оскільки наявні у нього.

У підготовчому засіданні 30.10.2018 суд долучив вказані документи до матеріалів справи.

У зв'язку з заявленим відповідачем клопотання про надання часу для підготовки заперечень, суд у підготовчому засіданні 30.10.2018 оголосив перерву до 07.11.2018.

До початку підготовчого засідання 07.11.2018 від відповідача надійшли:

- заперечення, до яких додано копію службової записки від 18.10.2018, копію таблиці отримання витягів із рішення від 13.08.2018 та докази направлення цих документів позивачу;

- заява про огляд доказів за їх місцезнаходженням, у якому просить суд оглянути наступні веб-сторінки офіційного веб-сайту Ніжинської міської ради:

1) http://www.nizhynrada.gov.ua/article/1437/rshennya-priynyat-na-41-pozachergovy-ses-7-sklikannya-08-lipnya-2018-roku-.html (розділ «Рішення, прийняті на 41 сесії 7 скликання 08-13 серпня 2018 року», який містить відомості про дату розміщення на офіційному веб-сайті Ніжинської міської ради тексту рішення міської ради від 13.08.2018 №54-41/2018 «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок, надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації, надання земельних ділянок суб'єктам господарювання фізичним особам», а саме 17.08.2018).

2) http://www.nizhynrada.gov.ua/article/576/rozporyadjennya-mskogo-golovi.html (розділ «Розпорядження міського голови», який містить відомості про дату розміщення на офіційному веб-сайті Ніжинської міської ради розпорядження міського голови від 27.07.2018 №191 «Про скликання чергової сорок першої сесії Ніжинської міської ради VII скликання», а саме 27.07.2018).

У поданому клопотанні відповідач зазначає, що скріншоти з вказаних розділів веб-сайту Ніжинської міської ради були додані відповідачем до відзиву на позовну заяву, а тому просить суд оглянути сторінки сайту відповідно до ч. 7 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України;

- клопотання про проведення підготовчого засідання 07.11.2018 без участі представника відповідача.

У підготовчому засіданні 07.11.2018 суд задовольнив клопотання відповідача про проведення підготовчого засідання без участі його представника та долучив до матеріалів справи заперечення відповідача.

У підготовчому засіданні 07.11.2018 суд постановив ухвалив про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті на 20.11.2018, яку занесено до протоколу судового засідання.

До початку судового засідання 20.11.2018 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи постанови Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №920/739/17, яка роздрукована з Єдиного державного реєстру судових рішень.

У судовому засіданні 20.11.2018 суд долучив до матеріалів справи вказану постанову Верховного Суду від 10.09.2018.

У судовому засіданні суд розглянув клопотання відповідача про огляд доказів за їх місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 7 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України у порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста.

Оскільки відповідачем до відзиву на позовну заяву додано скріншоти вказаних сторінок з офіційного веб-сайту Ніжинської міської ради, суд не вбачає необхідності проводити огляд цих сторінок у мережі Інтернет, а тому у судовому засіданні 20.11.2018 суд відмовив у задоволенні зазначеного клопотання відповідача.

У судовому засіданні 20.11.2018 суд оголосив перерву до 06.12.2018.

У судовому засіданні 06.12.2018 представником позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу та копії рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, які суд долучив до матеріалів справи.

Розглянувши подані матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд встановив:

02.10.2014 між Ніжинською міською радою (далі - Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Парною Наталією Миколаївною (далі - Орендар) укладено договір оренди землі (далі - Договір оренди землі).

Відповідно до п. 1 Договору оренди землі Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення тимчасової споруди торгівельного призначення для здійснення підприємницької діяльності (кіоск) на підставі рішення №7-61/2014 шістдесят першої сесії шостого скликання Ніжинської міської ради від 24 вересня 2014 року в Ніжині, по вул. Шевченка, 118-В.

В оренду передається земельна ділянка з кадастровим номером: :04:022:0067 загальною площею 0,0045 га (п. 2 Договору оренди землі).

На земельній ділянці знаходиться тимчасова споруда (п. 3 Договору оренди землі).

Згідно з п. 8 Договору оренди землі договір укладено терміном до 04 серпня 2017 року. Після закінчення строку дії Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 27.11.2014 за Парною Н.М. зареєстровано право оренди земельною ділянкою з кадастровим номером :04:022:0067 на підставі договору оренди від 02.10.2014.

03.08.2017 між Ніжинською міською радою (далі - Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Парною Наталією Миколаївною (далі - Орендар) укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 02.10.2014 (далі - Додаткова угода від 03.08.2017).

Згідно з Додатковою угодою від 03.08.2017 п. 8 Договору оренди землі викладено у такій редакції: «Договір поновлено терміном до 04 серпня 2018 року. Після закінчення строку дії Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію».

04.07.2018 позивачем подано заяву до міського голови з проханням продовжити строк дії договору оренди землі під кіоск (павільйон) площею 0,0045 га за адресою вул. Шевченка, 118-в.

Проекту додаткової угоди до Договору оренди землі позивачем суду не надано.

Рішенням Ніжинської міської ради від 13.08.2018 поновлено договір оренди терміном до 01.11.2018 на земельну ділянку площею 0,0045 га по вул. Шевченка, 118-В, кадастровий номер :04:022:0067, Фізичній особі-підприємцю Парній Наталії Миколаївні для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення тимчасової споруди торгівельного призначення для здійснення підприємницької діяльності (павільйон). Згідно з п. 2.3.2, 2.3.3 рішення Ніжинської міської ради від 13.08.2018 підприємцю Парній Наталії Миколаївні необхідно заключити додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки площею 0,0045 га по вул. Шевченка, 118-В та у трьохмісячний термін зареєструвати цю додаткову угоду.

Як зазначають сторони, вказане рішення позивачем отримано не було та додаткової угоди відповідно до рішення Ніжинської міської ради від 13.08.2018 між сторонами не укладено.

Відповідно до довідки Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області від 06.09.2018 №3779/П/25-13-07-018, виданій Парній Н.М., станом на 05.09.2018 існує переплата з орендної плати у сумі 17,56 грн.

Позивачем направлено відповідачу лист від 07.09.2018, у якому зазначено, що у зв'язку з поновленням договору оренди спірної земельної ділянки до 06.06.2021 (на 2 роки 10 місяців 2 дні), позивач направляє два примірники додаткової угоди про поновлення вказаного договору та просить підписати її у найкоротший термін.

У додатковій угоді від 07.09.2018 зазначено, що за домовленістю сторін: «Поновити термін дії договору оренди землі з кадастровим номером: :04:022:0067, яка знаходиться в м. Ніжин, по вул. Шевченка, 118 В (державна реєстрація від 27 листопада 2014р. №7844392) до 06 червня 2021р. (на 2 (два) роки 10 (десять) місяців 2 (два) дні)».

Вказана додаткова угода від 07.09.2018 відповідачем підписана не була.

Листом від 27.09.2018 №02.2-04/П-2821 відповідач повідомив позивача про те, що її звернення від 04.07.2018 про поновлення договору оренди землі було розглянуто на сесії міської ради та прийнято рішення про поновлення договору оренди терміном до 01.11.2018.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

За змістом частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до п. 8 Договору оренди землі договір був укладений терміном до 04.08.2017, тобто строком на 2 роки 10 місяців та 2 дні.

Відповідач вважає, що Договір оренди землі укладений строком на 2 роки 10 місяців та 1 день, оскільки у ньому вказано строк його дії «до 04.08.2017», а тому останнім днем строку є день, що передує цьому терміну.

Вказані доводи відповідача відхиляються судом, оскільки прийменник "до" з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь (постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №803/350/17 та у справі №815/4720/16, від 13.06.2018 у справі №815/1298/17, від 14.08.2018 у справі №803/1387/17, від 28.08.2018 у справі №814/4170/15). Отже, останнім днем строку дії Договору оренди землі є 04.08.2017.

Додатковою угодою від 03.08.2017 п. 8 Договору оренди землі, яку укладено під час дії договору, строк дії договору поновлено терміном до 04.08.2018.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Тобто, поновлення договору оренди землі можливе по закінченню строку його дії

Отже, сторони, виклавши п. 8 Договору оренди землі у новій редакції під час дії вказаного договору, фактично змінили строк дії Договору оренди землі до 04.08.2018, тобто на один рік.

Відповідно до ч. 2-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

З метою скористатись своїм переважним правом на поновлення Договору оренди, позивач 04.07.2018, тобто за місяць до спливу строку договору оренди землі, звернувся до відповідача з заявою про продовження строку дії Договору оренди.

Проекту додаткової угоди позивачем суду не надано, а також не надано доказів її подання відповідачу.

У свою чергу, Ніжинською міською радою на сесії прийнято рішення від 13.08.2018 про поновлення Договору оренди терміном до 01.11.2018, у якому вказано про необхідність підприємцю Парній Н.М. заключити додаткову угоду до Договору оренди землі та зареєструвати її.

Судом встановлено, що додаткова угода до Договору оренди землі відповідно до прийнятого рішення Ніжинською міською радою між сторонами не укладалась.

Приписами частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У цьому разі закон також вимагає обов'язкового укладення додаткової угоди до договору оренди землі про його поновлення у місячний строк (частина 8 статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до частини 7 статті 33 Закону України «Про оренду землі» у цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (частина 9 статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Таким чином, для поновлення договору оренди землі відповідно до частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди землі; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» визначає правові підстави поновлення договору оренди землі та фактично об'єднує два випадки поновлення такого договору, обов'язковим у яких є укладення додаткової угоди.

У справі, яка розглядається, матеріально-правовою підставою позову Фізичної особи-підприємця Парної Н.М. є частина 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, передбачених договором.

Оскільки з моменту закінчення терміну дії договору оренди протягом місяця від Орендодавця не надходило письмового повідомлення про відмову у поновленні Договору оренди і позивач продовжував користуватися орендованою земельною ділянкою, 07.09.2018 він звернувся до відповідача з заявою про укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі. До вказаної заяви позивачем також було додано проект додаткової угоди, у якій запропоновано поновити строк дії Договору оренди до 06.06.2021 (на 2 роки 10 місяців 2 дні).

Відповідач додаткову угоду не підписав та вважає, що позивачем запропоновано змінити істотну умову договору, а не укласти її на той самий строк та на тих самих умовах, а тому підстави для поновлення Договору оренди відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» відсутні.

Враховуючи те, що Фізична особа-підприємець Парна Н.М. продовжує користуватись спірною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, відсутність заборгованості зі сплати орендної плати, а також відсутність письмового повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі, суд доходить висновку про наявність підстав для поновлення Договору оренди землі відповідно до ч. 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

При цьому, поновлення Договору оренди землі повинно відбуватись на тих самих умовах та на той самий строк, тобто на строк 1 рік, а не на 2 роки 10 місяців 2 дні, як зазначив позивач у додатковій угоді.

Заперечення позову з посиланням на рішення Ніжинської міської ради від 13.08.2018 про поновлення Договору оренди землі до 01.11.2018 судом до уваги не приймається, оскільки протягом одного місяця після закінчення строку договору відповідач не направив позивачу листа-повідомлення про наявність заперечень у поновленні договору оренди.

Позивачем також заявлено вимогу про зобов'язання відповідача в особі міського голови підписати відповідну додаткову угоду до договору оренди землі.

Обгрунтовуючи в цій частині позов позивач посилається на положення ст.5 ГПК України відповідно до якої здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Завданням господарського судочинства відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України, визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що не передбачено положеннями статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

При цьому, відповідно до положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно зважати і на його "ефективність" з точки зору ст. 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2015).

Отже, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з урахуванням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції.

Оцінюючи належність та ефективність обраного позивачем способу захисту в частині зобов'язання відповідача підписати відповідну додаткову угоду до договору землі судом враховуються встановлені у судовому засіданні обставини відповідно до яких наявні підстави для поновлення Договору оренди землі відповідно до ч. 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі». У такому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється, зокрема, із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Враховуючи викладене та приписи ст. 5 ГПК України суд дійшов висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не суперечить закону та є ефективним.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що всі інші заперечення відповідача не спростовують вище зроблених висновків суду, а тому до уваги судом не приймаються.

За наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, тому судовий збір покладається на обидві сторони у рівних частинах. Тобто з відповідача підлягає стягненню 1762,00 грн судового збору.

Представником позивача надано суду розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу, відповідно до якого адвокатом Васюком Дмитро Геннадійовичем надано ФОП Парній Н.М. правничу допомогу (послуги) згідно з договором про надання допомоги №19/18 від 24.04.2018 на загальну суму 7750,00 грн. У вказаному розрахунку зазначено, що послуги у розмірі 7750,00 грн оплачені позивачем.

Згідно з ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У якості доказів, які підтверджують надання адвокатом Васюком Дмитром Геннадійовичем правничої допомоги ФОП Парній Н.М., позивачем надано договір №19/18 про надання правової допомоги від 29.10.2018, ордер на надання правової допомоги серії ЧН №001884, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №573 від 09.09.2011, виданого Васюку Д.Г., та розрахунок суми гонорару.

Порядок подання доказів до суду визначений у ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Позивачем не надано доказів направлення вказаних документів, що підтверджують надання позивачу правничої допомоги, відповідачу, а тому відповідно до приписів ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України суд не бере до уваги вказані докази.

Оскільки судом не взято до уваги вказані докази до уваги, суд не може встановити розмір судових витрат, які позивач сплатив у зв'язку з розглядом справи, а тому витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 7750,00 грн стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати поновленим договір оренди землі з кадастровим номером 74 10400000:04:022:0067 на земельну ділянку загальною площею 0.0045 га, що знаходиться в м. Ніжині, вул. Шевченка, 118 в, укладений 02.10.2014 між Ніжинською міською радою Чернігівської області та фізичною особою-підприємцем Парна Наталія Миколаївна, на тих самих умовах і на строк до 04 серпня 2019 року.

Зобов'язати Ніжинську міську раду Чернігівської області, , пл. імені Івана Франка, 1, м. Ніжин, підписати додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 02.10.2014, укладеного між Ніжинською міською радою Чернігівської області та фізичною особою-підприємцем Парна Наталія Миколаївна, номер ОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, на тих самих умовах і на строк до 04 серпня 2019 року.

Стягнути з Ніжинської міської ради Чернігівської області, , пл. імені Івана Франка, 1, м. Ніжин, на користь фізичної особи-підприємця Парна Наталія Миколаївна, номер ОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 1762 грн. судового збору.

В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 13.12.2018.

Суддя Ю.В.Федоренко