ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2018 року Справа № 908/1218/18

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. (доповідач),

суддів Подобєда І.М., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Абадей М.О.

Учасники справи

позивач - Фізична особа - підприємець Писарєв Євген Миколайович,

м. Дніпро

представник: Писарев Є.М., НОМЕР_1 виданий Жовтневим РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 07.08.2000, фізична особа-підприємець; Жорніченко Д.В., ордер ДП №959/000044 від 27.11.2018, адвокат;

відповідач - Фізична особа - підприємець Кириченко Олени Георгіївни,

м. Запоріжжя

представник: Чоп'як В.М., ордер ЗП №088816 від 28.11.2018, адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Кириченко Олени Георгіївни на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.09.2018 у справі №908/1218/18 (суддя Горохов І.С., повне рішення складено 13.09.2018)

у справі

про стягнення 278 400,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

В червні 2018 Фізична особа - підприємець Писарєв Євген Миколайович (надалі позивач) звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до Фізичної особи - підприємця Кириченко Олени Георгіївни (надалі відповідач) та просив стягнути вартість неповернутої зворотної тари в сумі 69 600,00 грн та 208 800,00 грн штрафу. Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов договору №20/07 від 20.07.2016 щодо повернення продавцю зворотної тари чи сплати її вартості.

Представник Відповідача участі у розгляді справи в суді першої інстанції не приймав.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.09.2018 у справі №908/1218/18 позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Кириченко Олени Георгіївни на користь Фізичної особи - підприємця Писарєва Євгена Миколайовича вартість неповернутої зворотної тари - 69600,00 грн, судовий збір - 1044,00 грн. В задоволенні позову в частині стягнення штрафу в сумі 208 800,00 грн відмовлено.

Приймаючи рішення суд виходив з того, що матеріалами справи доведено факт неповернення зворотної тари в кількості 464 бутлів, а щодо стягнення штрафу - відсутні правові підстави для його застосування.

Доводи та вимоги апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, відповідач - ФОП Кириченко О.Г. звернулась до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила прийняти апеляційну скаргу до розгляду, скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 03.09.2018 по справі в частині задоволення позовних вимог Фізичної особи - підприємця Писарєва Є.М. до Фізичної особи - підприємця Кириченко О.Г. про стягнення вартості неповернутої зворотної тари 69 600, 00 грн, та прийняти у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Стягнути з позивача понесені судові витрати за подачу апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- суд безпідставно визнав встановленим поставку 342 балонів в липні 2016 року, оскільки суду не надано первісних доказів здійснення господарської операції щодо поставки спірного товару, вказана кількість балонів ніколи не поставлялася відповідачу;

- акт звіряння розрахунків не являється доказом здійснення господарської операції, тому суд незаконно взяв його як належний та допустимий доказ;

- відповідач отримала від позивача всього 1000 бутлів з питною водою, із них 995 повернула, сплатила вартість 59 бутлів, отже позивач безпідставно отримав компенсацію за 54 бутлі та ніякої заборгованості з повернення зворотної тари немає, тому у суду були відсутні всі підстави для задоволення позову.

На виконання Указу Президента України від 29.12.2017 №454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", положень п.3 ч.1, ч. ч. 5, 7 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України та в зв'язку з початком роботи 03.10.2018 Центрального апеляційного господарського суду вказана справа була передана до Центрального апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду від 19.10.2018 для розгляду справи №908/1218/18 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Широбокової Л.П. (доповідач), суддів: Орєшкіної Е.В., Подобєд І.М., ухвалою від 24.10.2018 справа була прийнята до розгляду та призначено судове засідання на 28.11.2018.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 28.11.2018 до 05.12.2018.

Представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач з доводами апеляційної скарги не погодився, вважає, що довів належними доказами факт постачання позивачу питної води в бутлях, які є зворотною тарою, яку останній повернув лише частково, вартість неповерненої тари складає 69600 грн, яку правомірно стягнув з відповідача суд першої інстанції.

Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обґоворивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Між Фізичною особою-підприємцем Писарєвим Євгеном Миколайовичем - сторона-1 (надалі позивач) та Фізичною особою-підприємцем Кириченко Оленою Георгіївною - сторона-2 (надалі відповідач) було укладено договір дистрибуції №20/07 від 20.07.2016.

Відповідно до п. 1.1. цього договору сторона-2 являється дистриб'ютором сторони-1 в частині проведення продажів природної питної води «Експресія нова» (далі - товар), детальне найменування, ціна, асортимент якого вказується в специфікаціях.

У п. 1.2. договору сторони узгодили, що товар розливається у 18,9-ти літрові бутлі (виготовлені на обладнанні ТОВ «Юджин», м. Черкаси). Бутлі для розливу води будуть надаватися стороною-1 в кількості, необхідній для виконання замовлення сторони-2.

Також сторони в договорі обумовили, що товар поставляється в 18,9-ти літрових бутлях, які є власністю сторони-1; сторона-2 сплачує вартість води та повертає вартість бутилі стороні-1 при кожній реалізації товару клієнтам (п. 3.6, 3.7. договору), та встановили обов'язок сторони-1 регулярно підписувати акти звірки взаємних розрахунків коштів та бутлів (п. 2.1.3).

Відповідно до п. 3.8. договору передача тари засвідчується актами прийому-передачі тари, які підписуються уповноваженими представниками сторін в момент передачі товару, в яких вказується кількість, що підлягає поверненню.

За умовами п. 4.8. договору зворотна тара (бутлі 18,9 л) на склад сторони-1 приходять в автомобілі, який опломбований стороною-2. Якщо при розвантаженні оборотної тари на складі сторони-1 буде виявлено недостачу тари, сторона-2 зобов'язується виправити супровідні документи відповідно до фактично поверненої кількості тари. Якщо при розвантаженні оборотної тари на складі сторони-1 буде виявлено тару, яка не придатна для подальшого використання (фізично пошкоджена, має різкі сторонні запахи, забруднена, виготовлена з ПЕТ-матеріалу) стороною складається відповідний акт. У даному випадку сторона-2 зобов'язується взяти на себе збитки по відшкодуванню відбракованої тари.

Сторони визначили строк дії договору до 31.12.2017 та обумовили, що закінчення терміну дії даного договору не звільняє сторони від виконання невиконаних ними взятих на себе зобов'язань (п. 6.6., 6.7. договору).

У специфікації №1 до договору сторони визначили вартість тари, в тому числі і вартість 1 шт. бутилі 18,9 л в сумі 150,00 грн.

На виконання взятих на себе за договором зобов'язань позивач поставляв, а відповідач приймав товар у зворотній тарі, що підтверджується видатковими накладними за період постачання з 22.07.2016 по 10.08.2017.

При цьому, у кожній видатковій накладній, як і передбачено умовами договору, сторонами окремим рядком визначалося кількість зворотної тари, що залишалася у відповідача після даної поставки (сторони-2).

Відповідно до видаткової накладної №1-00008013 від 10.08.2017, що засвідчує останню поставку питної води, залишок неповерненої тари становить 523 бутлів.

Також сторонами було складено, підписано та скріплено печатками акт звіряння руху заставної тари за період з 01.01.2015 по 31.07.2017 станом на 31.07.2017, в якому визначено, що залишок тари у сторони-2 становить 631 бутель. Акт підписаний сторонами без зауважень.

Після складання вказаного акту позивачем на адресу відповідача було здійснено постачання товару відповідно до накладної №1-00007289 від 21.07.2017, в кількості 200 бутлів, повернуто - 323 бутлі. Зазначено залишок кількості 508 бутлів.

Відповідно до видаткової накладної №1-00008013 від 10.08.2017 відповідачу поставлено 100 бутлів, повернуто тари - 85 бутлів, залишок 508 бутлів.

Крім того, відповідачкою сплачено вартість 59 бутлів. Станом на 11.08.2017 неповернутою є тара в кількості 464 бутлі.

Посилаючись на вказані обставини позивач звернувся до відповідача з претензією від 04.06.2018 та просив повернути 464 бутлі або сплатити заставну вартість - 69600 грн.

Відсутність задоволення цієї претензії стало підставою цього позову, в якому позивач крім заставної вартості зворотної тари просить стягнути з відповідача штраф в сумі 208 800 грн за прострочення повернення тари.

Застосоване законодавство та висновки апеляційного суду.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням обставин справи в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга безпідставна та задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановленння, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Як вбачається з наведених судом фактичних обставин між сторонами склалися відносини з постачання товару та відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні приписи містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом вище, договором, що був укладений сторонами, було встановлено обов'язок сторони-2 повернути зворотню тару - 18,9 літрові бутлі, або ж сплатити за них заставну вартість, про що позивачем було заявлено претензію, тобто строк виконання обов'язку є таким, що настав.

Судом також встановлено, що відповідачем не виконано зобов'язання з повернення позивачу 464 бутлі загальною вартістю 69 600 грн. Доказів повернення бутлів чи сплати заставної вартості відповідачем не надано.

Тому суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про законність вимог позивача і задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Доводи апелянта щодо відсутності заборгованості зі зворотної тари зводяться лише до того, що сторона-2 не одержувала від сторони-1 бутлі в кількості 342 штуки, які зазначені в акті звіряння та видатковій накладній №1-05663 від 22.07.2016.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідач жодних доказів на підтвердження своїх доводів не надав, посилаючись на їх відсутність у сторони-2, тобто не вів свій бухгалтерський облік щодо відносин з позивачем, свої доводи грунтує лише на тих доказах, що надав позивач. Разом з тим, дані щодо взаємовідносин між сторонами використовує вибірково, не враховує звіряння сторін та визначення в кожній накладній на час її складання кількості зворотної тари, яка залишилася у сторони-2.

Якщо слідувати за логікою відповідача, який не визнає ні акт звіряння по зворотній тарі, ні дані накладних по її залишку, то за наданими позивачем накладними було поставлено 1100 бутлів, але належних доказів щодо повернення жодного бутля стороні-1 відповідачем не надано, тобто відповідач не довів повернення всіх 1100 бутлів. У апеляційній скарзі наголошував на отриманні лише 1000 бутлів, у розрахунку від 05.12.2018 вказує, що поставлено було 1100 бутлів. Також його дані про повернення тари не відповідають накладним, на які він посилається, зокрема в накладних від 02.08.2016 та від 22.08.2016 відсутні дані щодо повернення тари, але у своєму розрахунку відповідач вказує на повернення тари за цими накладними, при цьому не надавши жодних доказів на підтвердження свого розрахунку.

Втім, позивач посилаючись на належні докази, заявив вимогу про повернення заставної вартості лише 464 бутлів, а щодо спірних бутлів в кількості 342 штуки, особисто відповідачкою було підписано акт звіряння станом на 31.07.17 та видаткову накладну №1-05663 від 22.07.2016 із зазначеною кількістю залишку зворотної тари без жодних заперечень.

За таких обставин суд відхиляє доводи апелянта та вважає, що позивачем належними доказами, які передбачені умовами договору, доведені свої вимоги в цій частині.

Згідно положень ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою у формі пені або штрафу, які можуть бути договірними або встановленими законом. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі, такий правочин, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Умовами договору між сторонами не передбачено сплата штрафу за неповернення зворотної тари, тобто щодо такого забезпечення сторони письмової угоди не укладали.

Як на підставу своїх вимог про стягнення штрафу в розмірі 300% вартості тари в сумі 208 800 грн позивач посилається на п. 95 Правил застосування, обігу і повернення засобів упаковки багаторазового використання, затверджених наказом Міністерства державних ресурсів України від 16.06.1992 за №15, а також посилається на ст.ст. 224, 225 ГК України.

Згідно пункту 95 цих Правил за прострочку повернення засобів упаковки багаторазового використання більше ніж 15 днів покупець (одержувач) таких засобів сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 300% придбання цих засобів. У випадках втрати засобів упаковки багаторазового використання крім штрафу оплачується також їх вартість. Відповідно до пункту 98 Правил штрафи, передбачені пунктами 95, 96, 97 цих Правил, застосовуються у претензійно-позовному порядку у випадках, зазначених у договорах.

Як встановлено судом у договорі відсутні умови щодо сплати вказаного штрафу, а Правила застосування, обігу і повернення засобів упаковки багаторазового використання, затверджені наказом Міністерства державних ресурсів України від 16.06.1992 за №15, є підзаконним актом та можуть застосовуватися в разі досягнення сторонами згоди щодо сплати такого штрафу, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про безпідставність позовних вимог в цій частині.

На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні повно встановлені фактичні обставини справи, яким надана вірна оцінка у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального законодавства, тому місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Відтак, підстави для скасування або зміни цього рішення, передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, відсутні. Доводи апелянта не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд справи в апеляційній інстанції покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 276, 282, 287, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Кириченко Олени Георгіївни на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.09.2018 у справі №908/1218/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 03.09.2018 у справі №908/1218/18 залишити без змін.

Судові витрати, пов'язані з розглядом цієї апеляційної скарги, покладаються на апелянта - Фізичну особу - підприємця Кириченко Олену Георгіївну.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повної постанови в порядку, встановленому ст. ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 10 грудня 2018 року.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна