ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2018 м.Дніпро Справа № 904/1275/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Широбокової Л.П., Подобєда І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2018 у справі №904/1275/18 (суддя Петренко Н.Е., повний текст рішення складений 26.07.2018)

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод", м. Дніпро

про стягнення 9 771 грн. 30 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі – ПАТ "Українська залізниця") звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (надалі- ПАТ "Інтерпайп НТЗ") на свою користь провізної плати та додаткових зборів за затримку вагону для прикордонно-митного догляду з підняттям даху у загальному розмірі 9 771 грн. 30 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані затримкою вантажу у зв'язку із митним оглядом на державному кордоні, внаслідок чого відповідачу нараховано позивачем до сплати додаткові витрати (плата за користування вагонами, зберігання вантажу, збір за маневрову роботу та інше).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2018 у справі №904/1275/18 (суддя Петренко Н.Е.) позов задоволено; з ПАТ "Інтерпайп НТЗ" на користь ПАТ “Українська залізниця” стягнуто 9 771 грн. 30 коп. провізної плати та додаткових зборів за затримку вагону для прикордонно-митного догляду з підняттям даху та 1 762 грн. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідач як вантажовідправник повинен відшкодувати позивачу понесені додаткові витрати під час проведення прикордонно-митного огляду вантажу незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару внаслідок здійснення митного контролю. Місцевий господарський суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено факт затримки вагонів, оформлений актами загальної форми, які відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України є підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ "Інтерпайп НТЗ" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з’ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просить апеляційний господарський суд його скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що:

-          статтею 338 Митного кодексу України визначений вичерпний перелік підстав для проведення огляду або переогляду товару та транспортних засобів комерційного призначення під час здійснення митного контролю та визначено за чий рахунок в кожному випадку здійснюється огляд (переогляд), а також передбачено, що здійснення огляду або переогляду можливе лише на підставі відповідного рішення керівника органів доходів та зборів; враховуючи, що позивач не надав суду рішення керівника органу доходів та зборів про огляд вантажу, то у позивача відсутні підстави для затримки вагонів, а отже і відсутні підстави для нарахування провізної плати та додаткових зборів;

-          простій вагону відбувся не з вини вантажовласника, тому відсутні підстави для нарахування провізної плати та додаткових зборів.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з її доводами, вважає що рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства України, судом вірно застосовано норми матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивач вважає що вартість проведених залізницею розвантажувальних, навантажувальних, зважувальних та інших робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватися вантажовласниками (вантажовідправниками) незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2017 року зі станції Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці ПАТ “Інтерпайп НТЗ” на станцію призначення Захонь (Угорщина) здійснило відправлення вагону №61738779 (накладна №46828786).

По прибуттю вантажу на ст. Батьово Львівської залізниці спірний вагон було затримано для прикордонно-митного догляду з підняттям даху з 24.09.2017 о 20 год. 20 хв. по 29.09.2017 о 12 год. 00 хв. та відправлено на станцію Чоп для догляду в зоні митного контролю МЧ Львів. Після догляду по станції Чоп 01.10.2017 об 11 год. 20 хв. вагон було відправлено за призначенням. За даними обставинами було складено акти загальної форми № 228 від 29.09.2017, № 7087 від 24.09.2017, № 54 від 01.10.2017, № 4748 від 01.10.2017, № 4737 від 30.09.2017 (а.с. 10-12).

За період затримки спірного вагону з 24.09.2017 - 20 год. 20 хв. до 29.09.2017 - 12 год. 00 хв. позивачем були нараховані додаткові збори згідно актів загальної форми №228 від 29.09.2017, №7087 від 24.09.2017 станції Батьово Львівської залізниці. За період затримки спірного вагону з 30.09.2017 - 13 год. 40 хв. до 01.10.2017 - 11год. 20 хв. були нараховані додаткові збори згідно актів загальної форми №54 від 01.10.2017, №4748 від 01.10.2017, №4737 від 30.09.2017 по станції Чоп Львівської залізниці. Про вказані додаткові збори позивачем було здійснено відмітки у залізничних накладних.

Після проведення митного огляду з підняттям даху вагони було відправлено за призначенням.

До додаткових зборів згідно розрахунку позивача увійшли:

- плата за користування вагонами, затриманих на станції Батьово – 1 471 грн. 20 коп., на станції Чоп – 30 грн. 60 коп.;

- збір за зберігання вантажу по станції Батьово – 2 320 грн. 40 коп.;

- збір за маневрову роботу по станції Батьово – 1 347 грн. 10 коп.;

- довідка про перевезення телефоном – 244 грн.;

- провізна плата від станції Батьово Львівської залізниці до станції Чоп Львівської залізниці - 4 358 грн.

Всього нараховано додаткових зборів на суму 9 771 грн. 30 коп.

Зазначені обставини слугували приводом для звернення позивача із вимогами до відповідача про стягнення цих грошових коштів в судовому порядку.

Заперечуючи на задоволенні позовних вимог позивача, відповідач вказує на те, що у позивача відсутні підстави для стягнення з відповідача коштів, зазначених у позовній заяві, оскільки, по-перше, в порушення вимог Митного кодексу України відсутнє рішення керівника компетентного державного органу щодо затримки та проведення огляду вантажу, який переміщувався в означених вагонах, та по-друге, в складених залізницею актах загальної форми не вказані підстави для затримки вагонів та проведення огляду товарів, через що неможливо встановити за чий рахунок повинен здійснюватися огляд. Все це свідчить про неправомірність дій працівників залізниці щодо затримки вагонів та, як наслідок, неправомірність нарахування провізної плати та додаткових зборів за затримку вагонів.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції виходив із того, що судом встановлено, що затримка вагонів внаслідок митного оформлення вантажу до підстав звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами, зберігання вантажу, охорони вантажу та маневрову роботу законодавством не віднесена, такі дії є митними формальностями, на які розповсюджується обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Причиною спору є питання наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача додаткових зборів, що виникли в ході перевезення вантажів у міжнародному сполученні у зв'язку з виконанням залізницею додаткових робіт з перевезення вантажів під час проведення митного догляду з підняттям даху вагонів, власником вантажу у яких був позивач.

Відповідно до ст.306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно с. 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Відповідно до п. п. 2, 13 Правил користування вагонами і контейнерам, затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999, за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Пунктами 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, визначено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Згідно п. 31.5. Розділу ІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ним послуги (Тарифне керівництво №1) встановлено, що в разі виникнення затримки вантажу, що охороняється, на станціях з причин, не залежних від залізниці з відправника (одержувача, експедитора) додатково справляється плата згідно з таблицею 4.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Крім того, ч. 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Митного кодексу України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. При цьому, митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 318 Митного кодексу України визначено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи. Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.336 Митного кодексу України митний огляд (огляд та переогляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення) є формою митного контролю, який здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів.

Частинами 1, 2 ст. 325 Митного кодексу України визначено, що за письмовою заявою власника товарів або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів можуть здійснюватися навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування, зважування та визначення інших істотних характеристик товарів, що перебувають під митним контролем, взяття проб та зразків таких товарів, зміна ідентифікаційних знаків чи маркування на цих товарах або їх упаковці, транспортних засобах комерційного призначення, а також заміна транспортного засобу комерційного призначення. Зазначені операції здійснюються за рахунок власника товарів, що переміщуються через митний кордон України, або уповноваженої ним особи. У разі відмови у наданні дозволу на здійснення зазначених операцій орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно письмово повідомити особу, яка звернулася із заявою про надання такого дозволу, про причини і підстави відмови. У встановлених цим Кодексом випадках органи доходів і зборів з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті. У такому разі витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися. Якщо в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України, витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженими ними особами.

Частиною 5 ст. 338 Митного кодексу України встановлено, що, зокрема, огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України. З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

З аналізу вказаних положень Митного кодексу України вбачається, що статті 325, 338 Митного кодексу України, включені у глави 47 "Організація митного контролю" та 48 "Зони митного контролю" відповідно, які містять загальні принципи та норми проходження процедури митного контролюю та здійснення огляду (переогляду) транспортних засобів комерційного призначення, тоді як стаття 218 Митного кодексу України включена у главу 32 "Митні формальності на залізничному транспорті", яка містить спеціальні норми проведення митних процедур саме на залізничному транспорті та підлягає застосуванню в даному випадку до спірних правовідносин сторін, як спеціальна норма права.

Оскільки дії щодо здійснення митного огляду є митними формальностями, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що на спірні правовідносини розповсюджуються вимоги статті 218 Митного кодексу України.

Згідно ч.2 ст. 218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Таким чином, виходячи зі змісту статей 218, 325, 338 Митного кодексу України, статей 119, 121 Статуту залізниць, пунктів 2, 3, 8, 10-13, 15. 16 Правил користування вагонами, затверджених наказом Міністерства транспорту України №11 від 25.02.1999, пунктів 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, вартість проведених залізницею розвантажувальних, навантажувальних та перевантажувальних робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватись вантажовласниками (вантажовідправниками) або уповноваженими ними особами незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №904/7181/17 та від 03.04.2018 у справі №911/4080/16).

Як зазначено у накладній, відправником вантажу є ПАТ "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод", тобто відповідач у даній справі, що спростовує відповідні доводи апелянта щодо особи, на яку покладається обов'язок сплати операції, які проводять залізниці, та які необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів.

При цьому місцевим господарським судом вірно встановлено, що затримка вагонів відбулась у зв'язку з проведенням прикордонно-митного догляду з підняттям даху, для чого вагони перенаправлялись з одного пункту митного огляду до іншого зважаючи на те, що механізми підняття даху на станції Батьово відсутні, що й спричинило необхідність виконання залізницею додаткових робіт, зокрема: перевезення вантажу зі станції Батьово до станції Чоп та у зворотному напрямку, маневрових робіт на цих станціях та, відповідно, збільшення часу користування вагонами та зберігання вантажу, додаткових витрат на користування телефоном для складення довідки про перевезення тощо.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно того, що позивач не надав суду рішення керівника органу доходів та зборів про огляд вантажу, тому у позивача відсутні підстави для затримки вагонів, а отже і відсутні підстави для нарахування провізної плати та додаткових зборів, то вони відхиляються судом апеляційної інстанції.

Як вбачається зі змісту вказаних актів загальної форми, вони дійсно не містять відомостей відносно рішення про проведення прикордонно-митного огляду товару та орган чи особу, яка прийняла таке рішення, на виконання якого залізниця вчинила операції з вагонами, які й спричинили їх затримку на шляху прямування до станції призначення у міжнародному сполученні.

Між тим, колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо неправомірності таких дій позивача, оскільки матеріали справи свідчать, що дії залізниці не були самоправними, оскільки вчинялись на вимогу органів митного та прикордонного контролю, що підтверджено в матеріалах справи відповідними доказами: зверненням начальника станції Батьово від 25.09.2017 щодо дій з вагонами через відсутність на станції Батьово механічних засобів для підняття даху з метою проведення митного догляду вантажів, які прямують через державний кордон (а.с. 13), повідомленням начальника Відділу прикордонної служби "Соловка" Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 25.09.2017 №10/909 начальника станції «Батьово» Ужгородської дирекції залізничних перевезень про надання вагонів №№61738563, 61739124, 62606777, 61738738, 57580177, 61738779 для огляду контрольним службам (а.с. 15).

Таким чином, на виконання вимог органів державної прикордонної служби вищевказані вагони були доставлені на залізничну станцію Чоп, де й було здійснено прикордонний та митний догляд вагонів та вантажів, що перевозились в них.

На думку колегії суддів, місцевий господарський суд правомірно не надав оцінки діям посадових осіб органів доходів і зборів та службовим особам прикордонної служби при вчиненні ними митних процедур, дотримання ними митного кодексу та інших нормативних актів, оскільки це не є предметом спору у даній справі. У зв'язку з цим апеляційний господарський суд відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Окрім того, шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю органів доходів і зборів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов'язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом (стаття 30 Митного кодексу України).

Відтак, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення позову; суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, тому передбачених статтями 277-279 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, пов’язані з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, покладаються на ПАТ "Інтерпайп НТЗ".

З огляду на викладене та керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2018 у справі №904/1275/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту до Верховного Суду з підстав, встановлених п.2 ч.3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд