РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

29.11.2018Справа № 910/11103/18

За позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (м. Львів)

До Товариства з обмеженою відповідальністю Військторг (м. Київ)

Про стягнення 335.867,10 грн.
Суддя Ващенко Т.М.
Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:
від позивача: не з`явився

від відповідача: Зініна Н.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова (далі позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Військторг (далі відповідач) про стягнення 335.867,10 грн.

Позивач вказує що відповідач завдав позивачу шкоду (збитки) на пред`явлену до стягнення суму.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.18. відкрито провадження у справі № 910/11103/18 та призначено підготовче засідання на 02.10.18.

02.10.18. відповідачем через відділ діловодства суду подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю Військторг проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

02.10.18. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про поновлення відповідачу процесуального строку на подання відзиву та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 18.10.18.

18.10.18. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 08.11.18. та встановлено позивачу строк для подачі доказів по справі.

05.11.18. позивачем подано відповідь на відзив.

07.11.18. відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

08.11.18. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 29.11.18.

Позивач в судове засідання 29.11.18. явку свого повноважного представника не забезпечив, однак 29.11.18. через відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення судового засідання з підстав участі повноважного представника в іншому судовому засіданні.

Однак до клопотання не подано доказів на підтвердження фактів та обставин, викладених позивачем в клопотанні про відкладення розгляду справи.

Крім вказаного суд наголошує Квартирно-експлуатаційному відділу м. Львова, що учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні представника згідно зі ст.ст. 56-58 ГПК України.

Враховуючи наведене суд залишив клопотання позивача про відкладення розгляду справи без задоволення.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

При розгляді справи по суті судом було заслухано вступне слово, з`ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Представник відповідача в судовому засіданні 29.11.18. проти позову заперечував.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 29.11.18. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.04.17. між позивачем, як позичкодавцем, та відповідачем, як користувачем, були укладені договори позички нерухомого майна, необхідного для організації харчування особового складу Збройних сил України № 1-П/2017 на нежитлові приміщення площею 574,2 кв.м в будівлі № 55, площею 1081,61 кв.м в будівлі № 3, № 2-П/2017 на нежитлові приміщення площею 493,66 кв.м в будівлі № 8, площею 93,84 кв.м в будівлі № 4, площею 184,6 кв.м в будівлі № 6, № 4-П/2017 на нежитлові приміщення площею 104,3 кв.м в будівлі № 44, площею 30,4 кв.м в будівлі № 23, площею 23,5 кв.м в будівлі № 35, № 5-П/2017 на нежитлові приміщення площею 600,0 кв.м в будівлі № 1, № 6-П/2017 на нежитлові приміщення площею 269,02 кв.м в будівлі № 1, площею 24,74 кв.м в будівлі № 2, № 7-П/2017 на нежитлові приміщення площею 257,5 кв.м в будівлі № 88, № 8-П/2017 на нежитлові приміщення площею 308,8 кв.м в будівлі № 4, площею 151,7 кв.м в будівлі № 6, площею 68,25 кв.м в будівлі № 24, № 9-П/2017 на нежитлові приміщення площею 446,4 кв.м в будівлі № 1, № 10-П/2017 на нежитлові приміщення площею 534,8 кв.м в будівлі № 39, площею 993,6 кв.м в будівлі № 65, № 11-П/2017 на нежитлові приміщення площею 22,96 в будівлі № 17, площею 117,99 кв.м в будівлі № 10, площею 28,0 кв.м в будівлі № 15, № 12-П/2017 на нежитлові приміщення площею 529,0 кв.м в будівлі № 91, площею 471,0 кв.м в будівлі № 211, площею 206,5 кв.м в будівлі № 251, № 13-П/2017 на нежитлові приміщення площею 1021,05 кв.м в будівлі № 189, площею 412,98 кв.м в будівлі № 326, № 15-П/2017 на нежитлові приміщення площею 574,4 кв.м в будівлі № 6, № 16-П/2017 на нежитлові приміщення площею 93,1 кв.м в будівлі № 6, № 17-П/2017 на нежитлові приміщення площею657,5 кв.м в будівлі № 14, площею 187,2 кв.м в будівлі № 2, № 15-П/2017 на нежитлові приміщення площею 764,35 кв.м в будівлі № 1, площею 197, кв.м в будівлі № 4, № 19-П/2017 на нежитлові приміщення площею 105,1 кв.м в будівлі № 14.

01.04.17. між позивачем (далі сторона-1) та відповідачем (далі - сторона-2) укладено договір № 4 про відшкодування вартості послуг теплопостачання, спожитих в процесі надання послуг харчування (далі договір № 4), відповідно до умов якого (п. 1.1) сторона-1 надає стороні-2 послуги теплопостачання на об`єкти її діяльності, визначені в додатку № 1 до даного договору, а сторона-2 відшкодовує стороні-1 вартість теплової енергії, спожитої нею у приміщеннях кожної військової частини, в яких сторона-2 надає послуги з харчування військовослужбовців на підставі Договору про закупівлю харчування № 286/2/16/8 від 28.03.17. (далі договір з харчування), укладеного з Міністерством оборони України.

Обсяги постачання теплової енергії на об`єкти та розмір опалювальних площ до яких має доступ сторона-2, визначено у додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору № 4 (568,51 кв.м, 251,97 кв.м, 115,23 кв.м, 61,77 кв.м, 103,58 кв.м, 276,83 кв.м, 90,91 кв.м, 238,87 кв.м, 354,22 кв.м, 12,0 кв.м, 162,72 кв.м, 90,0 кв.м, 31,6 кв.м, 171,07 кв.м, 40,72 кв.м, 196,52 кв.м, 90,73 кв.м, 258,38 кв.м всього 3115,63 кв.м). Розмір тарифу встановлюється стороною-1 на основі калькуляції або виходячи з вартості тарифу прямих постачальників за двоставковим тарифом, затвердженим відповідним розпорядчим актом, рішенням комітету Львівської міської ради (пункти 1.2, 1.3 договору № 4).

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 договору № 4 останнім днем календарного місяця сторона-1 оформлює та надає стороні-2 рахунок-фактуру, який складений на підставі розрахунку за фактично спожиту теплову енергію для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження, акт виконаних робіт (наданих послуг), оформлені відповідно до вимог чинного законодавства України, які є підставою для проведення оплати по договору № 4. Сторона-2 приймає до виконання подані стороною-1 вищезазначені документи та здійснює оплату на умовах договору № 4.

Відповідно до пункту 3.2 договору № 4 сторона-2 зобов`язується відшкодувати вартість спожитої теплової енергії та після отримання від сторони-1 оформленого згідно вимог діючого законодавства України пакету документів: рахунку-фактури, розрахунку за фактично спожиту теплову енергію для опалення та щомісячної величини плати за приєднане теплове навантаження, акту виконаних робіт (наданих послуг), протягом 10 банківських днів, здійснювати оплату за спожиту теплову енергію.

Строк дії договору № 4 погоджено пунктом 6.1 з моменту підписання його сторонами та діє до 01.04.17. до 31.12.17.

Даний договір може бути пролонгований на строк пролонгації договору з харчування. Даний договір може бути пролонгований у разі укладення стороною-2 нового договору про закупівлю послуг з громадського харчування з Міністерством оборони України. Всі зміни та доповнення оформлюються додатковими угодами (п. п. 6.3-6.5 договору № 4).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ч. 1, ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Зі змісту договору № 4 вбачається, що контрагентами було погоджено надання послуг теплопостачання та відшкодування вартості теплопостачання саме на площі, які зазначені в означеному правочині.

У відповідно до наданих позивачем до матеріалів справи актів здачі-прийому робіт (надання послуг) на банківських виписок, на виконання умов договору № 4 позивачем нараховано по договору № 4, а відповідачем в повному обсязі сплачено 348,13 грн. за квітень 2017 року, 19.156,14 грн. за жовтень 2017 року, 131.706,46 грн. за листопад 20174 року та 143.645,90 грн. за грудень 2017 року.

Додатковою угодою від 11.12.17. до договору № 4 сторони ввели в дію з 01.01.18. додаток № 1 до вказаного договору, яким збільшено обсяги споживання теплової енергії та опалювальну площу (950,61 кв.м, 328,7 кв.м, 244,0 кв.м, 191,8 кв.м, 227,6 кв.м, 724,4 кв.м, 220,1 кв.м, 436,52 кв.м, 660,65 кв.м, 42,6 кв.м, 668,95 кв.м, 622,2 кв.м, 168,2 кв.м, 61,67 кв.м, 51,0 кв.м всього 5599,0 кв.м).

Разом з тим, позивач вказує, що 10.05.18. Західним офісом Держаудитслужби Державної аудиторської служби України складено акт № 08-21/2 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.04.16. по 31.01.18., яким вказано, що в договорі № 4 передбачено меншу опалювальну площу (3115,63 кв.м), ніж визначено договорами позики нерухомого майна на 5599,00 кв.м, чим занижено суму нарахувань за послуги теплопостачання на суму 335.867,10 грн. з ПДВ, чим не дотримано п. 7.4.18 договору про закупівлю послуг щодо забезпечення харчуванням від 28.03.17. № 286/2/17/8, п. 5,20,22 Порядку № 228.

З огляду на зазначене позивач вказує, що йому завдано збитків на вказану суму та просить суд стягнути з відповідача на свою користь 335.867,10 грн. розраховуючи означену суму за період: 25 днів квітня 2017 року, жовтень-грудень 2017 року.

Збитками в силу вимог статті 22 Цивільного кодексу України є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Обов`язковими умовами покладення відповідності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Отже, зменшення майнових благ внаслідок неправомірних дій наступає об`єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов`язань.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов`язань причиною. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань (виключає його відповідальність).

Згідно з ч. 1 і ч 2 ст. 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд зауважує, що в акті ревізії № 08-21/2 від 10.05.18. Державною аудиторською службою України не вказано, за який період нараховано збитки на суму 335.867,10 грн.

Пунктом 7.4.18 договору про закупівлю послуг щодо забезпечення харчуванням від 28.03.17. № 286/2/17/8 встановлено обов`язок саме позивача укласти договори з постачальниками (виробниками) житлово-комунальних послуг та енергоносіїв на всю площу приміщень, що передаються йому за договором позички нерухомого майна.

Позивачем не подано доказів укладення між сторонами додаткових угод до договору № 4 в частині збільшення обсягів споживання теплової енергії та опалювальної площі за період 25 днів квітня 2017 року, жовтень-грудень 2017 року, як за згодою сторін так і в судовому порядку.

Посилання позивача на лист № 7110 від 05.12.16. не приймається судом, оскільки останнім не подано доказів його направлення відповідачу. Крім того, лист від грудня 2016 року містить посилання на договір № 4 від квітня 2017 року

Лист № 131 від 10.01.18. з додатками не приймається судом в якості належного доказу, оскільки позивачем не подано доказів його направлення відповідачу.

Отже матеріали справи не містять належних та допустимих докази того, що до договору № 4 внесені зміни в установленому законом порядку, як і не містять доказів визнання вказаного правочину недійсним.

З урахуванням викладеного, суд відхиляє посилання позивача на п. 7.4.18 договору № 286/2/17/8 від 28.03.17. про закупівлю харчування (послуги щодо забезпечення харчуванням, харчовими продуктами, особового складу військових частин та військових навчальних закладів ЗС України, інших осіб, які згідно із законодавством мають право на забезпечення харчуванням у санітарних та польових умовах у тому числі годування штатних тварин), укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю Військторг.

Отже, відсутні підстави для нарахування позивачем відповідачу нарахувань за послуги теплопостачання в сумі 335.867,10 грн. за період: 25 днів квітня 2017 року, жовтень-грудень 2017 року на підставі складених та підписаних позивачем в односторонньому порядку розрахунків (перерахунків) та актів відшкодування вартості послуг теплопостачання за межами договору № 4 на підставі акту ревізії № 08-21/2 від 10.05.18.

З огляду на викладене в сукупності суд встановив відсутність вини відповідача, відсутність протиправності його дій та причинного зв`язку між діями та збитками, тобто відсутність сукупності елементів складу правопорушення.

За вказаних підстав суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 11.12.18.

Суддя Т.М. Ващенко