Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2018 р.

м. Житомир

Справа № 906/679/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"Домінанта"

до Публічного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль"

про стягнення 9979,82 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Домінанта" звернулося до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" 9979,82грн, з яких: 8000,00грн. основного боргу, 1113,03грн пені, 701,21грн інфляційних та 165,58грн 3% річних.

Ухвалою суду від 17.08.2018 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 29.10.2018 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

19.11.2018, до початку судового засідання, від позивача надійшло клопотання про розгляд позовних вимог із стягнення штрафних санкцій від 12.11.2018. Згідно вказаного клопотання позивач підтверджує сплату відповідачем суми основного боргу та судового збору, підтримує позов в решті заявлених ним вимог.

Сторони своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені вчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судової кореспонденції.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що явка сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, суд вважає, що їх відсутність та неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, не перешкоджає розгляду справи. Розгляд справи здійснюється за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмові пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

17.09.2015 між ТОВ "Домінанта" (виконавець/позивач) та ПАТ "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (замовник/відповідач) укладено договір № 33/2015-СО (далі Договір (а.с.11-14)).

За умовами п.1.1 Договору, виконавець зобов'язався в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, за завданням замовника виконати ремонт та налагодження маркувального устаткування "DOMINO" (Великобританія), яке використовується замовником, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити належним чином виконані за цим Договором роботи (Додаток №1).

Згідно п. 2.1 Договору, сторони погодили, що виконання робіт повинно починатися, здійснюватися і закінчуватися в узгоджені сторонами строки (під конкретні обсяги робіт). За необхідності, уточнюється та узгоджується календарний графік виконання робіт.

До вказаного Договору сторони уклали додаток № 1, яким погоджено перелік та вартість робіт із сервісного обслуговування краплеструменевих принтерів "DOMINO".

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення його печатками сторін та діє до 31 грудня 2015 року, а в частині гарантійних зобов'язань до закінчення встановленого Договором гарантійного строку. Дострокове розірвання цього Договору можливе лише за взаємною згодою сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору. Договір автоматично продовжується на кожен наступний рік, якщо жодна із сторін не розірве Договір шляхом направлення письмового повідомлення іншій стороні не пізніше ніж за 30 днів до закінчення (31 грудня) поточного календарного року.

Позивач вказує, що виконав роботи по даному Договору у повному обсязі, що підтверджується актом здачі-приймання робіт №ОУ-0000234 (а.с.16), який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

Вартість виконаних виконавцем будівельних робіт за вищезазначеними актом склала 11130,31 грн з ПДВ.

Позивач вказав, що за відображені в акті роботи відповідач розрахувався частково, сплативши 3130,31 грн 02.08.2018, що підтверджується платіжним дорученням № 8684 від 02.08.2018 (а.с.21).

Невиконання відповідачем зобов'язань по оплаті виконаних робіт стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою стягнути з відповідача 8000,00 грн основного боргу, 1113,03 грн пені за період з 27.11.2017 по 01.08.2018, 701,21 грн інфляційних за період з листопада 2017 по червень 2018 та 165,58 грн. 3% річних за 181 день.

В обґрунтування позовних вимог позивач зсилається на ст.ст. 546, 549, 610, 611, 612, ч.1,2 ст. 614, 629 ЦК України та, 193, 199, 232 ГК України.

Відповідач у листі № 826 від 09.10.2018 повідомив суд, що станом на 09.10.2018 заборгованість у розмірі 8000,00 грн та 1762,00 грн судового збору сплачено позивачу у повному обсязі. Зсилаючись на ч.3 ст. 551 ЦК України, ст. 233, 258 ГК України, просить скасувати заявлені позивачем пеню, інфляційні, 3% річних.

У клопотанні від 12.11.2018 позивач підтвердив здійснення відповідачем погашення 8000,00 грн основного боргу та 1762,00 грн судового збору. При цьому наголосив на відсутності підстав для звільнення відповідача від сплати заявлених до стягнення пені та нарахувань за ст. 624 ЦК України.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши приписи законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Аналогічні положення містять ст.ст. 525, 526 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 33/2015-СО від 17.09.2015, який за своєю правовою природою є договором підряду, оскільки за його п.1.1 виконавець зобов’язався за завданням замовника виконати ремонт та налагодження маркувального устаткування, яке використовується замовником, а замовник зобов’язався прийняти та оплатити виконані за цим Договором роботи.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Підписаним сторонами без зауважень актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 26.10.2017 (а.с. 16) підтверджено та не заперечується сторонами факт виконання позивачем та прийняття відповідачем, визначених Договором та Додатком до нього робіт на суму 11130,31 грн.

Відповідно до п. 3.5 Договору, оплата за даним Договором проводиться замовником шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця, відповідно до банківських реквізитів останнього на таких умовах: 100 % оплата протягом 30 календарних днів з моменту підписання акта виконаних робіт, що включає визначену вартість робіт, необхідних матеріалів та запасних частин.

Згідно п. 3.6 Договору, моментом оплати вважається момент зарахування коштів на рахунок виконавця. Якщо останній день оплати припадає на неплатіжний день, то останнім днем оплати вважається перший наступний платіжний день. В разі якщо кінцевий термін платежу припадає на період з 25-го числа місяця, то цей платіж переноситься на перший платіжний день наступного місяця.

З урахуванням п. 3.5, 3.6 Договору, зважаючи, що акт здачі – прийняття робіт підписано сторонами 26.10.2017, останнім днем для проведення розрахунків за вказаним актом є перший платіжний день грудня 2017 року, тобто заборгованість виникла з 02.12.2017.

Натомість, судом встановлено, що лише 02.08.2018 відповідач сплатив 3130,31 грн. основного боргу. Погашення залишку основного боргу на загальну суму 8000,00 грн та відшкодування 1762,00 грн судового збору відповідач здійснив 20.09.2018 та 04.10.2018, відповідно, що підтверджується платіжними дорученнями №10362 від 20.09.2018, №10782 від 04.10.2018 (а.с.49,50).

Оскільки основний борг в сумі 8000,00 грн відповідач сплатив під час розгляду справи, то провадження у справі в цій частині підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема, сплату неустойки.

Згідно ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" обумовлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 даного Закону України визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За умовами п.9.2. Договору, за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань за п.3.2. замовник сплачує пеню у розмірі 0,05% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше 10% від суми заборгованості.

З розрахунку позивача вбачається, оскільки пеня за прострочення платежів за період з листопада 27.11.2017 по 01.08.2018 є більшою ніж 10% від суми заборгованості за Договором підряду (станом на дату подання позову до суду), позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 1330,13, що складає 10% від суми заборгованості.

Суд перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, дійшов висновку, що при здійсненні вказаного розрахунку не було взято до уваги умови п.3.6. Договору та вимоги ч.6 ст. 232 ГК України, що призвело до невірного визначення позивачем періоду нарахувань та, відповідно, суми пені.

Також суд враховує, що п.9.2 Договору сторони визначили розмір пені, який узгоджується з приписами ст.3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", оскільки не перевищує зазначеного у останньому її розміру, що є правом сторін.

Враховуючи допущені позивачем помилки при нарахуванні пені та визначений у п.9.2 розмір останньої, суд встановив, що вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню на суму 1018,42 грн. за період з 02.12.2017 по 02.06.2018. У стягненні 94,61 грн пені слід відмовити.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд встановив, що вимога про їх стягнення у заявленій сумі за визначену позивачем кількість днів (181) відповідає здійсненому судом розрахунку за період з 02.12.2017 по 02.06.2018, є обґрунтованою та вірною, тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо інфляційних, то відповідно до постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

При перевірці наданого позивачем розрахунку, враховуючи, що борг виник станом на 02.12.1017, судом встановлено безпідставне їх нарахування за листопад 2017. Згідно здійсненого судом перерахунку, правомірно нараховано до стягнення 602,38 грн інфляційних. У стягненні 98,83 грн інфляційних слід відмовити.

Водночас, зважаючи на наявність в матеріалах справи клопотання відповідача про скасування пені, річних, інфляційних в заявленому позивачем розмірі, суд враховує те, що законодавством України не передбачено таких повноважень суду, натомість приписами ст.233 ГК України та ч.3.ст.551 ЦК України обумовлена можливість зменшення судом штрафних санкцій (штрафу, пені, неустойки). При цьому суд звертає увагу, що річні та інфляційні до штрафних санкцій не відносяться, тобто їх зменшення судом взагалі не передбачено законодавством.

Так, згідно зі ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов’язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст.551 ЦК України обумовлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання, суд повинен об’єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов’язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов’язання, незначності прострочення у виконанні зобов’язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення.

Відповідач у своїй заяві просить скасувати заявлені позивачем штрафні санкції у повному обсязі, натомість жодних аргументів щодо необхідності вчинення такого скасування, крім як сплати суми основного боргу, не наводить.

Згідно положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи приписи ст. 6, 627 ЦК України, суд не розцінює нараховану позивачем суму пені як надмірно велику, оскільки остання обумовлена сторонами Договору за їх волевиявленням, а наведені у клопотанні обставини суд не розцінює як виняткові, тому підстав для зменшення штрафних санкцій не вбачає.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають частковому задоволенню на суму 1780,82грн, з яких: 1018,42 грн пені, 602,38 грн інфляційних, 165,58 грн 3% річних. У стягненні 94,61 грн пені, 98,83 грн інфляційних суд відмовляє. В частині стягнення 8000,00грн основного боргу провадження у справі підлягає закриттю, у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Керуючись ст. 2, 73-79, 86, 129, 231, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (12201, Житомирська обл., Радомишльський р-н, м. Радомишль, вул. Микгород, буд. 71, ід. код 05418365) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Домінанта" (04107, м. Київ, вул. Багговутівська, буд. 17/21, ід. код 32211939):

- 1018,42 грн пені;

- 602,38 грн інфляційних;

- 165,58 грн 3% річних.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення 8000,00 грн. основного боргу.

4. У стягненні 94,61 грн пені, 98,83 грн інфляційних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 04.12.18

Суддя Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1 - у справу;

2 - позивачу - (ТОВ "Домінанта" 04107, м.Київ, вул. Багговутівська, 17/21 ) - рек. з пов.;

3 - відповідачу (ПАТ "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль"- 12201,м.Радомишль, Житомирська обл., вул. Микгород, 71) - рек. пов.