ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Черкаси справа № 925/966/18

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Кучеренко О.І. із секретарем судового засідання Юхименко О.В., за участю позивача Ющенко О.В., особисто та представника відповідача - Коваленко А.П., за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом фізичної особи-підприємця Ющенко Тетяни Кирилівни до Головного управління Національної поліції у Черкаській області про стягнення 13320 грн 00 коп,

ВСТАНОВИВ:

до господарського суду Черкаської області з позовом звернулася фізична особа-підприємець Ющенко Тетяна Кирилівна про стягнення з Головного управління Національної поліції у Черкаській області 13320,00 грн заборгованості за договором №1 від 03.05.2005, який був укладений між нею та Монастирищенським районним відділом внутрішніх справ України. В обґрунтування позову позивачка вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань в частині оплати послуг за харчування тимчасово затриманих в ізоляторі тимчасово тримання №3 Монастирищенського районного відділу внутрішніх справ України.

Відповідач направив до суду відзив на позов, у якому проти позову заперечував з підстав його необґрунтованості. Свої доводи обґрунтував тим, що між позивачкою та відповідачем дійсно існували договірні відносини про надання послуг з трьохразового харчування осіб взятих під варту, однак ці відносини були урегульовані договором №36/17 від 09.02.2017, а не договором №1 від 03.05.2005, на який посилається позивачка у позові. Послуги, які позивачка надавала за договором №36/17 від 09.02.2017 на загальну суму 19895 грн 58 коп Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області повністю оплачені у сумі 19895,58, що підтверджується платіжними дорученнями №350 від 28.02.2017, №771 від 25.04.2017, №952 від 13.05.2017. Отже, ніякої заборгованості у відповідача перед позивачкою не існує, а договір №36/17 від 09.02.2017 є виконаним в повному обсязі.

У судовому засіданні 21.11.2018 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, підтримував позицію викладену у відзиві на позов.

Заслухавши доводи та пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні у справі матеріали, судом встановлено, що 03 травня 2005 року між фізичною особою-підприємцем Безкоровайною (змінено прізвище на Ющенко) Тетяною Кирилівною (далі - Сторона №1, позивач у справі) та Монастирищенським районним відділом внутрішніх справ України в особі начальника Сухецького Бориса Павловича (далі - Сторона №2) було укладено договір №1 (далі договір), у відповідності до умов якого підприємець зобов'язувалась надавати послуги з трьохразового харчування осіб взятих під варту, а Монастирищенський районний відділ внутрішніх справ України зобов'язувався оплатити ці послуги. Відповідно до пункту 2.2 договору асортимент потрібних продуктів харчування встановлює Сторона №2 згідно переліку справ Сторони №1. Сторонами договору був встановлений наступний порядок розрахунків: Сторона №1 надає рахунок фактично отриманих послуг по харчуванню, а Сторона №2 сплачує надані послуги щомісячно до 10 числа наступного місяця (пункти 3.1-3.2 договору). У пункті 6.1 договору сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту його підписання та вважається пролонгованим на наступний рік, якщо до закінчення строку дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

За доводами позивачки, договір продовжувався щорічно за взаємною згодою Сторони №2, проте письмових угод у зв'язку з цим сторони не укладали. На виконання договору №1 від 03.05.2005 в період з січня по квітень 2017 року позивачем були надані послуги з харчування осіб, що утримуються під вартою на загальну суму 33216 грн, на підтвердження чого позивачка надала перелік накладних за 4 місяці 2017 року, який за її доводами погоджений відповідачем. За доводами позивачки за отримані послуги відповідач повністю не розрахувався, частково сплатив суму боргу, перерахувавши їй 19895 грн 58 коп. На адресу відповідача позивачка направила претензію від 19.09.2017, у якій вимагала сплатити заборгованість у сумі 23410,00 грн. У відповіді на претензію від 24.07.2018 №29/10-125 відповідач повідомив, що послуги позивачки сплачені повністю у сумі 19895 грн 58 коп на підставі договору №36/17 від 09.02.2017. Позивачка вважає, що Головне управління національної поліції у Черкаській області порушило взяті на себе договірні зобов'язання щодо встановлених строків та порядку оплати за надані послуги, що суперечить п. 3.1 та п. 3.2 договору №1 від 03.05.2005. Невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором стало правовою підставою для звернення до суду.

Судом також встановлено, що 09.02.2017 між фізичною особою - підприємцем Ющенко Тетяною Кирилівною (виконавець) та Головним управлінням Національної поліції у Черкаській області (замовник) був укладений договір №36/17 згідно з умовами якого виконавець зобов'язується надати послуги щодо безперебійного трьохразового харчування осіб, що перебувають у ізоляторі тимчасового тримання, а замовник прийняти по акту виконаних робіт і оплатити, в узгоджених сторонами розмірах вартість виконаних робіт.

Предметом спору у справі є стягнення грошових коштів за надані позивачкою послуги з харчування осіб, які знаходяться в ізоляторі тимчасового тримання. Договір №1 від 03.05.2005, на який посилається позивачка, як на правову підставу виникнення зобов'язань та права на стягнення заявленої суми, за своєю правовою природою є господарським договором про надання послуг. Згідно зі статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим, як встановлено судом договір, на який як на підставу своїх позовних вимог посилається позивачка укладений нею з Монастирищенським районним відділом внутрішніх справ України в особі його начальника. Правові питання діяльності органів внутрішніх справ на час укладення спірних правовідносин були урегульовані Законом України «Про міліцію». Так, відповідно до статті 7 цього Закону міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. Вона складається з підрозділів: кримінальної міліції; міліції громадської безпеки; місцевої міліції та ін.. Права і обов'язки, організація роботи та структура підрозділів міліції визначаються положеннями, які затверджуються Міністром внутрішніх справ України відповідно до цього Закону. Керівництво міліцією, здійснюється начальником головних управлінь, управлінь Міністерства внутрішніх справ України. Разом з тим, Закон України «Про міліцію» втратив свою чинність у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію України», який набув чинності 02.07.2015. Національна поліція і її органи не є правонаступниками прав та обов'язків міліції та її організаційних структур. Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» було прийнято рішення про ліквідацію Управління внутрішніх справ у Черкаській області, у тому числі і Монастирищенський районний відділ внутрішніх справ України. Ліквідація цих юридичних осіб здійснюється без переходу прав і обов'язків цих органів, що ліквідуються до інших осіб, тобто без правонаступництва. Отже, пред'явлення позивачкою вимог до Головного управління Національної поліції у Черкаській області за договірними зобов'язання за договором №1 від 03.05.2005 є безпідставним, оскільки Головне управління національної поліції у Черкаській області не є стороною договору №1 від 03.05.2005 і не є правонаступником Монастирищенського районного відділу внутрішніх справ України.

Позивачка доводить, що нею на користь відповідача надані послуги з трьохразового харчування осіб, що перебувають в ізоляторі тимчасового утримання на загальну суму 33216 грн, що підтверджується приєднаним списком накладних, який оформлений відповідачем. Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів. У даному випадку такими доказами повинні бути первинні бухгалтерські документи.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно пункту 1 статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Отже, законодавством встановлено, що факт здійснення господарської операції фіксують первинні документи, що складаються під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити зокрема: назва документа (форми), дата і місце складання, назва підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильності її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Ці реквізити обов'язкові для усіх первинних документів незалежно від того, регламентує порядок їх складання спеціальний нормативний акт чи ні. Отже, доказами на підтвердження обґрунтованості розрахунку позовних вимог мають бути первинні документи, які містять інформацію про рух грошових коштів та підтверджують таку інформацію (розмір сплачених сум, дата сплати, підстава тощо). Однак надавач послуг - позивачка у справі, не надала суду належних доказів, які б підтверджували надання послуг по харчуванню за договором №1 від 03.05.2005, згідно якого повинна проводитись оплата, а наданий позивачкою перелік якихось документів, в силу пункту 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не є належним доказом надання цих послуг.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини у цій справі, приписи наведених правових норм та статті 75 Господарського процесуального кодексу України, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 13320 грн заборгованості до задоволення не підлягає.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно статті 126 Кодексу встановлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Позивачкою заявлено вимогу про стягнення з відповідача 500,00 грн витрат пов'язаних з юридичними послугами по оформленню позовної заяви. Разом з тим, суд зазначає, що у справі немає документів, складених за підписом адвоката Кулинича О.І. чи з поміткою про складення їх адвокатом за договором від 06.09.2018 про надання правової допомоги. За умовами договору оплата правничої допомоги у сумі 500 грн виплачується адвокату за надання правничої допомоги та представництво у суді. Акту прийому-передачі послуг, доказів надання послуги із підготовки та подання до суду позовної заяви і представництво інтересів замовника у господарському суді до матеріалів справи не додано. В ході розгляду справи адвокат, як представник позивача, участі не приймав. З огляду на зазначенні доводи та з враховуючи, що суд відмовив позивачці у задоволенні позову, судові витрати, у вигляді судового збору та адвокатських витрат покладаються на позивачку та їй не відшкодовуються.

Керуючись статями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судового рішення судом апеляційної інстанції. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня ухвалення судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення підписано 30.11.2018.

Суддя О.І.Кучеренко