Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2018 р. м. Житомир Справа № 906/354/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

за участі секретаря судового засідання: Шевчук - Сингаївської І.Г.

за участю представників сторін:

- від позивача: ОСОБА_1 - представник за дов. № 56/17 від 29.05.2017

- від відповідача: ОСОБА_2 - представник за дов. № 193 від 03.09.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" (Хмельницька область, м. Славута)

до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м. Житомир)

про стягнення 694714,44 грн.

У засіданні суду оголошено вступну і резолютивну частини рішення та повідомлено дату складення повного рішення у відповідності до вимог ст. 238 ГПК України.

ТОВ "Укрінтех" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" 850991,41 грн., з яких, 664946,69 грн. боргу, 57974,09 грн. 3% річних, 128070,63 грн. інфляційних; зазначено про попередній розрахунок суми судових витрат, які поніс і очікує позивач у зв'язку із розглядом справи: 12764,87 грн. судового збору; 42000,00 грн. витрат на правову допомогу; 3000,00 грн. витрат на проїзд до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на невиконання відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати за отриманий товар, які виникли на підставі договорів: б/н від 12.08.2013, №1/16 від 01.02.2016, №30-1/03/17 від 30.03.2017, додаткових угод до нього.

Ухвалою від 18.05.2018 позовну заяву залишено без руху та зазначено про недоліки, які слід було усунути у встановлений термін (а. с. 125,126 у т.1).

06.06.2018 до суду від ТОВ "Укрінтех" надійшов супровідний лист від 01.06.2018, вих. №43/18 з позовною заявою від 08.05.2018, вих. №42/18 та додатками, відповідно до якої уточнено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку з розглядом справи (а.с.128-200 у т.1).

Ухвалою від 07.06.2018 господарський суд відкрив провадження у справі; постановив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; призначив підготовче засідання суду; витребував від сторін документи (а.с.1 у т. 1).

Ухвалою від 19.07.2018 господарський суд продовжив термін підготовчого провадження по 04.09.2018, витребував від сторін відповідні документи (а. с. 89 у т.2).

Ухвалою від 22.08.2018 господарський суд закрив підготовче провадження, призначив справу до судового розгляду по суті на 05.09.2018 о 14:30; викликав в засідання суду повноважних представників сторін (а. с. 75 у т. 3).

03.09.2018 до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог від 29.08.2018, вих. №74/18, в якій просить стягнути з відповідача 694714,44 грн., з яких, 664946,69 грн. основного боргу, 11149,24 грн. 3% річних; 18618,51 грн. інфляційних втрат, з доказами її направлення відповідачу (а. с. 79 - 84 у т. 3).

Ухвалою від 05.09.2018 господарський суд призначив засідання суду для розгляду справи по суті та заяви позивача про зменшення позовних вимог на 04.10.2018.

До суду надійшли такі документи:

- 26.11.2018 - (електронною поштою) від представника позивача - пояснення до позову від 26.11.2018 з додатками, відповідно до яких уточнено загальну суму боргу у розмірі 664093,26 грн., 3 % річних у розмірі 11134,93 грн. з 06.02.2018 до 28.08.2018, інфляційні у розмірі 18594,61 грн. з 01.02.2018 до 30.04.2018 (а. с. 119-127 у т. 3);

- 27.11.2018 - від відповідача - заява від 27.11.2018, вих. № 1559 про застосування позовної давності щодо стягнення боргу у заявленій позивачем сумі та у зв'язку з цим відмову у задоволенні позовних вимог повністю (а. с.128 у т.3).

Ухвалою від 30.11.2018 господарський суд прийняв заяву позивача від 29.08.2018, вих. №74/18 про зменшення позовних вимог до розгляду та постановив вважати новою ціною позову суму боргу у розмірі 694714,44 грн., з яких 664946,69 грн. основний борг, 11149,24 грн. 3% річних, 18618,51 грн. інфляційні втрати (а. с. 140 у т.3).

Ухвалою від 30.11.2018 господарський суд відмовив в задоволенні заяви ТОВ "Укрінтех" про зменшення розміру позовних вимог у сумі 693822,80 грн., яка викладена у поясненні до позову від 26.11.2018 (а. с. 141 у т.3).

Представник позивача в засіданні суду підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі; надав пояснення до позову разом з розрахунками оплати (а. с.129-136 у т.3), які надійшли до суду електронною поштою.

Представник відповідача в засіданні суду заперечив проти позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 20.06.2018, вих. № 859 (а. с. 207-211 у т.1), додаткових поясненнях від 19.07.2018, вих. №1010 (а. с. 85,86 у т. 2) та промові (заключному слові) (а. с.113,114 у т. 3); зазначивши про відсутність боргу перед позивачем за поставлений товар та наявності 25943,87 грн. переплати, в підтвердження чого надано в засіданні суду акт звірки взаємних розрахунків за період з 16.11.2015 до 28.12.2017 (а. с.138 у т. 3).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

12.08.2013 між ТОВ "Укрінтех" (позивач, постачальник) та ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (відповідач, покупець) укладено договір поставки № б/н (далі - договір від 12.08.2013) (а. с. 139-145 у т. 1), відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити бітум нафтовий дорожній ДНД 60/90 (90/130) (далі - товар) відповідно до умов договору і додаткових угод до нього.

Орієнтовна кількість товару, що підлягає поставці згідно з умовами цього договору становить 500 т. Номенклатура визначається сторонами в додаткових угодах договору (п. 1.2. договору від 12.08.2013).

Відповідно до п. 3.1. договору від 12.08.2013 орієнтовна ціна цього договору становить 3900000,00 грн., в тому числі ПДВ - 650000,00 грн. Загальна вартість товару за цим договором складається з вартості кожної партії товару, поставленої в межах строку дії цього договору та відповідно до специфікацій до договору.

Згідно з п. 3.3. договору від 12.08.2013 сторонами погоджено, що ціна за одиницю товару з урахуванням транспортних витрат відповідно до визначених нижче умов поставки на дату укладання товару становить 7800,00 грн. з ПДВ за тонну бітуму.

Відповідно до п.4.1. договору від 12.08.2013 розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати покупцем після пред'явлення постачальником рахунку на оплату товару (далі - рахунок) та підписання сторонами акту приймання-передачі товару і передачі документів, зазначених пунктом 4.2. договору, проте в будь-якому випадку після отримання покупцем повного розрахунку від Служби автомобільних доріг в Житомирській області на відповідні цілі.

Пунктами 4.2 і 4.3 договору від 12.08.2013 передбачено, що до рахунку додаються: документи, що підтверджують належну якість товару (сертифікат або паспорт якості), видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні та інші первинні документи, передбачені для даного виду товару чинним законодавством. В разі ненадання зазначених цим пунктом договору документів постачальник зобов'язується відшкодувати спричинені покупцю збитки (витрати). Сторони свідчать, що покупець зобов'язується розрахуватися з постачальником за отриманий товар протягом 60 днів з моменту отримання від постачальника документів, вказаних в пп. 4.1., 4.2. договору.

Сторони домовились, що відповідно до п. 4.4. договору від 12.08.2013 у разі недостатності суми проведеного покупцем на постачальника платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі, ця сума погашає вимоги постачальника у такій черговості: 1) за будь - яких умов у першу чергу сплачується (погашається) сума основного боргу; 2) всі інші нарахування та платежі сплачуються (погашаються) виключно після сплати (погашення) суми основного боргу.

Платіжні документи за цим договором оформляються згідно з чинним законодавством із дотриманням усіх вимог, що звичайно ставляться до змісту і форми таких документів, з обов'язковим зазначенням: номера договору, за яким здійснюється переказ грошових коштів (п. 4.5. договору від 12.08.2013).

На поставку кожної партії товару покупець надає постачальнику письмову заявку. Постачальник розглядає заявку замовника в 5 денний строк та акцептує її або надає покупцеві обгрунтовані заперечення у письмовій формі. У разі відсутності в постачальника заперечень щодо отриманої заявки, між сторонами укладається додаткова угода або специфікація на поставку даної партії товару. Постачальник здійснює поставку кожної партії товару на умовах, що передбачені відповідною додатковою угодою (специфікацією) до цього договору протягом 5 днів з моменту підписання такої додаткової угоди (специфікації) (п. 5.1. договору від 12.08.2013).

Відповідно до п. 5.2. договору від 12.08.2013 вартість перевезення фіксується в товарно-транспортній накладній та відображається в акті наданих послуг по перевезенню та в видатковій накладній окремо від ціни товару і оформляється належним чином, один екземпляр якої передається покупцю.

Згідно з п. 5.4. договору від 12.08.2013 після передачі товару та виконання обов'язку з поставки між сторонами оформлюється акт приймання-передачі товару та видаткова накладна, які підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються печатками сторін. Обов'язок з поставки є виконаним в момент передачі товару на надання документів, зазначених в п.4.2. договору.

Відповідно до п. 5.5. договору від 12.08.2013 датою передачі товару від постачальника покупцю, вважається дата підписання акту приймання-передачі товару.

Відповідно до п. 7.2. договору від 12.08.2013 у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань постачальник сплачує покупцю штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірі, передбаченому даним розділом договору для постачальника, а у разі здійснення попередньої оплати, постачальник, крім сплати зазначених штрафних санкцій, повертає покупцю кошти з урахуванням індексу інфляції.

Згідно з п. 7.3.7. договору від 12.08.2013 в разі порушення строків оплати товару, покупець на вимогу постачальника зобов'язаний сплатити останньому пеню в розмірі 0,001% від суми боргу за кожен день прострочення.

Пунктом 10.1. договору від 12.08.2013 передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2015.

01.02.2016 між ТОВ "Укрінтех" (позивач, постачальник) та ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (відповідач, замовник) укладено договір поставки № 1/16 (далі - договір від 01.02.2016) (а. с. 107-112 у т. 1), за п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність замовника, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити нафтопродукти (далі - товар).

Кількість, асортимент, ціна, умови, оплати, а також умови і строки постачання товару, який продається за цим договором, встановлюється в гривнях і вказується в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору (п. 1.2. договору від 01.02.2016).

Відповідно до п. 3.1. та 3.2 договору від 01.02.2016 загальна вартість товару за цим договором складається із вартості кожної партії товару, поставленої в межах строку дії цього договору. Ціна за одиницю товару встановлюється за письмовою домовленістю сторін, з урахуванням ринкових цін на території України, умов поставки, термінів розрахунків, і фіксується в додаткових угодах до договору.

Згідно з п. 4.1. договору від 01.02.2016 розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом: оплати замовником після пред'явлення постачальником (отримання від постачальника) рахунку на оплату товару (далі - рахунок) та підписання сторонами акту приймання-передачі товару і передачі документів, зазначених пунктом 4.2. договору, проте в будь-якому випадку після отримання покупцем повного розрахунку від Служби автомобільних доріг в Житомирській області на відповідні цілі.

Пунктами 4.2 та 4.3 договору від 01.02.2016 передбачено, що до рахунка додаються: документи, що підтверджують належну якість товару (сертифікат або паспорт якості), видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні та інші первинні документи, передбачені для даного виду товару чинним законодавством. В разі ненадання зазначених цим пунктом договору документів постачальник зобов'язується відшкодувати спричинені замовнику збитки (витрати). Сторони свідчать, що замовник зобов'язується розрахуватись з постачальником за отриманий товар протягом 60 днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначених в п. 4.1., п. 4.2. цього договору.

Сторони домовились, що відповідно до п. 4.5. договору від 01.02.2016 у разі недостатності суми проведеного замовником на постачальника платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі, ця сума погашає вимоги постачальника у такій черговості: 1) за будь - яких умов у першу чергу сплачується (погашається) сума основного боргу; 2) всі інші нарахування та платежі сплачуються (погашаються) виключно після сплати (погашення) суми основного боргу.

Платіжні документи за цим договором оформляються згідно з чинним законодавством із дотриманням усіх вимог, що звичайно ставляться до змісту і форми таких документів, з обов'язковим зазначенням: номера договору, за яким здійснюється переказ грошових коштів (п. 4.6. договору від 01.02.2016).

На поставку кожної партії товару покупець надає постачальнику письмову заявку. Постачальник розглядає заявку замовника в 5 денний строк та акцептує її або надає замовнику обгрунтовані заперечення у письмовій формі. У разі відсутності в постачальника заперечень щодо отриманої заявки, між сторонами укладається додаткова угода або специфікація на поставку даної партії товару. Постачальник здійснює поставку кожної партії товару на умовах, що передбачені відповідною додатковою угодою (специфікацією) до цього договору протягом 5 днів з моменту підписання такої додаткової угоди (специфікації) (п. 5.1. договору від 01.02.2016).

Відповідно до п. 5.2. договору від 01.02.2016 вартість перевезення фіксується в товарно-транспортній накладній та відображається в акті наданих послуг по перевезенню та в видатковій накладній окремо від ціни товару і оформляється належним чином, один екземпляр якої передається замовнику.

Згідно з п. 5.4. договору від 01.02.2016 після передачі товару та виконання обов'язку з поставки між сторонами оформлюється акт приймання-передачі товару та видаткова накладна, які підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються печатками сторін. Обов'язок з поставки є виконаним в момент передачі товару на надання документів, зазначених в п.4.2. договору.

За п. 5.5. договору від 01.02.2016 датою передачі товару від постачальника замовнику, вважається дата підписання акту приймання-передачі товару.

Згідно з п. 7.3.7. договору від 01.02.2016 в разі порушення строків оплати товару, замовник на вимогу постачальника зобов'язаний сплатити останньому пеню в розмірі 0,001% від суми боргу за кожен день прострочення та штраф в розмірі 0,001% від суми боргу (сплачується одноразово).

Пунктом 10.1. договору від 01.02.2016 передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2016.

30.03.2017 між ТОВ "Укрінтех" (позивач, постачальник) та ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (відповідач, замовник) укладено договір поставки № 30-1/03/17 (далі - договір від 30.03.2017) за п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених договором, постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність замовника, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити нафтопродукти (далі - товар) (а. с. 98-103 у т. 1).

Умови договору від 30.03.2017 аналогічні умовам договору від 01.02.2016.

Пунктом 10.1. договору від 30.03.2017 передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2017.

До вказаного договору від 30.03.2017 між сторонами укладено додаткові угоди № 1 та № 2 від 30.03.2017, № 3 від 26.04.2017 (а.с.104-106 у т.1); згідно з додатковою угодою № 1 сторонами погоджено, що постачальник постачає, а замовник приймає та оплачує таку кількість товару: бітумну емульсію у кількості 11 тонн на загальну суму 124300,00грн.; згідно з додатковою угодою № 2 - бітум у кількості 23 тонни на загальну суму 234324,00 грн.; згідно з додатковою угодою № 3 - бітумну емульсію ЕКШ-60 ДСТУ БВ.2.7-129 (т) у кількості 11 тонн на загальну суму 98989,00 грн.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань за останнім утворилась заборгованість у розмірі 664946,69 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія вих. № 6/18, від 24.01.2018 (а.с.117-119 у т.1) про погашення боргу у сумі 664946,69 грн.; відповіді на яку матеріали справи не містять.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з позовом (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 29.08.2018, вих. №74/18 (а. с. 79 - 81 у т. 3) про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар на підставі укладених договорів у загальній уточненій сумі 694714,44 грн., з яких 664946,69 грн. основний борг, 11149,24грн. 3% річних, 18618,51 грн. інфляційні втрати.

2. Норми права (нормативно - правові акти), які застосував господарський суд.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За ч. 1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Нормою ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін та умови, які є обов'язковими згідно з актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

3. Щодо позовних вимог в частині стягнення 664946,69 грн. основного боргу.

Як вбачається з акту звірки взаємних розрахунків (а. с. 79 у т. 2) в результаті звірки взаєморозрахунків сторонами погоджено остаточне сальдо станом на 07.09.2015 у сумі 690890,56 грн.

Після підписання вказаного акту, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1018994,64 грн., про що свідчать такі накладні (а. с. 17-19 у т.1): № 63 від 16.11.2015 на суму 629180,40 грн.; № 67 від 21.12.2015 на суму 154207,93 грн.; № 68 від 22.12.2015 на суму 235606,31 грн. Підставою для поставки товару зазначено договір поставки б/н від 17.06.2015, копію якого сторонами не надано.

За період з 08.09.2015 до 31.12.2015 відповідач сплатив позивачу 1190000,00 грн., про що свідчать такі платіжні доручення: № 437 від 10.11.2015 на суму 600000,00 грн.; № 669 від 07.12.2015 на суму 100000,00 грн.; № 696 від 11.12.2015 на суму 50000,00грн.; № 711 від 15.12.2015 на суму 140000,00 грн.; № 718 від 17.12.2015 на суму 150000,00грн.; № 808 від 29.12.2015 на суму 150000,00 грн. (а. с.60 - 65 у т.1).

Тому станом на 01.02.2016 розмір заборгованості відповідача перед позивачем становив 519885,20 грн.

На виконання умов договору від 01.02.2016 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 5148116,16 грн. (за даними позовної заяви та матеріалів справи), що підтверджується такими накладними (а. с.20 - 49 у т.1):

- № 1 від 11.02.2016 - на суму 222939,02 грн.;

- № 3 від 24.02.2016 - на суму 106115,90 грн.;

- № 7 від 07.04.2016 - на суму 171076,80 грн.;

- № 13 від 26.04.2016 - на суму 191817,60 грн.;

- № 15 від 10.05.2016 - на суму 192304,80 грн.;

- № 17 від 11.05.2016 - на суму 108352,80 грн.;

- № 18 від 13.05.2016 - на суму 196165,20 грн.;

- № 21 від 21.05.2016 - на суму 208007,90 грн.;

- № 24 від 25.05.2016 - на суму 192428,71 грн.;

- № 25 від 26.05.2016 - на суму 38263,19 грн.;

- № 27 від 01.06.2016 - на суму 214256,70 грн.;

- № 30 від 02.06.2016 - на суму 192428,71 грн.;

- № 31 від 03.06.2016 - на суму 83031,96 грн.;

- № 37 від 27.06.2016 - на суму 133809,48грн.;

- № 40 від 01.07.2016 - на суму 133382,27 грн.;

- № 41 від 02.07.2016 - на суму 199511,22 грн.;

- № 43 від 06.07.2016 - на суму 200026,32 грн.;

- № 46 від 19.07.2016 - на суму 185979,14 грн.;

- № 60 від 11.08.2016 - на суму 234755,00 грн.;

- № 62 від 22.08.2016 - на суму 211303,75 грн.;

- № 65 від 29.08.2016 - на суму 234140,00 грн.;

- № 66 від 29.08.2016 - на суму 83349,00 грн.;

- № 71 від 06.09.2016 - на суму 225400,00 грн.;

- №72 від 07.09.2016 - на суму 231380,00 грн.;

- № 79 від 10.09.2016 - на суму 141000,00 грн.;

- № 75 від 12.09.2016 - на суму 222093,01 грн.;

- № 76 від 13.09.2016 - на суму 229172,00 грн.;

- № 74 від 09.09.2016 - на суму 82467,00 грн.;

- № 81 від 20.09.2016 - на суму 235704,00грн.;

- № 96 від 14.12.2016 - на суму 47454,68 грн.

Також позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 2436819,60 грн. , що підтверджується такими накладними (а. с. 50 - 59 у т.1): № 4 від 16.03.2017 - на суму 288968,06 грн.; № 6 від 03.04.2017 - на суму 255718,80 грн.; № 7 від 25.04.2017 - на суму 121478,92 грн.; № 38 від 21.07.2017 - на суму 249268,64 грн.; № 41 від 04.08.2017 - на суму 107323,78 грн.; № 57 від 10.10.2017 - на суму 312354,10 грн.; № 58 від 11.10.2017 - на суму 308857,60 грн.; № 66 від 08.11.2017 - на суму 331146,71 грн.; № 71 від 16.11.2017 - на суму 324959,70 грн.; № 72 від 17.11.2017 - на суму 136743,29 грн.

Для додаткового підтвердження факту поставки відповідачу товару на вказані суми у накладних, позивач надав засвідчені копії податкових накладних за спірний період, податкові декларації з ПДВ та відповідні квитанції про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкових декларацій, якими підтверджено факт подання вказаних накладних до органу ДФС України, які є в матеріалах справи (а. с. 146-189 у т.1; а. с. 94-251 у т.2; а. с. 1-71 у т. 3).

Отже, судом встановлено, що після складання акту звірки станом на 07.09.2015 на суму сальдо 690890,56 грн., на підставі відповідних накладних, які є в матеріалах справи (а. с. 17-59 у т.1), позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 8603930,40 грн. за період з листопада 2015 року до листопада 2017 року.

Як вбачається з платіжних доручень, доданих до позовної заяви (а. с. 60 - 97 у т. 1) та банківських виписок (а. с. 3-71 у т. 2), відповідач частково сплатив позивачу за отриманий товар кошти в сумі 8630727,70 грн. за спірний період.

Відповідач вказану суму сплати за отриманий товар визнав повністю, згідно із заявою вих. № 1559, від 27.11.2018 (а. с.128 у т. 3).

Тому, внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань за останнім утворилась заборгованість у розмірі 664093,26 грн. (8603930,40 грн. (накладні) + 690890,56 грн. (акт звірки станом на 07.09.2015) - 8630727,70 грн. (платіжні доручення)), а не 664946,69 грн. як уточнено позивачем.

Крім того, досліджуючи товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 28/17 від 17.11.2017 (а. с.107 у т.3) та накладну № 72 від 17.11.2017 (а. с. 59 у т.1), судом встановлено неправильність зазначення у ній маршруту перевезення товару та відстані, що призвело до хибного грошового розрахунку транспортних витрат щодо доставки бітуму нафтового дорожнього БНД 60/90 у кількості 9,620 т.

Так, у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 28/17 від 17.11.2017 (а. с.107 у т. 3) зазначено пункт навантаження: с. Берездів, тоді як у накладній № 72 від 17.11.2017 (а. с. 59 у т.1) вказано такий маршрут: м. Кременчук - В. Кошарища на віддаль 479 км, замість с. Берездів - В. Кошарища на віддаль 182 км.

Зважаючи на аналогічну відстань с. Берездів - В. Кошарища на віддаль 182 км, зазначену у накладній № 41 від 04.08.2017 (а. с. 54 у т.1), судом встановлено, що транспортні витрати за накладною № 72 від 17.11.2017 повинні становити 1936,48 грн., а не 6128,61 грн. як у ній зазначено, тому в частині відшкодування транспортних витрат у сумі 4192,13 грн. позивачу слід відмовити за помилковістю нарахування.

Відповідач доказів сплати заборгованості в повному обсязі суду не надав.

Враховуючи факт не виконання належним чином обов'язку з оплати поставленого товару, відповідач зобов'язаний оплатити позивачу залишок основного боргу у розмірі 659901,13 грн. (664093,26 грн. - 4192,13 грн.).

В частині стягнення боргу у сумі 5045,56 грн. слід відмовити за безпідставністю нарахування (664946,69 грн. - 659901,13 грн.).

4. Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 18618,51 грн. інфляційних втрат за період з 01.02.2018 до 30.04.2018 та 11149,24 грн. 3% річних за період з 06.02.2018 до 28.08.2018 згідно з розрахунками позивача наведеними у заяві вих. № 74/18 від 29.08.2018 (а. с.79 - 81 у т. 3).

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання.

Судом перевірено правильність розрахунку позивачем інфляційних, внаслідок чого встановлено, що розмір інфляційних є більшим (18648,67 грн.), ніж заявлено позивачем до стягнення.

Оскільки позивач не скористався правом на збільшення позовних вимог в частині донарахованих сум інфляційних, до задоволення підлягають інфляційні в сумі 18618,51 грн., тобто в межах заявлених ним позовних вимог.

Щодо розрахунку 3% річних, виконаного позивачем, суд, здійснивши їх перерахунок за даними Юридичної інформаційно - пошукової системи "Законодавство", прийшов до висновку про його хибність на 138,84 грн., тому розмір 3% річних підлягає задоволенню на суму 11010,40 грн.

Отже, до стягнення з відповідача підлягає 3% річних у сумі 11010,40 грн. та інфляційних втрат у сумі 18618,51 грн.

В частині стягнення 3% річних у сумі 138,84 грн. слід відмовити.

5. Мотиви відхилення судом заперечень відповідача, викладені у відзиві на позов від 20.06.2018, вих. №859 (а. с. 207-211 у т. 1), додаткових поясненнях від 19.07.2018, вих. № 1010 (а. с. 85,86 у т. 2) та промові (заключному слові) (а. с.113,114 у т. 3).

5.1. Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву від 20.06.2018, вих. №859 (а. с.207-211 у т. 1) щодо відсутності первинних документів на підтвердження господарських операцій з поставки/передачі товару, ненастання обов'язку відповідача оплатити спірний товар спростовуються відповідачем у промові (заключному слові) та акті звірки взаємних розрахунків (а. с. 138 у т.3), відповідно до яких відповідачем зазначено про отримання товару від позивача за період з 16.11.2015 до 17.11.2017 на суму 8604783,83 грн. та проведену оплату товару на загальну суму 8630727,70 грн.

5.2. Щодо заперечення відповідача, викладені у додаткових поясненнях від 19.07.2018, вих. № 1010 (а. с. 85, 86 у т. 2) щодо того, що акт взаєморозрахунків станом на 08.05.2018 не може вважатися доказом наявності або відсутності боргу та не підписаний відповідачем, слід зазначити, що судом вказаний акт звірки взаємних розрахунків від 08.05.2018 (а. с.15,16 у т.1) під час прийняття рішення не взято до уваги.

5.3. Щодо заперечення відповідача, викладені у промові (заключному слові) (а. с. 113,114 у т.3), стосовно того, що акт звірки взаємних розрахунків є неналежним доказом; належним доказом, який підтверджує передачу товару відповідачу є довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей, які в матеріалах справи відсутні; податкові накладні також є неналежними доказами, які не свідчать про суми боргу чи строку оплати боргу, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (Закон № 996-XIV) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію і підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу (правова позиція ВСУ, викладена у постанові від 06.12.2016 в адміністративній справі № 826/3939/15).

Одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (ст. 4 Закону № 996-ХIV).

У п. 3.8. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 № 22 (зі змінами) (Інструкція №22) передбачено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу.

Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

В свою чергу, у п. 8.3. Глави 8 Інструкції № 22 передбачено, що підприємства, що мають господарські зв'язки за поставками товарів (виконаними роботами, наданими послугами), можуть здійснювати розрахунки періодично за сальдо зустрічних вимог.

У п. 8.4. Глави 8 Інструкції № 22 передбачено, що у договорах між підприємствами передбачаються періодичність звіряння взаємної заборгованості зі складанням відповідного акта, строки та платіжні інструменти, із застосуванням яких здійснюватимуться розрахунки.

Згідно з п. 8.5. Глави 8 Інструкції № 22 після складання акта звіряння взаємної заборгованості в строки, визначені законодавством України, та сторона, на користь якої склалося кредитове сальдо взаємозобов'язань, виписує розрахунковий документ (платіжне доручення, вимогу-доручення) або оформляє вексель.

З огляду на викладене, суд вважає наявні в матеріалах справи накладні належними та допустимими доказами, які свідчать про господарські операції між сторонами, а також платіжні доручення - належними доказами сплати коштів за отриманий товар.

Крім того, підписавши та скріпивши печаткою підприємства без зауважень акт звірки взаємних розрахунків (а. с. 79 у т. 2, а. с. 112 у т. 3), відповідач погодився, що за даними фінансового обліку Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" станом на 07.09.2015 у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 690890,56 грн., яка виникла за період з 06.03.2015 до 28.08.2015.

Одночасно, судом взято до уваги, що у платіжних дорученнях №437 від 10.11.2015 на суму 600000,00 грн. та №669 від 07.12.2015 на суму 100000,00 грн. (а. с. 60, 61 у т.1), зазначено призначення платежу "за бітум дорожній та транспортні послуги згідно з договором від 12.08.2013", що свідчить про сплату відповідачем заборгованості за отриманий товар, зазначену у вказаному акті звірки взаємних розрахунків.

6. Щодо заяви відповідача від 27.11.2018, вих. № 1559 про застосування позовної давності (а. с. 128, 129 у т. 3).

Позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України і пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідач посилається на те, що за актом звіряння розрахунків станом на 07.09.2015 позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки будь-яких домовленостей про збільшення термінів позовної давності та/або про порядок її обчислення сторонами не досягалося; будь - яких дій, які б свідчили про визнання боргу в межах 3-річного терміну, що передував подачі позову відповідач не вчиняв.

Однак, судом встановлено, що позивач направив до господарського суду позовну заяву з вимогою про стягнення заборгованості з відповідача 10.05.2018, про що свідчить відтиск штемпеля та інформація на конверті "Укрпошта Експрес".

Зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку, що позивачем не пропущено загальний строк позовної давності для звернення до господарського суду за захистом свого порушеного права.

За таких обставин, заперечення відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності відхиляються за безпідставністю.

7. Висновок Господарського суду Житомирської області за результатами розгляду позовної заяви.

За ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем доведено суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами у справі.

Заперечення відповідача проти суми основного боргу спростовуються матеріалами справи.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково на загальну суму 689530,04 грн., з яких 659901, 13 грн. основний борг, 11010,40 грн. 3% річних, 18618,51 грн. інфляційні нарахування. В частині стягнення основного боргу у сумі 5045,56 грн. та 3% річних у сумі 138,84 грн. в задоволенні позову слід відмовити.

8. Розподіл судових витрат між сторонами.

Приписами ст. 1 Закону України Про судовий збір визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд встановив, що первісно позивачем заявлено до стягнення 850991,41 грн. боргу та сплачено 12764,87 грн. судового збору згідно з платіжним дорученням № 784 від 10.05.2018 (а. с.10 у т.1).

В подальшому позовні вимоги зменшено, заявлено до стягнення 694714,44 грн., з яких 664946,69 грн. основного боргу, 11149,24 грн. 3 % річних, 18618,51 грн. інфляційних. Судовий збір за зменшені позовні вимоги складає - 10420,72 грн.

Відтак, поверненню підлягає різниця між сумою судового збору, сплаченого за розгляд первісно заявлених вимог (12764,87 грн.) та сумою збору, що підлягає сплаті за розгляд зменшених позовних вимог (10420,72 грн.), яка становить 2344,15 грн.

Позивачем у заяві вих. № 74/18, від 29.08.2018 про зменшення позовних вимог (а. с. 79 - 81 у т. 3) заявлено клопотання про повернення судового збору у сумі 2344,15 грн., яке підлягає задоволенню, про що слід постановити ухвалу суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розподіл судових витрат врегульовано ст.129 ГПК України, п.2 ч.1 якої унормовано, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 75, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінтех" (30000, АДРЕСА_1, ):

- 659901,13 грн. основного боргу;

- 11010,40 грн. 3% річних;

- 18618,51 грн. інфляційних нарахувань;

- 10342,95 грн. судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення основного боргу у сумі 5045,56 грн.

4. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 3% річних у сумі 138,84 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 07.12.18

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам