РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018Справа № 910/9910/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., при секретарі судового засідання Вишняк Н.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Антимонопольного комітету України

до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк»

про стягнення 165200,00 грн.

Представники:

від позивача: Прохоров Є.І.

від відповідача: Слюсар О.Б.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Антимонопольний комітет України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" про стягнення 82600,00 грн. штрафу та 82600,00 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано рішення Антимонопольного комітету України від 27.09.2016 №435-р щодо сплати 82600,00 грн. штрафу, оскільки штраф було сплачено відповідачем до місцевого бюджету, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 82600,00 грн., а також пеню у зв'язку з невиконанням рішення у розмірі 82600,00 грн.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п'яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з відносин, пов'язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції.

Зважаючи на наведені імперативні приписи пункту 5 ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, дана справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження.

Згідно з приписами статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2018 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 28.08.2018.

21.08.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач зазначає, що строк сплати штрафу закінчився 25.07.2017, а не 12.12.2016, як про це стверджує позивач, оскільки постановою Вищого господарського суду України від 25.07.2017 у справі №910/22761/16 касаційну скаргу Антимонопольного комітету України було задоволено, постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 скасовано, рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 залишено в силі; 25.07.2017 відповідачем було перераховано штраф у сумі 82600,00 грн., а отже штраф сплачено у визначений законом строк, про що позивача було повідомлено, однак, будь-яких зауважень щодо зарахування штрафу до місцевого бюджету позивачем надано не було; відповідач здійснив перерахування штрафу згідно з реквізитами, зазначеними на офіційному веб-сайті Державної фіскальної служби України станом на 25.07.2017; Верховний Суд у подібних правовідносинах у справі №910/18662/17 дійшов висновку, що для підтвердження факту несплати штрафу потрібно встановити, що у строк, передбачений ч. 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» платник не вчиняв дій, спрямованих на перерахування суми штрафу.

У підготовче засідання 28.08.2018 з'явилися представники сторін.

Представник позивача заявив усне клопотання про оголошення перерви в підготовчому засідання з метою підготовки та подання відповіді на відзив.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду у підготовчому засіданні 28.08.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, а також, судом задоволено клопотання позивача та оголошено перерву до 18.09.2018.

12.09.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою позивач зазначає, що зупинення виконання рішення органу Антимонопольного комітету України не призводить до зупинення перебігу строку для оскарження такого рішення; відповідач не звертався до органу Казначейства щодо перерахування сплаченого штрафу на рахунок державного бюджету; посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №910/18662/17 не можуть братись до уваги, оскільки обставини, на підставі яких була прийнята постанова, є відмінними від обставин даної справи, а саме відповідачем не вчинялись дії, спрямовані на перерахування помилково сплаченого платежу до державного бюджету.

У підготовче засідання 18.09.2018 з'явилися представники сторін.

Представник відповідача заявив про намір подати заперечення на відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні оголошено перерву до 23.10.2018.

18.10.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення, згідно з якими зазначено, що відповідач вчасно виконав рішення в частині сплати штрафу у розмірі 82600,00 грн.

У підготовче засідання 23.10.2018 з'явилися представники сторін.

У підготовчому засіданні 23.10.2018 судом з'ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 суд ухвалив закрити підготовче провадження у справі № 910/9910/18, призначити справу до судового розгляду по суті на 30.10.2018.

У судове засідання 30.10.2018 з'явились представники сторін.

У судовому засіданні 30.10.2018 оголошено перерву до 04.12.2018.

30.11.2018 до відділу діловодства суду від відповідача надійшли додаткові документи.

У судове засідання 04.12.2018 з'явились представники сторін. Представник позивача підтримав позов, представник відповідача проти позову заперечив.

У судовому засіданні 04.12.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Антимонопольного комітету України від 27.09.2016 № 435-р у справі № 20-26.13/76-16 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» (далі - Рішення) визнано, що Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» вчинило порушення, передбачене п. 14 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України на вимогу Голови Антимонопольного комітету України від 08.02.2016 №20-26.13/01-1161 у встановлений ним строк.

Відповідно до п.2. резолютивної частини Рішення Антимонопольного комітету України (далі - Комітет) на Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» було накладено штраф у розмірі 82600,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.

Судом встановлено, що копію Рішення було надіслано відповідачу супровідним листом від 10.10.2016 №20-26.13/08-10719. Копію Рішення разом з супровідним листом було отримано відповідачем 12.10.2016, що підтверджується повідомленням про вручення №712.

Судом встановлено, що 25.07.2017 відповідачем було сплачено на рахунок ГУ ДКСУ у Подільському районі (р/р 9008) грошові кошти у розмірі 82600,00 грн. з призначенням платежу: штраф згідно ріш. АМКУ від 27.09.2016 №435-р «Про поруш. законодавства про захист екон. конкуренції та накладення штрафу» у справі № 20-26.13/76-16, що підтверджується копією платіжного доручення № від 25.07.2017.

Судом встановлено, що відповідно до листа Головного управління ДФС у м. Києві від 26.12.2017 №22685/9/26-15-07-02-23, 25.07.2017 суму 82600,00 грн., яка сплачена АТ «Укрсиббанк» на підставі Рішення Комітету від 27.09.2016 №435-р було зараховано до місцевого бюджету за кодом класифікації доходів бюджету 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції» на р/р 9008.

Відповідно до листа від 26.10.2018 №44394/10/28-10-07-02-13 Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби повідомив, що згідно з даними Інформаційної системи органу ДФС платіжне доручення від 25.07.2017 №14101259 на суму 82600,00 грн. відображено в інтегрованій картці платника АТ «Укрсиббанк» по платежу 21081101 «Адміністративні штрафи та інші санкції», що належать до складу місцевого бюджету. Також до вказаного листа долучено витяг з файлу з реквізитами бюджетних рахунків для сплати податків і зборів до бюджету у 2017 році, що був розміщений на веб-сайті Офісу великих платників (копію листа з додатком долучено відповідачем 30.11.2018).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідачем не виконано рішення Антимонопольного комітету України від 27.09.2016 №435-р щодо сплати 82600,00 грн. штрафу, оскільки штраф було сплачено відповідачем до місцевого бюджету, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 82600,00 грн., а також пеню у зв'язку з невиконанням рішення у розмірі 82600,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 238 Господарського кодексу України, за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Статтею 239 Господарського кодексу України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції: вилучення прибутку (доходу); адміністративно-господарський штраф; стягнення зборів (обов'язкових платежів); застосування антидемпінгових заходів; припинення експортно-імпортних операцій; застосування індивідуального режиму ліцензування на умовах та в порядку, визначених законом; зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання певних видів господарської діяльності; анулювання ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання окремих видів господарської діяльності; обмеження або зупинення діяльності суб'єкта господарювання; ліквідація суб'єкта господарювання; інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання.

Згідно ч. 3 ст. 56 зазначеного Закону особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Як встановлено судом, копію Рішення було надіслано відповідачу супровідним листом від 10.10.2016 №20-26.13/08-10719. Копію Рішення разом з супровідним листом було отримано відповідачем 12.10.2016, що підтверджується повідомленням про вручення №712.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідач оскаржив Рішення до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2016 порушено провадження у справі № 910/22761/16 за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до Комітету про визнання недійсним Рішення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 у справі № 910/22761/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2017 у справі № 910/22761/16 прийнято до провадження апеляційну скаргу ПАТ «Укрсиббанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 у справі № 910/22761/16.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 у справі № 910/22761/16 апеляційну скаргу ПАТ «Укрсиббанк» задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 у справі № 910/22761/16 скасовано, прийнято нове рішення яким позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 06.07.2017 у справі № 910/22761/16 прийнято до провадження касаційну скаргу Комітету на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 у справі № 910/22761/16.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.07.2017 у справі № 910/22761/16 касаційну скаргу Комітету задоволено, постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 у справі № 910/22761/16 скасовано, рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2017 у справі № 910/22761/16 залишено в силі.

Отже, Рішення є законним та відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» є обов'язковим до виконання.

Згідно ч. 8 ст. 56 цього ж Закону, протягом п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення відповідно документи, що підтверджують сплату штрафу.

Про сплату штрафу відповідач повідомив позивача листом за №13-2/33117 від 26.07.2017, до якого було долучено копію платіжного доручення № від 25.07.2017.

Разом з тим, суд зазначає, що оскільки Рішення разом з супровідним листом було отримано відповідачем 12.10.2016, що підтверджується повідомленням про вручення №712, кінцевий термін сплати відповідачем штрафу є 12.12.2016.

За змістом ст.60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого: згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції"; за результатами перевірки відповідно до частини п'ятої статті 57 цього Закону; за результатами перегляду відповідно до частини третьої статті 58 цього Закону, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

Суд зазначає, що зупинення виконання рішення Комітету не призводить до зупинення перебігу двомісячного строку для оскарження такого рішення до господарського суду та, відповідно, сплати штрафу, оскільки згідно з ч. 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

За наведених обставин, доводи відповідача, що останній повинен був сплатити штраф 25.07.2018 (дата, коли було прийнято постанову Вищого господарського суду України у справі №910/22761/16) не приймаються судом.

Як встановлено судом, 25.07.2017 відповідачем було сплачено на рахунок ГУ ДКСУ у Подільському районі (р/р 9008) грошові кошти у розмірі 82600,00 грн. з призначенням платежу: штраф згідно ріш. АМКУ від 27.09.2016 №435-р «Про поруш. законодавства про захист екон. конкуренції та накладення штрафу» у справі № 20-26.13/76-16, що підтверджується копією платіжного доручення № від 25.07.2017.

Відповідно до ч.9 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету.

Судом встановлено, що у листі Комітету від 10.10.2016 № 20-26.13/08-10719 було зазначено наступне: «Рахунки для зарахування коштів від санкцій (штрафи, пеня тощо) код класифікації доходів бюджету 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції», символ звітності 106 відкриваються в органах Державної казначейської служби України.

З метою отримання реквізитів рахунків необхідно звертатися за місцем реєстрації суб'єктів господарювання як платників податків до органів Державної фіскальної служби України та Державної казначейської служби України або на офіційний веб-сайт Державної фіскальної служби України в розділі «Бюджетні розрахунки.».

Як зазначав відповідач, останній здійснив перерахування суми штрафу згідно з реквізитами, зазначеними на офіційному веб-сайті Державної фіскальної служби за адресою http://sfs.gov.ua/ станом на 25.07.2017.

Як встановлено судом, відповідно до листа Головного управління ДФС у м. Києві від 26.12.2017 №22685/9/26-15-07-02-23, 25.07.2017 суму 82600,00 грн., яка сплачена АТ «Укрсиббанк» на підставі Рішення Комітету від 27.09.2016 №435-р було зараховано до місцевого бюджету за кодом класифікації доходів бюджету 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції» на р/р 9008.

Відповідно до листа від 26.10.2018 №44394/10/28-10-07-02-13 Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби повідомив, що згідно з даними Інформаційної системи органу ДФС платіжне доручення від 25.07.2017 №14101259 на суму 82600,00 грн. відображено в інтегрованій картці платника АТ «Укрсиббанк» по платежу 21081101 «Адміністративні штрафи та інші санкції», що належать до складу місцевого бюджету. Також до вказаного листа долучено витяг з файлу з реквізитами бюджетних рахунків для сплати податків і зборів до бюджету у 2017 році, що був розміщений на веб-сайті Офісу великих платників.

Так, з поданого Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби витягу з файлу з реквізитами бюджетних рахунків для сплати податків і зборів до бюджету у 2017 році, що був розміщений на веб-сайті Офісу великих платників, вбачається, що для сплати в дохід бюджету адміністративних штрафів та інших санкцій у УДКСУ у Подільському районі м. Києва відкрито два рахунки: 9008 та 9008.

При цьому, з вказаного витягу не вбачається будь-яких вказівок на те, що один з рахунків є рахунком для зарахувань в дохід державного бюджету, інший - в дохід місцевого бюджету.

Відповідно до пункту 23 частини другої статті 29 Бюджетного кодексу України кошти від санкцій (штрафи, пеня тощо), що застосовуються відповідно до закону (крім штрафів, визначених пунктами 37-39 частини першої статті 64, пунктами 26 і 27 частини першої статті 66 та пунктами 11, 12, 13 і 13-1 частини першої статті 69 цього Кодексу) належать до доходів загального фонду Державного бюджету України.

Згідно з частиною першою статті 43 БК України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Частинами четвертою та п'ятою статті 45 названого Кодексу визначено, що податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном). Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Положення про єдиний казначейський рахунок, затверджене наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 №122 (далі - Положення), регламентує функціонування єдиного казначейського рахунку - основного рахунку держави для проведення фінансових операцій та ефективного управління коштами державного та місцевих бюджетів через систему електронних платежів Національного банку України.

Відповідно до пунктів 2.1-2.3 Положення єдиний казначейський рахунок (далі - ЄКР) консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством. З метою відображення у режимі реального часу інформації про стан ЄКР, відкритого в НБУ, на балансі Державного казначейства України відкритий відповідний єдиний казначейський рахунок за відповідним балансовим рахунком Плану рахунків бухгалтерського обліку виконання державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Державного казначейства України (далі - ЄКР, відкритий на балансі Державного казначейства України). На ЄКР, відкритому на балансі Державного казначейства України, відображаються операції про рух коштів на рахунках, що відкриті в Державному казначействі України та Головних управліннях Державного казначейства України (далі - органи Державного казначейства України). ЄКР, відкритий на балансі Державного казначейства України, об'єднує кошти субрахунків, що відкриті на балансі Головних управлінь Державного казначейства України (далі - субрахунки ЄКР). У Державному казначействі України відкриваються та ведуться програмними засобами рахунки в розрізі Головних управлінь Державного казначейства України, які відображають рух коштів на субрахунках ЄКР та несуть аналогічний інформаційний зміст. На субрахунках ЄКР ведеться аналітичний облік коштів державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України визначає Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який встановлює відповідальність суб'єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Відповідно до пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Таким чином, сплачена відповідачем сума штрафу на рахунок одержувача - УДКСУ у Подільському районі м. Києва, була зарахована безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, внаслідок чого визнається такою, що зарахована до державного бюджету, незалежно від того, на якому рахунку УДКСУ у Подільському районі м. Києва вона обліковувалася з метою аналітичного обліку коштів.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 у справі №910/18662/17.

Відтак, суд зазначає, що для підтвердження факту несплати штрафу необхідно встановити, що платник не вчиняв дій, спрямованих на перерахування суми штрафу до державного бюджету. Беручи до уваги, що така сума зараховується на єдиний казначейський рахунок, помилкове визначення рахунку отримувача у платіжному дорученні під час сплати суми штрафу не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату суми штрафу.

Подібний же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16.06.2015 у справі №21-377а15, згідно з якою (постановою) здійснення помилки під час перерахування суми грошового зобов'язання до державного бюджету у встановлений строк має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування санкцій.

Більше того, як зазначено вище, з витягу з файлу з реквізитами бюджетних рахунків для сплати податків і зборів до бюджету у 2017 році, що був розміщений на веб-сайті Офісу великих платників, не вбачається будь-яких вказівок на те, що один з рахунків є рахунком для зарахувань в дохід державного бюджету, інший - в дохід місцевого бюджету.

При цьому, норми статті 7 БК України що встановлює, що державний бюджет України та місцеві бюджети є самостійними, не спростовує принципів функціонування єдиного казначейського рахунку та не відміняє тієї обставини, що кошти, сплачені відповідачем, надійшли на єдиний казначейський рахунок, внаслідок чого визнаються такими, що зараховані в доход бюджету.

З огляду на наведене, відсутні підстави вважати, що відповідачем не виконано Рішення щодо сплати штрафу.

При цьому, доводи позивача, що висновки Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі №910/18662/17 не можуть братись до уваги, оскільки обставини, на підставі яких була прийнята постанова, є відмінними від обставин даної справи (а саме відповідачем у даній справі, на відміну від справи №910/18662/17 не вчинялись дії, спрямовані на перерахування помилково сплаченого платежу до державного бюджету) судом не приймаються, оскільки Верховний Суд дійшов вищенаведених висновків не з тих підстав, що згодом відповідачем у справі №910/18662/17 було здійснено перерахування коштів на рахунок державного бюджету, а з тих підстав, що сплачена на рахунок місцевого бюджету сума була зарахована безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, внаслідок чого визнається такою, що зарахована до державного бюджету, незалежно від того, на якому рахунку вона обліковувалася з метою аналітичного обліку коштів.

За таких обставин, оскільки суд дійшов висновку про сплату відповідачем суми штрафу, накладеного Рішенням, позовні вимоги в частині стягнення штрафу не підлягають задоволенню.

Також позивач нараховує відповідачеві пеню у розмірі 433650,00 грн. за прострочення сплати штрафу за періоди: з 13.12.2016 до 14.12.2016 (включно); з 11.01.2017 до 26.01.2017 (включно); з 26.07.2017 до 22.06.2018 (включно), з яких просить стягнути 82600,00 грн.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Отже, суд зазначає, що тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідачем було здійснено сплату штрафу у розмірі 82600,00 грн. 25.07.2017, з огляду на що відсутні підстави для стягнення пені за період з 26.07.2017 по 22.06.2018, який заявлений позивачем.

Разом з тим, оскільки, як встановлено судом, останнім днем сплати штрафу, накладеного Рішенням, було 12.12.2016, враховуючи, що сума штрафу була сплачена 25.07.2017, та нарахування пені зупинялось у зв'язку з оскарженням Рішення до господарського суду, наявні підстави для стягнення пені за період з 13.12.2016 по 14.12.2016 та з 11.01.2017 по 26.01.2017 (вказані періоди також заявлені позивачем у позові).

Відповідно до частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Сума штрафу, накладеного Рішенням, складає 82600 грн. Розмір пені за один день складає 1239 грн. (82600,00 х 1,5 %= 1239 грн.)

За визначені вище періоди, прострочено 18 днів сплати штрафу.

За вказаний період сума пені за прострочення сплати штрафу складає 22302,00 грн.

Отже, сума пені, що підлягає стягненню, становить 22302,00 грн., з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, у вказаній сумі.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12; ідентифікаційний код: 09807750) до Державного бюджету України на рахунок УК у Солом'янському районі міста Києва, ідентифікаційний код одержувача: 38050812, банк одержувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, рахунок: 0010), за кодом бюджетної класифікації доходів 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції», символ звітності 106 пеню у розмірі 22302 (двадцять дві тисячі триста дві) грн. 00 коп.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12; ідентифікаційний код: 09807750) на користь Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45; ідентифікаційний код: 00032767) судовий збір у розмірі 334 (триста тридцять чотири) грн. 53 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.12.2018

Суддя Ю.В. Картавцева