ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2018 місто Дніпро Справа № 904/2635/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання Дон О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2018 (суддя Полєв Д.М., повне рішення складено 17.08.2018) у справі № 904/2635/18

за позовом ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

до Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар", м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просив стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" заборгованість із заробітної плати у розмірі 58 065,17 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.05.2017 по 30.05.2018 в розмірі 48 418,00 грн. - 1 черга задоволення.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2018 у справі №904/2635/18 позов задоволений частково:

- стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 55 464,18 грн.;

- стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" на користь державного бюджету 1 762,00 грн. судового збору;

- у вимогах про стягнення 48 418,11 грн. відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідно до довідки ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар" №151/371 від 03.04.2018 станом на 30.03.2018 заборгованість з заробітної плати перед позивачем становить 58 065,57 грн. Відповідачем частково сплачено позивачу заборгованість із заробітної плати у розмірі 2 919,17грн., залишок заборгованості зі сплати заробітної плати складає 55 464,18 грн., що підтверджується довідкою №02-31/731 від 27.06.2018. Оскільки відповідачем частково погашена заборгованість у сумі 2 919,17 грн., місцевий господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 55 464,18 грн.

Місцевим господарським судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 15.05.2017 по 30.05.2018 у сумі 48 418,00 грн. з тих підстав, що вказана сума нарахована після відкриття ліквідаційної процедури (ліквідаційну процедуру відкрито 09.03.2017). Місцевий господарський суд зазначив, що після введення ліквідаційної процедури у банкрута не виникає додаткових зобов'язань, зокрема, і по виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв'язку з тим, що господарська діяльність банкрута завершується і строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав, тому з урахуванням статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 15.05.2017 по 30.05.2018 задоволенню не підлягають.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2018 у справі №904/2635/18 та прийняти нове, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 58 065,17 грн. та середній заробіток за час затримання розрахунку при звільненні за період з 15.05.2017 по 30.05.2018 в розмірі 48 418,00 грн. - 1 черга задоволення; зобов'язати розпорядника майна та керуючого санацією внести відповідні зміни до реєстру вимог кредиторів.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом вимог статті 2 Закону України "Про оплату праці", статті 116, частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, якими передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Апелянт посилається на неврахування місцевим господарським судом рішення Верховного Суду України від 14.11.2012 у справі №6-139цс12, Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №6/227-09 та Вищого господарського суду України від 03.10.2017 у справі №910/18919/13, у спорах в яких, на думку апелянта, застосовано аналогічні норми права, і згідно якого, за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це є компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, на яку не поширюється дія мораторію, передбачена Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Указом Президента України від 29.12.2017 № 454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Дніпропетровський апеляційний господарський суд та Донецький апеляційний господарський суд; утворено Центральний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі.

03.10.2018 розпочав роботу Центральний апеляційний господарський суд.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи №904/2635/18 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач), суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.10.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2018 у справі № 904/2635/18, розгляд скарги призначено у судове засідання на 05.12.2018.

13.11.2018 від Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Відповідач зазначає, що місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період після відкриття ліквідаційної процедури. Так, відповідно до статті 28 Закону України "Про оплату праці" у разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку зобов'язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги) виконану в період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", за приписами статті 38 якого з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

05.12.2018 від Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" надійшло (електронною поштою) клопотання про розгляд справи без участі його представника за наявними в матеріалах справи документами.

У судове засідання, яке відбулося 05.12.2018, представник апелянта не з'явився, про день, час та місце розгляду скарги повідомлявся за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі.

Згідно з інформацією з офіційного сайту Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" направлена на адресу ОСОБА_1 поштова кореспонденція (ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 24.10.2018) - судова повістка №217 28.11.2018 відправлення не вручене з інших причин.

Згідно з інформацією з офіційного сайту Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" направлена на адресу Суботіна Геннадія Геннадійовича (адвоката ОСОБА_1) поштова кореспонденція (ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 24.10.2018) - судова повістка №069 16.11.2018 не вручена з інших причин, 28.11.2018 відправлення перенаправлено до іншого відділення за місцем обслуговування.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Відтак, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов'язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви.

Апеляційна скарга подана ОСОБА_1 17.09.2018, що підтверджується відбитком поштового штемпелю на конверті.

Враховуючи, що явка ОСОБА_1 та його представника не визнавалась обов'язковою, апеляційна скарга не містить клопотання про участь у судовому засіданні, про день, час та місце розгляду скарги позивач та його представник повідомлялися у встановленому порядку, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснити розгляд скарги за відсутності апелянта.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 15.02.1995 прийнятий на роботу в Акціонерне товариство "Криворізький турбінний завод "Констар", яке в подальшому змінило назву на Публічне акціонерне товариство "Криворізький турбінний завод "Констар".

15.05.2017 згідно з наказом Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" №274ку ОСОБА_1 звільнено із займаної посади згідно зі пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку з ліквідацією, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 14-17, том 1).

Відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" №151/371 від 03.04.2018 станом на 30.03.2018 заборгованість з заробітної плати перед ОСОБА_1 становить 58 065,57 грн. (а.с. 18, том 1).

Відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" №151/372 від 03.04.2018 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 185,51 грн. (а.с. 19, том 1).

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2017р. №904/5722/14 ПАТ "Криворізький турбінний завод "Констар" (50045, м. Кривий Ріг, Центрально - Міський район, вул. Окружна, буд. 127; ) визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 5 місяців та призначено ліквідатора арбітражного керуючого Лукашука Миколу Васильовича (свідоцтво № 289 від 25.02.13, адреса: АДРЕСА_1; адреса для листування: АДРЕСА_2).

ОСОБА_1 посилається на наявність заборгованості Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" по виплаті заробітної плати та просить стягнути заборгованість із заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.05.2017 (день звільнення) по 30.05.2018 (день розрахунку) у сумі 48 418,11 грн.

Предметом розгляду у даній справі є визнання та включення до реєстру вимог кредиторів грошових вимог кредитора ОСОБА_1 щодо виплати заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку із виплати заробітної плати, які виникли під час ліквідаційної процедури.

Відповідно до частини 1 статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина 1 статті 117 Кодексу законів про працю України).

Статтею 28 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що у разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку зобов'язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги), виконану у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Отже, Законом України "Про оплату праці", який є спеціальним, врегульовано, що зобов'язання із заробітної плати, які виникли у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначенні поняття, за якою кредитор - юридична або фізична особа, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя);

Згідно зі статтею 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації тощо; строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Після визнання боржника банкрутом та введення ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.05.2014 у справі № 5021/321/12.

Відтак, з огляду на наведене вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанцій про те, що заявлені кредитором ОСОБА_1 грошові вимоги щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку із виплати заробітної плати не мають характеру поточних, оскільки після введення ліквідаційної процедури у банкрута не виникає додаткових зобов'язань, зокрема, і по виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв'язку з тим, що господарська діяльність банкрута завершується і строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав, з урахуванням статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", внаслідок чого місцевим господарським судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення (визнання кредиторських вимог до боржника) на суму 48 418,11 грн. за відсутності на те правових підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 20.06.2018 у справі №5/191/10 та від 13.06.2018 у справі №908/487/18.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта про те, що на середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку поширюються гарантії встановлені законодавством про працю та його стягнення можливе і під час ліквідаційної процедури, оскільки Законом України "Про оплату праці", який є спеціальним, врегульовано, що зобов'язання із заробітної плати, які виникли у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Водночас згідно зі статтею 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" після визнання боржника банкрутом та введення ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України)

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ОСОБА_1 заявив також вимогу про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" заборгованості по виплаті заробітної плати у сумі 58 065,57 грн. (вказана сума зазначена у довідці №151/371 від 03.04.2018 як заборгованість станом на 30.03.2018).

В матеріалах справи міститься банківська виписка (а.с. 26-27, том 1), відповідно до якої Публічним акціонерним товариством "Криворізький турбінний завод "Констар" 02.05.2018 здійснено часткове погашення заборгованості по заробітній платі у сумі 2 919,17 грн.

Відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" №02-31/731 від 26.07.2018 станом на 27.06.2018 заборгованість з заробітної плати перед ОСОБА_1 становить 55 464,18 грн. (а.с. 24, том 1).

Враховуючи часткове погашення заборгованості із заробітної плати, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про задоволення вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати у сумі 55 464,18 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення місцевого господарського суду і в частині відмови у стягнення заборгованості із заробітної плати у сумі 2 919,17 грн., однак жодних доводів стосовно необґрунтованості відмови у стягненні цієї суми апеляційна скарга не містить.

Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта щодо неврахування місцевим господарським судом правових позицій, викладених у рішеннях Верховного Суду України від 14.11.2012 у справі №6-139цс12, Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №6/227-09 та Вищого господарського суду України від 03.10.2017 у справі №910/18919/13.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду України від 14.11.2012 у справі № 6-139цс12, як на невідповідність судового рішення викладеному у даній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, є безпідставним, оскільки у цих справах Верховний Суд України скасував судові рішення судів касаційних інстанцій та направив справу на новий розгляд до цих же судів, тобто остаточного рішення по суті Верховним Судом України у цих справах не приймалося.

Апеляційний господарський суд відхиляє посилання апелянта і на постанову Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 24.05.2018 у справі №6/227-09, оскільки вказаною постановою справу направлено на новий розгляд.

Таким чином, при прийнятті оскаржуваного рішення місцевим господарським судом враховані правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 20.06.2018 у справі №5/191/10 та від 13.06.2018 у справі №908/487/18, які прийняті в аналогічних спорах.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта, який звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2018 у справі №904/2635/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.08.2018 у справі №904/2635/18 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1, який звільнений від сплати судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня прийняття.

Повна постанова складена - 06.12.2018.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко