ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2018 р. Справа№ 910/17911/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.,

за участю представників сторін відповідно до протоколу

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Закарпатської митниці Державної фіскальної служби

на рішення господарського суду міста Києва від 28.08.2018 (повний текст складено 29.09.2018)

у справі №910/17911/17 (суддя О.М. Ярмак)

За позовом Державного підприємства "Бродівське лісове Господарство"

до: 1. Закарпатської митниці ДФС; 2.Державної казначейської служби України;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця в особі Філії "Центр транспортної логістики"

про стягнення 194 403, 30 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Державне підприємство "Бродівське лісове Господарство" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Закарпатської митниці ДФС та Державної казначейської служби України про стягнення 194 403, 30 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 року по справі №910/17911/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2018 року, позовні вимоги Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" задоволено; стягнуто з рахунків Державного бюджету України на користь Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" шкоду в сумі 194 403 грн. 30 коп., заподіяну внаслідок неправомірної поведінки Закарпатської митниці ДФС.

Постановою Верховного Суду від 22.05.2018 року рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2018 року по справі № 910/17911/17 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

06.07.2018 року до суду першої інстанції позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просив стягнути з Державного бюджету України 153 416, 70 грн. шкоди, заподіяної внаслідок неправомірної дії Закартпатської митниці ДФС.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 року у справі № 910/17911/17 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Державного бюджету України на користь Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" шкоду в сумі 153 416, 63 грн. заподіяну внаслідок неправомірної поведінки Закарпатської митниці ДФС, та 10 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Закарпатська митниця Державної фіскальної служби подала до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 24.09.2018 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., суддів Михальська Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2018 року апеляційну скаргу прийнято до розгляду та відкрито апеляційне провадження у справі № 910/17911/17 розгляд апеляційної скарги призначено на 02.11.2017 року.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 року ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018 року.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 року справу №910/17911/17 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2018 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

18.10.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення та стягнути на користь позивача судові витрати пов'язані з розглядом справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 року апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 року прийняти до провадження та призначено її розгляд на 15.11.2018 року.

09.11.2018 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача 1 надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції та відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2018 року розгляд справи, яка буде проводитись в режимі відеоконференції відкладено на 06.12.2018 року.

В судовому засіданні 06.12.2018 року представник відповідача 1 надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу, представник третьої особи надав усні пояснення, відповів на запитання суду, представник позивача надав усні пояснення по справ, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник відповідача 2 в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, 28.12.2012 року між Державним підприємством "Бродівське лісове господарство" (далі - замовник) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (виконавець) було укладено договір №2230/1234-2012 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах, відповідно до п.1.1 (в редакції додаткової угоди №3 від 01.12.2015р.) якого виконавець зобов'язується за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у власних на піввагонах. (т.1, а.с. 27-38).

Пунктом 9.1 вказаного правочину (в редакції додаткової угоди №3 від 01.12.2015р.) наведено, що останній набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2016р., а в частині проведення розрахунків за надані послуги, пов'язані з перевезенням вантажів - до повного здійснення розрахунків.

10.05.2016 року між Державним підприємством "Бродівське лісове господарство" (продавець) та фірмою "Пізец ГмбХ" (покупець) було укладено контракт № 7-2016 BR, згідно п. 1 якого продавець продає, а покупець купує на умовах DAP (Інкотермс в редакції 2010) деревину паливну породи сосна. Товар завантажений у залізнодорожні вагони. (т.1, а.с. 16-18).

Контрагентами визначено, що об'єктом продажу є деревина паливна породи сосна. Загальна кількість контракту становить 1000 м3. Загальна сума контракту становить 24 000 євро.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ДП "Бродівське лісове господарство" на виконання вимог вищезгаданого контракту здійснило завантаження лісопродукції - 17 травня 2016 року у вагони №96399548, №96391321 та 19 травня 2016 року у вагони №32261406, №32261372. Дані вагони замитнено згідно наступних МД: №209050000/2016/001520 та відповідно №209050000/2016/001548 (т.1, а.с. 20). Також 20 травня 2016 року ДП "Бродівське лісове господарство" завантажено лісопродукції у вагон №96396643 та здійснено замитнення згідно МД: №209050000/2016/001557.

Зазначені вагони пройшли замитнення на Львівській митниці ДФС та були направлені для транспортування деревини за маршрутом Броди-Батьово. Вказані обставини учасниками судового процесу не заперечувались.

Організація перевезень товару у вказаних вагонах здійснювалась Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" у відповідності до договору № 2230/1234-2012р. від 28.12.2012 року.

Позивач наголошує на тому, що вагон № 32261406, не пройшов митного огляду та був затриманий Закарпатською митницею ДФС на станції Батьово.

Позовні вимоги мотивовані тим, що неправомірні дії відповідача 1 по затриманню вантажу на станції Чоп призвели до завдання заявнику збитків, що полягають в оплаті Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" додаткових зборів у зв'язку з чим ДП "Бродівське лісове господарство" просить стягнути з відповідача 1 шкоди в сумі 153 416, 70 грн. з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог. (т.2, а.с. 192-194).

Верховний суд, скасовуючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2018 року та рішення господарського суду міста Києва від 06.12.2017 року у справі № 910/17911/17 в частині позовних вимог про стягнення шкоди в сумі 194 403, 30 грн., заподіяної внаслідок неправомірної поведінки Закарпатської митниці ДФС, зазначив, що суди попередніх інстанцій передчасно дійшли висновку щодо наявності причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними діями митниці (порушення 30-тиденного строку) та шкодою саме в сумі 194 403, 30 грн., не визначено які суми були нараховані ПАТ "Українська залізниця" окремо за кожною операцією: користування вагонами, маневрову роботу, зберігання вантажу, надання інформації про вантажні роботи, подання та забирання вагонів, зважування вагонів при затримці, вантажно-розвантажувальні роботи, а також провізну плату, крім того, судами не було визначено за який період нараховано вартість кожної із зазначених операцій.

Відповідно до статті 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинного зв'язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Матеріалами справи підтверджується, що у провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебувала справа №813/2237/16 за позовом Державного підприємства "Самбірське лісове господарство", Державного підприємства "Бродівське лісове господарство", Державного підприємства "Буське лісове господарство", Державного підприємства "Бібрське лісове господарство", Державного підприємства "Турківське лісове господарство", Державного підприємства "Дрогобицьке лісове господарство", Державного підприємства "Сколівське лісове господарство", Державного підприємства "Золочівське лісове господарство" до Закарпатської митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльності.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 року по справі №813/2237/16, яка була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.04.2017 року, позовні вимоги задоволено, визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС щодо затримки залізничних вагонів в тому числі і Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" № 32261406, зобов'язано Закарпатську митницю ДФС завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України наступних залізничних вагонів в тому числі і Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" № 32261406, розподілено судові витрати. (т.1, а.с. 51-80).

При цьому, у вказаних судових актах зокрема зазначено, що Закарпатською митницею ДФС не здійснено визначених законом дій для вчинення митних процедур щодо пропуску залізничних вагонів, в тому числі і вагонів позивача, через державний кордон України у строк, встановлений ст. 199 Митного кодексу України. Також, судами встановлено, що митне оформлення товару у залізничних вагонах розпочалося з дати, що підтверджена відмітками органу доходів і зборів на вантажно - митних деклараціях.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що наведені обставини не підлягають доказуванню, згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що судові рішення у справі № 813/2237/16 мають преюдиційне значення, і доводи скаржника в цій частині судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані.

Відповідно до частини 1 статті 199 Митного кодексу України граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України не може перевищувати 30 днів, а для автомобільного транспорту - п'ять днів з моменту прибуття у пункт пропуску через державний кордон України для здійснення митних процедур.

Матеріалами справи підтверджується, що затримка вагону № 32261406 відбулася за період з 20.05.2016 року по 24.10.2016 року в зв'язку з чим Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" було нараховано за надані послуги 194 403, 30 грн.

З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог позивачем заявлено до стягнення за період з 19.06.2016 року по 24.10.2016 року затримки вагону № 32261406 загальну суму 153 416, 70 грн., яка складається з: користування вагоном - 112 042, 90 грн., зберігання вантажу - 41 251, 80 грн., телеграми та повідомлення -122, 00 грн.

Згідно з пунктом 3 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25 лютого 1999 року, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Пунктом 4 (абз. 20) Правил користування вагонами та контейнерами визначено, що плата за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу нараховується за Відомостями плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу (додаток 10), які оформляються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів.

При цьому за змістом п. 1.8 розділу ІІІ "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги", затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 317 від 26.03.2009 (далі - "Збірник тарифів") за маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під'їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам'яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292, 60 грн. за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні.

Пунктом 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, визначено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Виходячи з наведеного, власники товару або уповноважені ними особи мають обов'язок щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення або не виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю.

Як встановлено судом першої інстанції і з висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, Державним підприємством "Бродівське лісове господарство" було оплачено послуги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", що підтверджується платіжним дорученням №1260 від 17.05.2017 року на суму 194 403, 30 грн. (т.1, а.с. 46).

При цьому, в матеріалах справи наявні листи філії «Центр транспортної логістики» ПАТ «Укрзалізниця» від 26.10.2017 року № ЦТЛ-19/1722 та від 16.04.2018 року № ЦТЛ-19/500, якими підтверджено перерахування з вказаних коштів за затримку вагону № 32261406. (т.1, а.с. 158, т.2, а.с. 195).

Доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги та спростовуються вищевикладеним.

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення 153 416, 70 грн. збитків, заподіяних внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці ДФС - є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв'язку з чим у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції в наведеній частині.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі стосовно зловживання позивачем своїми процесуальними правами - не підтверджуються матеріалами справи.

Колегія суддів також звертає увагу, що позивач просив стягнути витрати, пов'язані з наданням правової допомоги у розмірі 10 000, 00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що 27.06.2018 року між позивачем (клієнт) та Адвокатським об'єднанням "Парпан і партнери" був укладений договір про надання правничої допомоги № 27/06/18, за умовами якого адвокатське об'єднання зобов'язалося надати правову допомогу та представляти інтереси в суді, гонорар за виконання якої становить 10 000,00 грн., які сплачені позивачем згідно платіжного доручення № 1693 від 03.07.2018 року. (т.2, а.с. 197-198, 200).

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що витрати на правову допомогу адвоката, згідно із приписів ст. 129 ГПК України, слід стягнути в сумі 10 000,00 грн. з Державного бюджету України.

Відповідно до п. 13 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

За таких обставин, оскільки позов заявлено позивачем про відшкодування шкоди, завданої неправомірними рішеннями відповідачів, судовий збір за подання такого позову в порядку п. 13 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" - не справляється.

Колегія суддів також звертає увагу, що у відзиві на апеляційну скаргу позивач просив суд стягнути з відповідача1 - 15 000, 00 грн. витрат на оплату послуг адвоката в апеляційній інстанції.

В підтвердження відповідної вимоги позивач надав суду:

- договір про надання правової допомоги №04/10/18 від 04.10.2018 року, укладеного між позивачем (клієнт) та Адвокатським об'єднанням "Парпан і партнери";

- платіжне доручення №2495 від 08.10.2018 року про сплату 15 000, 00 грн.

Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового слухання, участь адвоката у судових засіданнях, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, судова колегія дійшла висновку про стягнення з відповідача1 вартості витрат позивача на оплату послуг адвоката у розмірі 15 000, 00 грн.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, а тому остання не підлягає задоволенню.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

постановив:

1. Апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 року у справі № 910/17911/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2018 року у справі № 910/17911/17 без змін.

3. Стягнути з Державного бюджету України (Державна казначейська служба України 01601, м.Київ, вул. Бастіонна, будинок 6, ) на користь Державного підприємства "Бродівське лісове господарство" (80602, Львівська обл., Бродівський район, місто Броди, вул.Низька, будинок 15, ) 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17911/17.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 07.12.2018 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді О.О. Хрипун

М.Г. Чорногуз