ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2018 р. Справа№ 910/3743/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Айлант Сервіс»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.10.2018

у справі №910/3743/18 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Айлант Сервіс»

до: 1. Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (попередня назва - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»);

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська кабельна мережа»

про визнання права та визнання відсутнім права

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Айлант Сервіс» (надалі - ТОВ «Айлант Сервіс», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», яке в подальшому змінило найменування на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк», відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська кабельна мережа» (надалі - ТОВ «УКМ», відповідач-2) про визнання права та визнання відсутнім права.

Позовні вимоги обґрунтовані виконанням позивачем на підставі Договору поруки №4У13653И/П від 16.11.2016 обов'язку боржника - ТОВ «УКМ» перед АТ КБ «ПриватБанк» за Кредитним договором №4У13654И від 11.10.2016 шляхом здійснення погашення заборгованості у сумі 189 412 828,85 грн згідно платіжного доручення №21 від 17.11.2016, у зв'язку з чим, в силу норм чинного законодавства, усі права кредитора за вказаним кредитним договором переходять до ТОВ «Айлант Сервіс».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2018 зупинено провадження у справі №910/3743/18 до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/14144/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2018 провадження у справі поновлено, розгляд справи по суті призначено на 08.10.2018.

01.10.2018 та 02.10.2018 представник відповідача-1 звернувся до Господарського суду міста Києва з клопотанням про закриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 закрито провадження у справі № 910/3743/18 за позовом ТОВ«Айлант Сервіс» до АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «УКМ» про визнання права та визнання відсутнім права.

Закриваючи провадження у справі, суд виходив з того, що вимоги про визнання відсутнім права в одного відповідача (кредитора) вимагати від другого відповідача (боржника) сплати боргу за кредитними договорами, які погашено позивачем (поручителем), та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за кредитними договорами, сплачених поручителем, не є вимогами про встановлення юридичних фактів, однак, такі доводи можуть розглядатися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право; провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою, ТОВ «Айлант Сервіс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, апелянт посилався на те, що ухвалу було прийнято судом з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування скарги позивач наголошував на тому, що суд не наділений повноваженнями обмежувати особу в доступі до правосуддя у будь-який спосіб; позивачем у відповідності до ст. 16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правильно обрано спосіб захисту, а саме, визнання права; невиконання договірних зобов'язань свідчить про порушення прав іншого суб'єкта правовідносин і, як наслідок, гарантоване право звернутися до суду, який, встановивши обставини справи, дослідивши докази та надавши їм правову оцінку, повинен зробити висновок про те, чи були порушені права позивача та яким чином, у випадку порушення, вони мають бути поновлені.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Айлант Сервіс» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 у справі № 910/3743/18, розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання на 06.12.2018, АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «УКМ» встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

Відповідач-1 скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач-1 вказував на те, що перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язанні після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі, будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно; визначений позивачем предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав через відсутність порушеного права, що свідчить про наявність підстав для відмови в позові.

У судове засідання відповідач-2 явку свого уповноваженого представника не забезпечив, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Частиною 2 ст. 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що відповідач-2 не повідомив суд про поважність причин нез'явлення до суду апеляційної інстанції, з огляду на встановлені статтею 273 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаної особи.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Представник відповідача-1 вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними та необґрунтованими, просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні скарги, а ухвалу суду залишити без змін.

06.12.2018 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказував на те, що відповідно до платіжного доручення №21 від 17.11.2016 ним виконано зобов'язання боржника - ТОВ «УКМ» за кредитним договором №4У13654И від 11.10.2016 перед АТ КБ «ПриватБанк», однак, відповідачі не визнають повернення позивачем боргу за кредитним договором та переходу до поручителя права вимоги за вказаним кредитним договором, з огляду на що позивач вважає, що його порушене право як поручителя за договором поруки №4У13653И/П від 16.11.2016 підлягає захисту у судовому порядку.

Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 21.08.2018 у справі №910/14144/17, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем вимоги про визнання за ТОВ «Айлант Сервіс» права вимоги на сплату грошового зобов'язання боржником ТОВ «УКМ» за кредитним договором №4У13654И від 11.10.2016 на підставі договору поруки №4У13653И/П від 16.11.2016 та про визнання відсутнім у АТ КБ «ПриватБанк» права вимагати за кредитним договором №4У13654И від 11.10.2016 стягнення із ТОВ «УКМ» суми заборгованості, яка сплачена позивачем, не можуть бути самостійним предметом спору.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України «Про судоустрій України» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України та частини другої статті 20 ГК України одним зі способів захисту цивільного права є визнання наявності чи відсутності прав, якими можуть бути, зокрема, визнання права власності чи інших речових прав на певне майно, визнання права авторства на твір науки, літератури, мистецтва чи таке інше, тобто ухваленням рішення про визнання чи відсутність права повинен вирішуватися спір по суті.

Приписами ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України).

Порука - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання, в силу якого поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб (ст. 553 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 2 ст. 556 ЦК України передбачено, що до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Оскільки за приписами ч. 1 ст. 547 ЦК України порука є договірним зобов'язанням, стосовно якого передбачено обов'язкове дотримання письмової форми, моментом укладення такого договору є досягнення згоди з усіх істотних умов, внаслідок якого у сторін виникають взаємні права та обов'язки.

Отже, з урахуванням викладеного вище, суд першої інстанції правильно зазначив, що вимоги про визнання відсутнім права в одного відповідача (кредитора) вимагати від другого відповідача (боржника) сплати боргу за кредитними договорами, які погашено позивачем (поручителем), та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за кредитними договорами, сплачених поручителем, не є вимогами про встановлення юридичних фактів, однак такі доводи можуть розглядатися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право. Тобто, такі вимоги не можуть бути самостійним предметом розгляду в господарському суді.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Таким чином, провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість господарському суду.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Враховуючи викладене, зважаючи на характер спірних правовідносин, суд першої інстанції, дотримуючись норм процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

При цьому, на виконання приписів ч. 2 ст. 231 ГПК України, місцевий господарський суд правильно роз'яснив позивачеві, що доводи останнього, які викладені в позовній заяві, не можуть бути самостійним предметом спору, а підлягають розгляду судом під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за відповідним кредитним договором.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарським судом міста Києва від 22.10.2018 у справі № 910/3743/18 прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін, а апеляційна скарга ТОВ «Айлант Сервіс» - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 270-271, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Айлант Сервіс» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 у справі №910/3743/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 у справі №910/3743/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/3743/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.12.2018.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук