СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2018 р. Справа № 917/632/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Білоусова Я.О. , суддя Пуль О.А.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (вх. № 767 П/2) та Національного банку України (вх. № 769 П/2) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 03.10.2018 у справі №917/632/18, постановлену у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Безрук Т.М., дата складення тексту ухвали - 08.10.2018,

за позовом Національного банку України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис", м. Дніпро

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 03.10.2018 у справі №917/632/18 (судді Безрук Т.М.) призначено судову оціночно-будівельну експертизу по справі, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту ім. проф. ОСОБА_1.

Поставлено на вирішення експерта наступні питання: яка ринкова вартість (вартість, визначена на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна) обєкта нерухомого майна - нежитлового приміщення загальною площею 265,8 кв.м, розташованого за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Сорочинська, буд.2; яка ринкова вартість (вартість, визначена на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна) обєкта нерухомого майна - приміщення відділення банку /А-2/ загальною площею 402,4 кв.м, розташованого за адресою: Волинська область, Маневицький р-н, смт. Маневичі, вул. Горького, буд. 7а; яка ринкова вартість (вартість, визначена на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна) обєкта нерухомого майна - нежитлового приміщення банк загальною площею 91,4 кв.м, розташованого за адресою: Херсонська область, Чаплинський район, смт. Асканія - Нова, вул. Соборна (колишня Червоноармійська), буд. 26; яка ринкова вартість (вартість, визначена на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна) обєкта нерухомого майна - нежитлового приміщення загальною площею 312,20 кв.м, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Січеславська (колишня вул.Кремлівська), буд. 25.

Зобовязано експерта у разі виявлення під час проведення експертизи фактів та обставин, які мають значення для справи, але стосовно яких не були поставлені питання, висвітлити їх у висновку експерта.

Попереджено, що особа, яка здійснює експертне дослідження, несе кримінальну відповідальність за відмову від покладення на неї обовязків та за дачу за відомо неправдивого експертного висновку відповідно до ст. ст. 384, 385 КК України.

Постановлено експерту направити копію експертного висновку сторонам, відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Зупинено провадження у справі до отримання висновку експерта судом.

При постановленні оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд, керуючись положеннями статей 99, 182, 228 Господарського процесуального кодексу України, статті 1 Закону України "Про судову експертизу", пункту 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5), частини 6 статті 38, статті 39 Закону України "Про іпотеку", посилаючись на те, що позивач просить суд встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за певною початковою ціною, враховуючи те, що між сторонами існує спір щодо вартості предмета іпотеки, а питання встановлення дійсної вартості предмету іпотеки виходить за межі компетенції господарського суду та потребує спеціальних знань, дійшов висновку, що для повного, обєктивного розгляду всіх обставин справи необхідним є призначення судової оціночно-будівельної експертизи для визначення початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 03.10.2018 про призначення судової оціночно-будівельної експертизи та зупинення провадження у справі №917/632/18, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Заявник просить розглядати справу за участю представників Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк".

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на неправильне застосування судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали норм матеріального права, а саме статей 3,9 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а також порушення норм процесуального права, а саме статей 2, 99, 236 Господарського процесуального кодексу України.

Апелянт вважає, що місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про невідповідність наданих позивачем звітів про оцінку майна вимогам статті 98 Господарського процесуального кодексу України з посиланням на те, що оцінювачів не було попереджено про кримінальну відповідальність, оскільки положеннями статті 32 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" на суб'єкта оціночної діяльності покладено відповідальність у разі неналежного виконання (зокрема, недостовірності чи необ'єктивності оцінки майна) ним своїх обов'язків.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк зазначає, що Господарським судом Полтавської області, при винесені оскаржуваної ухвали, не було враховано та належним чином досліджено той факт, що відповідальність субєкта оціночної діяльності встановлена спеціальним законом, що регулює такий вид діяльності Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", не було застосовано статтю 32 вказаного Закону, а отже місцевий господарський суд безпідставно та неправомірно дійшов висновку щодо невідповідності Звіту про оцінку майна вимогам статті 98 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, посилаючись на наявність у матеріалах справи копії чинних на даний момент звітів про експертну оцінку предмету іпотеки, третя особа вважає, що у даному випадку відсутня одна з обовязкових умов, за сукупністю яких суд за клопотанням учасника справи призначає експертизу у справі у відповідності до вимог частини 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України, а отже відсутні підстави для призначення судової експертизи.

На думку апелянта, судом порушено вимоги частини 3 статті 99 Господарського процесуального кодексу України щодо порядку обрання судом експертної установи при призначенні судової експертизи в даній справі.

При цьому, апелянт з посиланням на позицію ОСОБА_2 Верховного Суду, викладену у постанові від 21.03.2018 у справі №235/3619/15-ц щодо обовязковості зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні, вважає необґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо необхідності призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи для встановлення дійсної ринкової вартості предмета іпотеки.

Крім цього, скаржник зазначає про порушення оскаржуваною ухвалою права учасників справи на розумний строк розгляду справи, згідно пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 03.10.2018 у справі №917/632/18 та повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 03.12.2018.

Позивач Національний банк України, не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, також звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, статті 55 Конституції України та практики Європейського суду з прав людини, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 03.10.2018 та передати справу на розгляд Господарському суду Полтавської області.

В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається, зокрема, на те, що господарський суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність передбачених статтею 99 Господарського процесуального кодексу України підстав для призначення судової експертизи та безпідставно зазначив, що наданий позивачем звіт про оцінку майна не є експертним висновком в розумінні статті 98 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник з посиланням на приписи статті 3, частин 1, 2, 4 статті 12, статті 32 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", пункт 56 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2033 №1440, зазначає, що звіти про оцінку майна є належними доказами у розумінні параграфу 1 глави 5 Розділу 1 Господарського процесуального кодексу України та можуть бути використані судом при прийнятті судового рішення.

При цьому, позивач вказує на те, що відповідачем не надано іншого експертного висновку про вартість предмета іпотеки, не зазначено неможливість надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, не спростовано висновків про оцінку предмета іпотеки, не здійснено їх рецензування та/або оскарження, у звязку з чим вважає, що судом першої інстанції при призначенні судової експертизи порушено вимоги частини 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, в апеляційній скарзі Національний банк України з урахуванням висновків ОСОБА_2 Верховного Суду, викладених у постанові від 21.03.2018 у справі №235/3619/15-ц, вважає, що відповідач не позбавлений права під час здійснення виконавчого провадження заявляти клопотання про визначення вартості майна.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного банку України на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 03.10.2018 у справі №917/632/18 та повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 03.12.2018.

03.12.2018 до Східного апеляційного господарського суду представником відповідача подано відзив на апеляційні скарги (вх. № 1782), у якому він просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та Національного банку України на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 03.10.2018 у справі №917/632/18.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції з урахуванням положень чинного законодавства дійшов висновку про необхідність призначення судової оціночно-будівельної експертизи з таких підстав: з урахуванням положень частини 6 статті 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки незалежно від того чи встановлена вона за згодою чи на підставі оцінки майна завжди (незалежно від способу її встановлення) повинна встановлюватись на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; ринкова вартість предметів іпотеки зазначена в іпотечному договорі не відповідає вимогам встановленим частиною 6 статті 38 Закону України "Про іпотеку", оскільки в Іпотечному договорі ринкова вартість предметів іпотеки зазначена станом на березень-квітень 2011 року; звіти про оцінку майна, не є належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України ринкової вартості предметів іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, як того вимагає частина 6 статті 38, стаття 39 Закону України "Про іпотеку".

03.12.2018 до Східного апеляційного господарського суду від представника Національного банку України надійшли додаткові пояснення в порядку частини 5 статті 161 Господарського процесуального кодексу України (вх. № 1783), в яких позивач звертає увагу на те, що 04.11.2018 набув чинності Закон України від 03.07.2018 № 2478-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування", що вступає в дію з 04.02.2019 та яким доповнено новою частиною статтю 39 Закону України "Про іпотеку" такого змісту: "У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій".

Зважаючи на те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (вх. № 767 П/2) та апеляційна скарга Національного банку України (вх. № 769 П/2) подані на один і той самий процесуальний документ, а саме, ухвалу Господарського суду Полтавської області від 03.10.2018 у справі №917/632/18, судова колегія дійшла висновку про спільний розгляд вказаних апеляційних скарг.

В судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду представником ТОВ "Приватофис" заявлено клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для надання додаткових пояснень щодо практики апеляційного перегляду ухвал місцевого господарського суду про призначення судових оціночно-будівельних експертиз для визначення ринкової вартості предмета іпотеки.

Стосовно заявленого клопотання суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними (ч.11 ст. 270 ГПК України).

Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи (ч.13 ст. 270 ГПК України).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, частиною 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Тобто, підставою для відкладення апеляційного розгляду справи або оголошення перерви є неявка учасника справи або неможливість вирішити спір в судовому засіданні.

В судовому засіданні представники Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та Національного банку України підтримали доводи апеляційної скарги в повному обсязі. Наголошували на відсутності підстав для призначення судової оціночно-будівельну експертизи по справі та відповідно зупинення провадження у справі.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.12.2018 заперечував проти задоволення вимог апеляційних скарг з підстав, викладених у відзиві на апеляційні скарги.

Судом апеляційної інстанції в межах строків встановлених частиною 2 статті 273 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 03.12.2018 оголошено перерву до 05.12.2018 до 10:00 год. в порядку статті 216 цього кодексу у звязку із неможливістю вирішення справи в даному судовому засіданні.

В судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 05.12.2018 присутні представники Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та Національного банку України підтримали вимоги апеляційних скарг, просили суд їх задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 03.10.2018 про призначення судової оціночно-будівельної експертизи та зупинення провадження у справі №917/632/18, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та Національного банку України, ухвалу Господарського суду Полтавської області від 03.10.2018 у даній справі залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає про такі обставини.

У червні 2018 року Національний банк України звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просить суд в рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" за кредитним договором від 03.03.2009 № 19 (з усіма змінами та доповненнями до нього) перед Національним банком України в сумі заборгованості ,00 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 04.03.2009 № 22, укладеним між Національним банком України та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСТЕЙТАЛЬЯНС", (правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис"), що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 352, а саме на наступне майно:

- нежитлове приміщення, загальною площею 265,8 кв. м, що розташовані за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Сорочинська, буд. 2, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності згідно договору купівлі - продажу нежилого приміщення від 08.11.2008 №895517, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі № 10637, зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.02.2009, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Дочірнім комунальним підприємством Миргородтехінвентиризація 11.02.2009 за номером 21543437, реєстраційний номер 7685837 номер запису 291 книзі 2, встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за початковою ціною згідно висновку про вартість обєкту оцінки субєкта оціночної діяльності TOB "Ессет Експертайз" 4 105 002,00 грн без ПДВ;

- приміщення відділення банку /А-2/, загальною площею 402,4 кв.м, розташоване за адресою: Волинська область, Маневицький р-н, смт. Маневичі, вул. Горького, буд. 7а, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності згідно свідоцтво про право власності на нерухоме майно, виданого 10.05.2007 виконавчим комітетом Маневицької селищної ради на підставі рішення Виконкому Маневицької селищної ради від 19.04.2007 №105, та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.05.2007, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Комунальним підприємством "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" 23.05.2009 за номером № 14658229, реєстраційний номер 10588544, номер запису 166 в книзі, встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за початковою ціною згідно висновку про вартість обєкту оцінки субєкта оціночної діяльності ТОВ "Українська професійна оцінка" вартість предмету іпотеки станом на 01.11.2017 становить 1 924 000,00 грн без ПДВ;

- нежитлове приміщення банк, загальною площею 91,4 кв.м, розташоване за адресою: Херсонська область, Чаплинський р-н., смт. Асканія - Нова, вул. Соборна (колишня Червоноармійська) буд. 26, належить іпотекодавцю на праві приватної власності згідно договору купівлі - продажу від 20.11.2008, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі № 11230, та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 04.02.2009, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий КП "Каховським бюро технічної інвентиризація" Херсонської обласної ради 04.02.2009 за номером 21771222, реєстраційний номер 21224826 номер запису 423 в книзі 2, згідно висновку про вартість обєкту оцінки субєкта оціночної діяльності TOB "Ессет Експертайз" вартість предмету іпотеки станом на 01.11.2017 становить 509 774,00 грн без ПДВ;

- нежитлове приміщення, загальною площею 312,20 кв.м, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий ріг, вул. Січеславська (колишня вул. Кремлівська), буд. 25, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності згідно договору купівлі - продажу від 26.12.2008, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі № 5191, що зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.12.2008, реєстраційний номером 20713311, номер запису 1069 в книзі 169, встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за початковою ціною згідно висновку про вартість обєкту оцінки субєкта оціночної діяльності TOB "Ессет Експертайз" вартість предмету іпотеки станом на 01.11.2017 становить 1 590 719,00 грн без ПДВ.

В обґрунтування позовних вимог позивач, керуючись приписами ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 546, 572, 589, 590, 612, 626, 627, 628, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 299 Господарського кодексу України, ст.ст. 33, 35, 39, 43 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 1, 19, 20 Закону України "Про заставу", посилається на неналежне виконання Публічним акціонерним товариством КБ "Приватбанк" зобовязання за кредитним договором від 03.03.2009 № 19 щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів на загальну суму З 674 478 038, 00 грн, виконання якого було забезпечено укладеним між Національним банком України та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСТЕЙТАЛЬЯНС", (далі - іпотекодавець) іпотечним договором від 04.03.2009 № 22, за умовами якого іпотекодавець передав позивачу в іпотеку зазначене вище майно.

При цьому, у позовній заяві з метою недопущення порушення прав третьої особи, позивач просив суд залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк".

В подальшому, позивачем подано до місцевого господарського суду заяву про уточнення позовних вимог від 21.06.2018 на підставі статті 42 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" за кредитним договором від 03.03.2009 № 19 (з усіма змінами та доповненнями до нього) перед Національним банком України в сумі заборгованості ,00 грн звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 04.03.2009 № 22, укладеним між Національним банком України та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІСТЕЙТАЛЬЯНС", (правонаступник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис"), що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 352, а саме на зазначене в позовній заяві майно.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 17.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/632/17. Постановлено справу розглядати у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 02.08.2018 та ухвалено розгляд справи проводити у закритому судовому засіданні. Залучено до участі у справі Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 02.08.2018 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання; прийнято заяву Національного банку України від 21.06.2018 про уточнення позовних вимог.

24.09.2018 до Господарського суду Полтавської області від Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис" надійшло клопотання про призначення оціночно-будівельної експертизи, на вирішення якої відповідач просив поставити наступні питання:

1) яка ринкова вартість обєкта нерухомого майна - приміщення відділення банку /А-2/, загальною площею 402,4 кв.м, що розташоване за адресою: Волинська обл., Маневицький р-н, смт. Маневичі, вул. Горького, буд. 7а;

2) яка ринкова вартість обєкта нерухомого майна - нежилого приміщення, банку, загальною площею 91,40 кв.м, розташованого за адресою: Херсонська обл., Чаплинський р-н, смт. Асканія-Нова, вул. Соборна колишня Червоноармійська), буд. 26;

3) яка ринкова вартість обєкта нерухомого майна - нежилого приміщення, загальною площею 265,8 кв.м, розташованого за адресою: Полтавська обл., м. Миргород, вул. Сорочинська, буд.2;

4) яка ринкова вартість обєкта нерухомого майна - нежилого приміщення №132, загальною площею 312,20 кв.м., розташованого за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Січеславська (колишня вул. Кремлівська), буд. 25.

Крім того просив зупинити провадження у справі № 917/632/18 на підставі пункту 2 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України до закінчення експертних досліджень та отримання господарським судом висновків експертів.

В обґрунтування цього клопотання відповідач зазначає, що визначена позивачем на основі звітів про оцінку майна, ринкова вартість предметів іпотеки станом на час подання позову не відповідає дійсній ринковій ціні, оскільки є значно меншою ціни, визначеної сторонами в іпотечному договорі від 04.03.2009 № 22, яка також є меншою за реальну ринкову ціну цих обєктів (меншою за звичайні ціни на цей вид майна) на час подання позову, оскільки визначена станом на березень 2011, тоді як до подання позову минув значний час, за який відбулося лише значне підвищення її вартості, що може бути доведено відповідачем за допомогою призначеної судом експертизи.

Встановлення вартості предмета іпотеки має істотне значення для визначення суми, на яку вартість предмета іпотеки покриває розмір основного зобов`язання та згідно з вимогами ч. 6 статті 38, ч. 1 статті 39 Закону України Про іпотеку під час розгляду справи про звернення стягнення на предмет іпотеки суд в будь-якому випадку, незалежно від того, чи встановлена ціна предмета іпотеки за згодою сторін чи на підставі оцінки майна, повинен визначити початкову ціну на таке майна на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

З огляду на наведене, відповідач заперечує проти прийняття судом за основу наведеної позивачем вартості заставленого майна на основі звітів суб`єкта оціночної діяльності ТОВ Українська професійна оцінка, вважаючи її необґрунтованою, істотно заниженою і такою, що не відповідає дійсній ринковій вартості предмета іпотеки.

З огляду на те, що між сторонами існує спір щодо оцінки вартості спірного предмета іпотеки, що має істотне значення для справи, при цьому надані позивачем звіти про оцінку майна викликають обґрунтовані сумніви щодо правильності проведення такої оцінки, для визначення якої необхідні спеціальні знання у сфері іншій ніж право відповідач стверджує, що єдиним способом встановлення такої вартості є призначення судом відповідної експертизи.

При цьому, відповідач зазначив, що надані позивачем звіти про оцінку майна на час подання клопотання вже не діяли, оскільки минув встановлений ч. 6 статті 57 Закону України Про виконавче провадження шестимісячний строк їх дійсності, а тому вони не є в розумінні ст.ст. 76,77 ГПК України належними та допустимими доказами ринкової вартості предметів іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, як того вимагає ч. 6 статті 38 та ст. 39 Закону України Про іпотеку.

Також відповідач зазначив, що на порушення вимог п. 56 Національного стандарту № 1 Загальні засади оцінки майна та майнових прав, Звіти не містять дані про особистий огляд оцінювачем обєкта оцінки та в них зазначено про іншу мету їх складання, ніж продаж на прилюдних торгах у процедурі виконавчого провадження, а саме: з метою переоцінки предмету застави.

03.10.2018 місцевим господарським судом постановлено оскаржувану ухвалу про задоволення клопотання Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис" про призначення оціночно-будівельної експертизи, призначено судову оціночно-будівельну експертизу по справі та зупинено провадження у справі до отримання висновку експерта судом з підстав, зазначених вище.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках призначення судом експертизи.

Оскільки зупинення провадження у цій справі є наслідком призначення судом експертизи, оскаржувана ухвала суду першої інстанції в частині призначення судової експертизи та в частині зупинення провадження у справі перебувають у нерозривному зв'язку. Отже, призначення експертизи з одночасним зупиненням у зв'язку з цим провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розцінюватись як два самостійних акта. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі №910/12006/17.

Зупинення провадження у справі це тимчасове і повне припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли їх може бути усунено.

Зупинення провадження у справі на час проведення судової експертизи є правом господарського суду, що зумовлене неможливістю вирішення спору по суті за відсутності висновків про встановлення фактів, які можуть бути встановлені лише експертом.

Отже, вказаною нормою Господарського процесуального кодексу України передбачено право, а не обов'язок суду зупинити провадження у справі у випадку призначення господарським судом судової експертизи за наявності дійсної необхідності в її призначенні, у випадку необхідності спеціальних знань, якими не володіє суд, та у разі неможливості суду вирішити питання, що входять до предмета доказування, без її призначення.

Виходячи з наведеного, ухвала про зупинення провадження у справі та призначення експертизи повинна відповідати вимогам, встановленим приписам статті 234 Господарського процесуального кодексу України, а також містити викладення мотивів, що зумовлюють призначення експертизи та зупинення провадження у справі.

Враховуючи те, що правомірність зупинення провадження у справі на підставі зазначеної норми залежить від підставності призначення судової експертизи, необхідно виходити з того, що призначення судової експертизи - це процесуальна дія суду, яка у будь-якому випадку збільшує строк розгляду справи, що, відповідно, може мати наслідком порушення прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи, а тому у кожному разі має бути обґрунтованим.

Як визначено у статті 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень.

В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (Заява N 61679/00) від 01.06.2006, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід'ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Згідно з частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до частини 1 статті 100 Господарського процесуального кодексу України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

В ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків (ч.5 ст. 100 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1, 5 статті 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальністю за завідомо неправдивий висновок.

За приписами частини 2 статті 110 Господарського процесуального кодексу України призначення експертизи у справі є способом забезпечення доказів у справі, що здійснюється судом за заявою учасника справи.

При цьому, судова експертиза призначається лише в разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Аналогічні розяснення викладені в пункті 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи".

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом розгляду у даній справі є вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором в рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» за кредитним договором, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження".

Водночас, у своїх вимогах позивач просить встановити спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за початковою ціною згідно висновків про вартість обєкту оцінки субєктів оціночної діяльності, доданих до позовної заяви.

Отже, якщо господарський суд визнає обґрунтованими позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, то в силу приписів статті 38, частини першої статті 39 Закону України "Про іпотеку" у резолютивній частині рішення суду має бути встановлено та зазначено початкову ціну реалізації предмета іпотеки. З урахуванням положення частини шостої статті 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а у разі відсутності такої згоди - на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У випадку застосування процедури продажу предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, навіть за наявності згоди сторін щодо початкової ціни продажу предмета іпотеки, початкова ціна такого продажу повинна бути встановлена на підставі висновку суб'єкта оціночної діяльності про оцінку майна, оскільки відповідно до частини другої статті 43 Закону України "Про іпотеку" початкова ціна продажу не може бути нижчою за 90 відсотків вартості майна, визначеної шляхом його оцінки (п. 4.4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 №1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів»).

Відтак, оцінка предмета іпотеки є обов'язковою передумовою прийняття рішення у даній справі, з огляду на предмет спору та викладені позивачем позовні вимоги.

Матеріали справи свідчать, що згідно Додатку № 1 до Іпотечного договору (в редакції Додаткового договору № 2 від 09.08.2011) сторонами визначено предмет іпотеки та встановлено його вартість, саме:

- ринкова вартість приміщення відділення банку /А-2/, загальною площею 402,4 кв.м., що розташоване за адресою: Волинська обл., Маневицький р., смт. Маневичі, вул. Горького, буд. 7а становить 4055013,00 грн;

- ринкова вартість нежилого приміщення, банку, загальною площею 91,40 кв.м, розташованого за адресою: Херсонська обл., Чаплинський р-н, смт. Асканія-Нова, вул. Соборна (колишня Червоноармійська), буд. 26 становить 908 729,00 грн;

- ринкова вартість нежилого приміщення, загальною площею 265,8 кв.м, розташованого за адресою: Полтавська обл., м. Миргород, вул. Сорочинська, буд.2 становить 3715421,00 грн;

- ринкова вартість нежилого приміщення №132, загальною площею 312,20 кв.м, розташованого за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Січеславська (колишня вул. Кремлівська), буд. 25 становить 4409839,00 грн.

Разом з тим, ринкова вартість предметів іпотеки зазначена в іпотечному договорі не відповідає вимогам встановленим ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки в іпотечному договорі ринкова вартість предметів іпотеки зазначена станом на серпень 2011 року, що вказує на те, що ця вартість, не є такою, що встановлена на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна станом на день вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Водночас, Національний банк України у позовній заяві просить встановити спосіб реалізації предметів шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною, яка визначена позивачем на підставі звітів про оцінку нерухомого майна.

На підтвердження заявлених позовних вимог Національним банком України надано для долучення до матеріалів справи копії звітів про оцінку предмету іпотеки, а саме:

- Звіт про оцінку нежилого приміщення загальною площею 265,8 кв.м, які належать ТОВ «Приватофис» та розташовані за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Сорочинська, будинок 2 станом на 01.11.2017, складений субєктом оціночної діяльності (оцінювачем) ТОВ «Ессет Експертайз» (сертифікат субєкта оціночної діяльності, виданий Фондом державного майна України № 439/15 від 25.05.2015; ліцензія на земелеоціночні роботи серія АЕ № 191377 від 13.05.2015, видана Державною Службою України з питань геодезії, картографії та кадастру). Відповідно до висновку про вартість обєкта оцінки ринкова вартість нерухомого майна нежилого приміщення станом на дату оцінки 01.11.2017 складає 4 105 002,00 грн (без ПДВ) (т.3, а.с. 17-53);

- Звіт про оцінку нежитлових приміщень загальною площею 91,40 кв.м, які належать ТОВ «Приватофис» та розташовані за адресою: Херсонська область, Чаплинський р-н, смт. Асканія-Нова, вул. Соборна, будинок 26, станом на 01.11.2017, складений субєктом оціночної діяльності (оцінювачем) ТОВ «Ессет Експертайз» (сертифікат субєкта оціночної діяльності, виданий Фондом державного майна України № 439/15 від 25.05.2015; ліцензія на земелеоціночні роботи серія АЕ № 191377 від 13.05.2015, видана Державною Службою України з питань геодезії, картографії та кадастру). Відповідно до висновку про вартість обєкта оцінки ринкова вартість нерухомого майна нежитлових приміщень станом на дату оцінки 01.11.2017 складає 509 774,00 грн (без ПДВ) (т.3, а.с. 54-97);

- Звіт про оцінку нежитлового приміщення № 132 загальною площею 312,20 кв.м, які належать ТОВ «Приватофис» та розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м, Кривий ріг, вул. Січеславська (колишня вул. Кремлівська), будинок 25, станом на 01.11.2017, складений субєктом оціночної діяльності (оцінювачем) ТОВ «Ессет Експертайз» (сертифікат субєкта оціночної діяльності, виданий Фондом державного майна України № 439/15 від 25.05.2015; ліцензія на земелеоціночні роботи серія АЕ № 191377 від 13.05.2015, видана Державною Службою України з питань геодезії, картографії та кадастру). Відповідно до висновку про вартість обєкта оцінки ринкова вартість нерухомого майна нежитлового приміщення станом на дату оцінки 01.11.2017 складає 1 590 719,00 грн (без ПДВ) (т.3, а.с. 138-187);

- Звіт про оцінку майна приміщення відділення банку /А-2/, загальною площею 402,4 кв.м, що розташоване за адресою: Волинська область, Маневицький р-н, смт. Маневичі, вул. Горького, будинок 7а, та належить ТОВ «Приватофис», складений субєктом оціночної діяльності (оцінювачем) ТОВ «Українська професійна оцінка» (сертифікат субєкта оціночної діяльності № 16/16 від 12.01.2016; ліцензія на земелеоціночні роботи серія АЕ № 191377 від 13.05.2015, видана Державною Службою України з питань геодезії, картографії та кадастру). Відповідно до висновку про вартість майна ринкова вартість обєкта оцінки складає 1 924 000,00 грн (т.3, а.с. 98-137).

Водночас, надані позивачем суду звіти про оцінку спірного майна, виконані суб`єктами оціночної діяльності ТОВ «Ессет Експертайз» та ТОВ Українська професійна оцінка, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх належності та допустимості як доказів у справі на підтвердження реальної ринкової вартості спірного майна, зважаючи на таке.

Щодо звіту ТОВ Українська професійна оцінка. Відповідно Розділу « 1.Загальні положення» призначення звіту: замовник має право посилатися на висновки, що викладені в даному звіті і використовувати його виключно з метою, що наведена вище. Щодо обмежувальних умов звіту також зазначено: не може бути використаний інакше, ніж відповідно до вказаних цілей і задач проведення оцінки. Результати оцінки обєкту можуть бути використані виключно з метою, яка визначена при виконанні даного звіту. Мета Звіту визначена у висновку - визначення ринкової вартості обєкту оцінки з метою переоцінки предмету застави.

Щодо звітів ТОВ «Ессет Експертайз». Відповідно до пункту 1.2. Процедура виконання оцінки звіту про оцінку визначення вартості обєкта оцінки включало, серед іншого, огляд обєкта. Відповідно до п. 2.4 Технічна характеристика обєкта оцінки звіту візуальний огляд обєкта оцінки виконано у листопаді-грудні 2017. Разом з тим, згідно висновку про вартість обєкта оцінки дата оцінки 01.11.2017, проте документом щодо огляду предмета іпотеки є додаток 4 до звіту - Акт огляду майна, який проведено інспектором Прилуцьким О.Я. 05.12.2017.

Відповідно до п.1.3. «Основні припущення й обмеження, в рамках яких виконана оцінка» Звіту він може розглядатися тільки з урахуванням наступних обмежувальних умов: 1. Цей Звіт є достовірним тільки при розгляді його в повному обсязі і використанні з метою, зазначеною у ньому, й не може бути використаний ні для яких іншим цілей. Ні Замовник, ні Оцінювач не можуть використовувати даний Звіт (або будь-яку його частинку) інакше, чим це передбачено договором між Замовником і Оцінювачем і метою даного Звіту.»

При цьому, відповідно до Звіту мета оцінки - визначення ринкової вартості обєкту оцінки з метою переоцінки предмету застави/іпотеки, згідно з умов відповідного кредитного договору.

З огляду на викладене, відповідач посилається на порушення вимог п. 56 Національного стандарту № 1 Загальні засади оцінки майна та майнових прав, оскільки звіти не містять дані про особистий огляд оцінювачем обєкта оцінки та в них зазначено про іншу мету їх складання, ніж продаж на прилюдних торгах у процедурі виконавчого провадження, а саме: з метою переоцінки предмету застави.

Крім того, відповідач звертаючись з клопотанням про проведення експертизи с праві зазначив про те, що визначена позивачем на основі звітів про оцінку майна, ринкова вартість предметів іпотеки станом на час подання позову можливо не відповідає дійсній ринковій ціні, оскільки є значно меншою ціни, визначеної сторонами в Іпотечному договорі від від 04.03.2009 № 22; надані позивачем звіти про оцінку майна на час подання клопотання не можуть бути використані як звіти про оцінку майна у виконавчому провадженні, оскільки відповідно до ч. 6 статті 57 Закону України Про виконавче провадження, звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання і після закінчення цього строку оцінка майна провадиться заново;

За таких обставин, наявні у справі висновок суб'єкта оціночної діяльності на даний момент та за станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали, не може слугувати належним та допустимим доказом у даній справі для визначення вартості майна, яке є предметом звернення стягнення, оскільки: не визнається відповідачем, а вартість обєктів оцінки у відповідності до вказаних звітів є дійсною виключно на дату визначення такої вартості, тобто станом на 01.11.2017 (п.3 розділу 1.3 «Основні припущення й обмеження, в рамках яких виконана оцінка»). Окрім того, вказаний звіт складений особою, яка не була попереджена про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

При цьому, в матеріалах справи містяться суперечливі докази як відносно достовірності оцінки предмета іпотеки, проведеної суб'єктами оціночної діяльності на замовлення Національного банку України, яка була підставою для визначення початкової ціни реалізації предметів іпотеки при зверненні з позовом, так і відносно дійсної вартості предмета іпотеки (зокрема, є значно меншою ціни, встановленої за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем в іпотечному договорі від 04.03.2009 № 22), а між сторонами існує спір щодо вартості предмета іпотеки на даний час, що викликало у суду першої інстанції грунтовні сумніви щодо вартості зазначеного в позовній заяві майна.

В матеріалах справи відсутні інші звіти з оцінки спірного майна, виконані відповідно до вимог Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, які можуть бути взяті судом за основу як докази для визначення початкової вартості спірного майна.

При цьому, встановлення реальної ринкової вартості предмета іпотеки має суттєве значення для визнання суми, на яку вартість предмета іпотеки покриває розмір основного зобовязання за кредитним договором від 03.03.2009 № 19.

З огляду на викладене, колегія вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про необхідність призначення судової експертизи, оскільки матеріали справи містять суперечливі докази щодо реальної вартості іпотечного майна та для з'ясування таких питань необхідні спеціальні знання.

При цьому, суд вважає безпідставними доводи позивача про можливість корегування чинної оцінки спірного іпотечного майна, яка буде визначена за результатами його оцінки в момент виконання судового рішення, оскільки визначення судом вартості майна, на яке має бути звернуто стягнення у даному спорі на підставі судового рішення - є обов'язковим в силу прямого законодавчого припису (ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку").

Окрім того, колегія суддів не погоджується з твердженням скаржників про відсутність підстав для призначення експертизи з огляду на позицію ОСОБА_2 Верховного Суду, викладену у постанові від 21.03.2018 у справі №235/3619/15-ц, з огляду на наступне.

Як вбачається з вказаної постанови ОСОБА_2 Верховного Суду, у справі, яка розглядалась, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши наявність заборгованості за кредитним договором, порушення обов'язків іпотекодавцем, прийняв рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу вищевказаного нерухомого майна ПАТ "Укрсоцбанк" від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку" за ціною, встановленою за згодою сторін або на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

При цьому суд не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України "Про іпотеку".

Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку" можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19 (Закон N 1404-VIII), 57 Закону України "Про виконавче провадження" (Закон N 1404-VIII) сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 Верхового Суду дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Отже, у вказаній справі, суд прийняв рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку" за ціною, встановленою за згодою сторін або на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, оскільки така вартість взагалі не була зазначена в мотивувальній частині рішення.

Разом з тим, у справі №917/632/18 Національний банк України просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки встановивши спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за чітко встановленою початковою ціною, а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 265,8 кв. м, за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Сорочинська, буд. 2 - 4105002,00 грн без ПДВ; приміщення відділення банку /А-2/, загальною площею 402,4 кв.м, за адресою: Волинська область, Маневицький р-н, смт. Маневичі, вул. Горького, буд. 7а 1924000,00 грн без ПДВ; нежитлове приміщення банк, загальною площею 91,4 кв.м, за адресою: Херсонська область, Чаплинський р-н., смт. Асканія - Нова, вул. Соборна (колишня Червоноармійська) буд. 26 - 509774,00 грн без ПДВ; нежитлове приміщення, загальною площею 312,20 кв.м, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий ріг, вул. Січеславська (колишня вул. Кремлівська), буд. 25 - 1590719,00 грн без ПДВ.

Отже, приймаючи до уваги предмет та підстави позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо того, що визначення ринкової (дійсної) вартості майна має вирішальне значення для визначення правомірності позовних вимог, при цьому, для вирішення цього питання необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Відповідно до підпункту 1.2.2 пункту 1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5, (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 03.11.1998р. за № 705/3145) (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 №1950/5), (зі змінами) (далі - Інструкція), основними видами (підвидами) судових експертиз є, зокрема: інженерно-технічна (підвидами якої є будівельно-технічна та оціночно-будівельна експертиза).

Відповідно до пункту 5.2 розділу II Інструкції, визначення питання щодо вартості обєктів нерухомого майна віднесено до компетенції питань оціночно-будівельної експертизи.

Експертне дослідження у даній справі необхідне для повного, всебічного та об'єктивного встановлення фактичних обставин справи, а систематизація вищевказаних доказів у вигляді висновку експерта усуне сумніви щодо доводів та заперечень учасників справи, в тому числі щодо доказів долучених до матеріалів справи, на які посилаються сторони як на підтвердження своїх правових позицій.

Щодо доводів апелянта про порушення місцевим господарським судом норм процесуального законодавства, яке полягає у невірному визначенні експертної установи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про судову експертизу" судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. До державних спеціалізованих установ належать, зокрема, науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України.

У відповідності до статті 7-1 Закону України "Про судову експертизу", підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Як встановлено пунктом 1.6 Інструкції, експертизи та дослідження проводяться експертними установами за зонами регіонального обслуговування згідно з Переліком регіональних зон обслуговування науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України, наведеним у додатку 1 до цієї Інструкції.

Відповідно до частини 3 статті 99 Господарського процесуального кодексу України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

Отже, право остаточного визначення експертної установи, яка буде проводити експертизу, належить органу, який призначає таку експертизу, а в даному випадку - суду, приймаючи до уваги конкретні обставини справи та враховуючи зону регіонального обслуговування відповідної експертної установи.

Судова колегія зазначає, що Харківський НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_1 є державною спеціалізованою науковою установою, яка належить до сфери управління Міністерства юстиції України і відповідно до законодавства України здійснює наукову, судово-експертну, науково-технічну, науково-організаційну й освітню діяльність у галузі судової експертизи, криміналістики та права. Головними завданнями діяльності Інституту, зокрема, є проведення судових експертиз.

Крім того, відповідач при розгляді судом першої інстанції клопотання про призначення судової експертизи не спростував того факту, що Харківський НДІ судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса не може здійснити судової оціночно-будівельної експертизи та не запропонував суду іншу експертну установу.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на наведені вище положення ГПК України та Закону України «Про іпотеку», приймаючи рішення у даній справі, у випадку задоволення позовних вимог, суд повинен зазначити початкову ціну продажу предмета іпотеки і така ціна повинна підтверджуватись наявними в матеріалах справи доказами. Проте, як вже вище зазначалось, наявні в матеріалах справи докази щодо дійсної вартості предмета іпотеки є суперечливими.

Отже, призначення господарським судом першої інстанції судової експертизи у даній справі є цілком обґрунтованим, а зупинення провадження у справі до завершення експертних досліджень є необхідною процесуальною дією, яка виправдовує тривалий розгляд цієї справи з метою повного та всебічного з'ясування суттєвих обставин спору, та не може вважатися порушенням прав сторін на розгляд даної справи судом впродовж розумного строку, які визначені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, доводи скаржників про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування ухвали Господарського суду Полтавської області від 03.10.2018 у справі №917/632/18 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 03.10.2018 у справі №917/632/18 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у відповідності до статей 286- 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.12.2018

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.А. Пуль