ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. Справа№ 925/787/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Хрипуна О.О.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Луговський О.С. довіреність № 1082-01-21 від 21.03.18

від відповідача: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Імпексбанк"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 20 вересня 2018 року (повний текст складено 27.09.2018 р.)

у справі № 925/787/18 (суддя Єфіменко В.В.)

за позовом Черкаської міської ради,

до Публічного акціонерного товариства "Імпексбанк"

про стягнення збитків за фактичне користування земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в :

Черкаська міська рада звернулась до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою про стягнення збитків за фактичне користування земельною ділянкою (т.І, а.с. 4-8).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 20 вересня 2018 року у справі № 925/787/18 позов задоволено повністю, стягнуто з ПАТ "Імпексбанк" на користь міського бюджету м. Черкаси 10619,96 грн. за фактичне користування земельною ділянкою без належного оформлення права користування (а.с.113-120).

Публічне акціонерне товариство "Імпексбанк" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Черкаської області від 20 вересня 2018 року у справі № 925/787/18, в якій оскаржуване рішення скасувати, а позов Черкаської міської до ПАТ "Імпексбанк" про стягнення коштів залишити без розгляду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2018 р., апеляційна скарга ПАТ "Імпексбанк" у справі № 925/787/18 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Хрипун О.О.

12 листопада 2018 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Хрипун О.О.) відкрито апеляційне провадження у справі № 925/787/18, розгляд апеляційної скарги ПАТ "Імпексбанк" на рішення Господарського суду Черкаської області від 20 вересня 2018 року у справі № 925/787/18 призначено на 11 грудня 2018 року.

У судовому засіданні 11 грудня 2018 року представник надав Черкаської міської рада пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник ПАТ "Імпексбанк" у судове засідання 11 грудня 2018 року не з'явився, про причини неявки колегію суддів не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним, у розумінні ст.ст. 120, 242 ГПК України та ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", чином, що підтверджується в т.ч. повідомленням про вручення поштового відправлення за ідентифікатором 470.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Ухвалою про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду явка сторін обов'язковою не визнавалась і учасників процесу попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами і така неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права встановила наступне.

16 лютого 2017 року рішенням Господарського суду Черкаської області у справі № 916/3655/15 задоволено позов ПАТ "Імексбанк" до ТОВ "Мечта", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ "Бізнес-Розвиток", в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Бізнес-Розвиток", звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність іпотекодержателю предмет іпотеки - нежитлові приміщення, загальною площею 2 653,8 кв.м, що складаються з приміщень літ. "Б-І, Б-IV, б'-І, 6-1", а саме: нежитлові приміщення першого поверху №9, 11, шахти ліфтів з № 17-24, загальною площею 140,6 кв.м; другий поверх загальною площею 834,4 кв.м; третій поверх загальною площею 838,9 кв.м; четвертий поверх загальною площею 839,9 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Черкаси, вул. Богдана Хмельницького, 55 та визнано право власності за ПАТ "Імексбанк" на вказане майно (а.с.11-14).

24 липня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності за ПАТ "Імексбанк" на вищезазначені об'єкти нерухомості на підставі зазначеного рішення суду, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, розташованого за адресою м. Черкаси, вул. Б. Хмельницького, 55 (а.с. 32-40).

З фрагменту ортофото плану міста Черкаси вбачається, що за адресою: м. Черкаси, вул. Б. Хмельницького, 55 знаходиться земельна ділянка кадастровий номер :02:061:0019, загальною площею 0,2285 га. Інша земельна ділянка (кадастровий номер :02:061:0004), загальною площею 0,0241 га, за адресою: м. Черкаси, вул. Б. Хмельницького, 55 є проїздом (а.с. 24).

Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 10.04.2018 № 274 затверджено Акт про визначення збитків власнику землі від 15.11.2017 № 43-2017, підставою складення якого визначено недоотримання територіальною громадою доходів за час фактичного користування ПАТ "Імексбанк" земельною ділянкою загальною площею 0,2526 га, на якій розташоване майно за адресою: м. Черкаси, вул. Б. Хмельницького, 55, без документів, що посвідчують право на землю. У п.2 Акту №43-201 визначено, що суму збитків відповідач повинен відшкодувати не пізніше одного місяця після затвердження виконавчим комітетом Черкаської міської ради акта Комісії (а.с.15, 16-17).

У листі Департаменту фінансової політики Черкаської міської ради від 21.05.2018 №870/18-08 зазначено, що відповідачем не відшкодовано збитки в добровільному порядку станом на 21.05.2018 р. (а.с.21).

Позивачем направлялись відповідачу листи від 11.08.2017 № 3087-01-25 та від 22.09.2017 № 3087-01-25 та від 08.11.2017 № 4514-01-25, у яких викладено прохання відшкодувати збитки (неодержаний дохід) (а.с.22-23).

Доказів реагування на вищевказані на вказані листи матеріали справи не містять.

На замовлення ПАТ "Імексбанк" за адресою м. Черкаси, вул. Б. Хмельницького, 55 станом на 18.09.2017 р. було видано технічний паспорт на нежитлові приміщення, а саме: приміщення І-го поверху № 9,11, з № 17до № 24 загальною площею 140,6 м; приміщення ІІ-го поверху загальною площею 834,4 м; приміщення ІІІ-го поверху загальною площею 838,9 м ; приміщення ІV-го поверху загальною площею 839,9 м; будівлі літер "Б-І,Б-ІV,б'-1,6-1" (кількість поверхів - 4) загальною площею 2653,8 м2. Крім того, за даною адресою існують будівлі та споруди, зареєстровані під іншими реєстраційними номерами", що підтверджується листом Комунального підприємства "Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації (а.с. 74).

Позовні вимоги обґрунтовані з посиланням на ст.ст. 12, 123, 124, 125, 126, 152, 156, 157, 206, 211 Земельного кодексу України, ст.ст.22, 181, 792 ЦК України, ст.ст. 173, 175, 216, 225, 229 Господарського кодексу України, ст. 14 п.п.288.5., 288.5.1. Податкового кодексу України та ст.16 Закону України "Про оренду землі" тим, що внаслідок фактичного користування відповідачем належною позивачу земельною ділянкою без оформлення відповідного права користування нею, позивачу завдано збитки у вигляді неодержаних доходів від орендної плати за користування відповідачем земельною ділянкою.

Апеляційної скаргу мотивовано тим, що на думку відповідача, "орендна плата за землю - це той самий земельний податок", який в силу вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відповідач сплачувати не повинен, оскільки ч. 3 ст. 46 цього закону визначено, що всі вимоги по зобов'язанням з податків, що виникають під час здійснення ліквідації, погашаються в сьому чергу, тобто в порядку черговості.

З'ясувавши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з приписами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За приписами ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Отже, відповідальність за завдану шкоду настає лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: шкоду, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 Цивільного кодексу України.

Наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України 14.09.2016 у справі № 6-2588цс15, від 18.05.2016 у справі №194гс16, від 28.01.2015 у справі № 3-210гс14 та Верховного Суду від 20.06.2018 р. у справі № 913/661/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною 1 статті 377 ЦК визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 120 ЗК у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За положенням частини 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Аналіз положень наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розміщене у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. Отже, з моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розміщене це майно у зв'язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з частиною 2 статті 120 ЗК України. Тобто особа, яка набула права власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки у частині щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно. Наведене також узгоджується з правовою позицією постанови Верховного Суду України від 08.06.2013 у справі № 21-804а16.

Наведені норми слід розуміти таким чином, що при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без оформлення припинення права будь-якими актами та документами. При цьому відповідний договір оренди землі припиняється щодо попереднього власника майна, однак діє на тих самих умовах щодо особи, яка, набувши право власності на нерухоме майно, розміщене на орендованій земельній ділянці, з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов'язки, зокрема із сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто договір оренди не припиняється в цілому, має місце заміна сторони в зобов'язанні.

Доказів наявності у попереднього власника нерухомого майна договору оренди землі - матеріали справи не містять.

Разом з тим, зважаючи на положення статті 125 ЗК, новий власник нерухомості - відповідач не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. Тобто, з цього моменту у відповідача виник обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під нежитловими будівлями, тобто укласти новий договір оренди земельної ділянки.

Чинним законодавством на землекористувача покладається обов'язок вчинення певних дій з виготовлення та погодження технічної документації із землеустрою і подальшого звернення до уповноваженого органу із заявою про затвердження розробленої документації та отримання земельної ділянки в користування, однак, відповідач, всупереч своєму обов`язку, протягом тривалого часу використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, що позбавило міську раду, як власника землі, права отримувати дохід у розмірі орендної плати.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 р. у справі №902/616/16.

Згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України суб'єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою чи ні.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідач не є власником і постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього як землекористувача - орендна плата (п.п. 14.1.72, 14.1.73 статті 14 Податкового кодексу України).

Оскільки відповідач належним чином не оформив права власності або права на постійне землекористування зазначеною ділянкою, він не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку. Отже, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (статті 14.1.72, 14.1.73 ПК). Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі №3-1347гс17

У постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі №3-1165гс15 зазначено, що: відповідно до пункту 14.1.72 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час набуття відповідачем права власності на об'єкт нерухомості) земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Водночас згідно з пункту 14.1.136 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Земельний податок і орендна плата за своєю правовою природою є різними видами платежів, які мають різний порядок обчислення та нарахування, з огляду на що доводи апелянта, який ототожнює вказані платежі - є безпідставними.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за приписами частини 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

З огляду на ухилення відповідача від укладення договору оренди земельної ділянки на рівні з постійним користуванням нею, позивачем не отримано дохід від вказаної земельної ділянки, тобто в наслідок бездіяльності відповідача позивачеві завдано збитків, як власнику земельної ділянки. При цьому визначення Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб в України" черговості задоволення вимог кредиторів банку та його перебування у процедурі ліквідації не впливає на можливість задоволення позову та стягнення збитків, а також не нівелює обов'язку відповідача щодо врегулювання відносин користування та оплати за земельну ділянку, на якій розміщене належне йому майно.

Відсутність договору оренди земельної ділянки як підстави нарахування орендної плати, оскільки відсутність такого договору не звільняє від обов'язку оформити відповідне право користування земельною ділянкою та, відповідно, від обов'язку відшкодувати збитки, завдані у зв'язку з використанням земельної ділянки без такого договору. Наведена правова позиція викладена у пункті 12 постанови Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 924/587/17 та від 04.07.2018 р. у справі №924/899/17.

Таким чином, користування відповідачем земельною ділянкою, на якій знаходяться належні йому на праві власності об'єкти нерухомості, без правовстановлюючих документів, позбавило орендодавця можливості одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би одержати, якби його право не було порушено.

За змістом статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Водночас, відповідно до положень статті 156 цього Кодексу, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно зі статтею 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом пунктів 2, 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284, розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення, викупу, або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Збитки, завдані позивачу протиправною поведінкою відповідача, полягають у неодержанні позивачем доходів від орендної плати за користування відповідачем земельними ділянками, які позивач одержав би у разі оформлення відповідачем права оренди на ці земельні ділянки за період за період з 24.07.2017 по 31.10.2017 (по дату проведення засідання комісії).

Із витягу міськрайонного управління у Черкаському районі Черкаської області Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 11.09.2017 №486/0/25-17 вбачається, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки по вул. Б. Хмельницького, 55 (кадастровий номер :02:061:0019) складала 1092184,30 грн. (т.І, а.с.20).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що річна сума платежу, яка підлягала до сплати відповідачем з урахуванням 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (кадастровий номер :02:061:0019) за період: з 24.07.2017 по 31.10.2017 становить 9578,45 грн.

Із витягу міськрайонного управління у Черкаському районі Черкаської області Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 11.09.2017 №485/0/25-17 вбачається, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки по вул. Б. Хмельницького, 55 (кадастровий номер :02:061:0004) складала 118757,57 грн. (т.І, а.с.19).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що річна сума платежу, яка підлягала до сплати відповідачем з урахуванням 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (кадастровий номер :02:061:0004) за період з 24.07.2017 по 31.10.2017 становить 1041,51 грн.

Отже, загальна сума збитків за час фактичного користування ПАТ "ІмпексБанк" вищезазначеними земельними ділянками за період з 24.07.2017 по 31.10.2017 становить 10 619,96 грн.

Вказане також відображено у Акті про визначення збитків власнику землі від 15.11.2017 №43-2017 (а.с.16-17) та Розрахунку збитків за час фактичного користування земельною ділянкою ПАТ "Імексбанк", розрахунки у яких здійснено у відповідності до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №284 "Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам" комісією за час фактичного користування відповідачем земельними ділянками без договору оренди за період з 24.07.2017 по 31.10.2017 (а.с. 18).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і завданими ним збитками позивачу, полягає у тому, що саме внаслідок вказаної вище протиправної поведінки відповідача, позивач не одержав дохід від використання земельних ділянок відповідачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем доведено усі елементи складу цивільного правопорушення, необхідні для притягнення відповідача до такої відповідальності, як відшкодування збитків.

Доказів відшкодування Відповідачем в добровільному порядку збитків за фактичне користування земельною ділянкою без належного оформлення права користування нею, матеріалами справи не містять.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення 10 619,96 грн. збитків за фактичне користування земельною ділянкою без належного оформлення права користування за період з 24.07.2017 по 31.10.2017 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Тому, апеляційна скарга ПАТ "Імпексбанк" на рішення Господарського суду Черкаської області від 20 вересня 2018 року у справі №925/787/18 задоволенню не підлягає.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 20 вересня 2018 року у справі №925/787/18 необхідно залишити без змін.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Імпексбанк" на рішення Господарського суду Черкаської області від 20 вересня 2018 року у справі №925/787/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 20 вересня 2018 року у справі №925/787/18 залишити без змін.

3. Судові витрати, у вигляді витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, покласти на Публічне акціонерне товариство "Імпексбанк".

4. Справу №925/787/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

О.О. Хрипун

Дата складення повного тексту - 13.12.2018 р.