ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2018 р. м. Київ Справа № 911/3268/17

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Антонівський м'ясокомбінат"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясний двір "Тарасово", Республіка Білорусь

про стягнення 1890531,25 російських рублів за контрактом № 3 від 30.01.2017 р.

секретар судового засідання: Демідова А.А.

за участю представників:

від позивача: Дудник А.В. (довіреність б/н від 04.01.2018 р.);

від відповідача: не з'явився.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Антонівський м'ясокомбінат" (далі - ТОВ "Антонівський м'ясокомбінат", позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясний двір "Тарасово", Республіка Білорусь (далі - ТОВ "М'ясний двір "Тарасово", відповідач) про стягнення 2490531,25 російських рублів за контрактом № 3 від 30.01.2017 р.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо здійснення повного та своєчасного розрахунку з позивачем за поставлений останнім товар відповідно до контракту № 3 від 30.01.2017 р., у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 2490531,25 російських рублів основного боргу, а також судовий збір. Окрім того, позивач вказував на те, що згідно з п. 12.2 укладеного сторонами контракту будь-який спір, який виник у відношенні цього контракту або у зв'язку з ним, підлягає передачі до розгляду і кінцевому вирішенню в суді держави позивача.

Ухвалою господарського суду Київської області від 08.11.2017 р. було порушено провадження у даній справі і розгляд справи призначено на 12.03.2018 р.

Поряд з цим, даною ухвалою було зупинено провадження у справі на підставі частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017 р.) у зв'язку з необхідністю звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги щодо вручення документів до відповідного компетентного органу іноземної держави. Відповідне судове доручення про вручення за кордоном судових та позасудових документів з додатками, у тому числі - перекладених російською мовою, для їх подальшого вручення одержувачу було направлено до Економічного суду Мінської області (Республіка Білорусь).

Слід зазначити, що 15.12.2017 р. набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 р.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 Перехідних положень ГПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 р. справи у судах першої інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У порядку ст. 230 Господарського процесуального кодексу України (в редакції після 15.12.2017 р.), суд поновив провадження у справі для розгляду справи в судовому засіданні, призначеному на 12.03.2018 р., та дослідження виконання судового доручення у справі № 911/3268/17, про що було винесено відповідну ухвалу.

Дослідивши наявні матеріали справи, враховуючи думку представника позивача, присутнього у судовому засіданні 12.03.2018 р., суд дійшов висновку, що справу № 911/3268/17 слід розглядати за правилами загального позовного провадження та зі стадії підготовчого провадження.

12.03.2018 р. до господарського суду Київської області від позивача було подано заяву б/н, б/д (вх. № 4802/18 від 12.03.2018 р.) про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач зазначив про часткову сплату відповідачем заборгованості за поставлений товар, у зв'язку з чим просив суд стягнути з відповідача 1890531,25 російських рублів.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання.

З огляду на вищезазначене та враховуючи дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 46 ГПК України, суд прийняв заяву позивача про зменшення позовних вимог і здійснює розгляд позовних вимог в редакції заяви позивача б/н, б/д (вх. № 4802/18 від 12.03.2018 р.), а саме - про стягнення з відповідача 1890531,25 російських рублів.

Окрім того, станом на 12.03.2018 р. до господарського суду Київської області інформація від зазначеного вище запитуваного компетентного органу щодо виконання судового доручення господарського суду Київської області про надання правової допомоги (вручення документів) у порядку, визначеному Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 р. та Протоколом від 28 березня 1997 року до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, не надійшла.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.03.2018 р. підготовче засідання було призначено на 12.04.2018 р.

22.03.2018 р. до господарського суду Київської області від позивача було подано заяву б/н від 21.03.2018 р. (вх. № 5790/18 від 22.03.2017 р.), за змістом якої позивач просить долучити до матеріалів справи докази направлення відповідачу заяви про зменшення розміру позовних вимог, поданої до суду 12.03.2018 р.

28.03.2018 р. до господарського суду Київської області від Економічного суду Мінської області, разом з пакетом документів, які направлялись господарським судом Київської області для вручення відповідачу у даній справі, надійшла ухвала від 21.03.2018 р. у справі № 14-18Ип/2018, за змістом якої запитуваний орган повідомляє, що у призначене судове засідання на 23.02.2018 р. для отримання судових та позасудових документів з додатками, у тому числі - перекладених російською мовою, ТОВ "М'ясний двір "Тарасово" представника не направило. Поштове повідомлення про належне повідомлення товариства щодо явки до суду для отримання вказаних документів повернулось до Економічного суду Мінської області з відміткою "вручено 14.02.2017 р.". Окрім того, Економічний суд Мінської області зазначає, що позовна заява з додатками, виклик (повідомлення) про день судового засідання та копія ухвали господарського суду Київської області від 08.11.2017 р. у справі 911/3268/17 були направлені 02.03.2018 р. на юридичну адресу ТОВ "М'ясний двір "Тарасово", проте вказаний пакет документів повернувся до Економічного суду Мінської області як не вручений відповідачу, відомості щодо іншого місцезнаходження відповідача у Економічного суду Мінської області відсутні.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.04.2018 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.09.2018 р.

Поряд з цим, вказаною ухвалою було зупинено провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з необхідністю звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги щодо вручення документів до відповідного компетентного органу іноземної держави. Відповідне судове доручення про вручення за кордоном судових та позасудових документів з додатками, у тому числі - перекладених російською мовою, для їх подальшого вручення одержувачу було направлено до Економічного суду Мінської області.

20.08.2018 р. до господарського суду Київської області ТОВ "Антонівський м'ясокомбінат" було подано пояснення б/н від 13.08.2018 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.09.2018 р. було поновлено провадження у даній справі.

У судовому засіданні 13.09.2018 р. представник позивача підтримував позовні вимоги у повному обсязі, представник відповідача просив суд оголосити перерву та надати відповідачу можливість взяти участь у розгляді справи господарським судом.

У судовому засіданні представників позивача та відповідача було повідомлено про оголошення перерви в судовому засіданні до 24.09.2018 р., про що зазначено в протоколі судового засідання від 13.09.2018 р.

24.09.2018 р. до господарського суду Київської області представником відповідача було подано клопотання про оголошення перерви в розгляді справи, призначеної на 24.09.2018 р.

У судовому засіданні 24.09.2018 р. представник позивача підтримував позовні вимоги у повному обсязі, представник відповідача не з'явився.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.09.2018 р. було повідомлено учасників процесу про оголошення перерви в судовому засіданні з розгляду справи до 29.10.2018 р.

26.10.2018 р. до господарського суду Київської області представником відповідача було подано відзив на позовну заяву б/н від 24.10.2018 р. (вх. № 30837/18 від 26.10.2018 р.), відповідно до якого відповідач зазначав, що у зв'язку з необізнаністю відповідача з розглядом справи № 911/3268/17, останній був не в змозі реалізувати свої процесуальні права на подання відзиву на позовну заяву, в той час як відповідно до ст. 42 ГПК України відповідач має право подавати заперечення проти заяв клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідач не погоджується з твердженням позивача щодо невиконання ТОВ "М'ясний двір "Тарасово" умов контракту № 3 від 30.01.2017 р. у вигляді несвоєчасного та неповного виконання грошових зобов'язань за контрактом та щодо вимоги про стягнення заборгованості в сумі 2490531,25 рос. руб., звертаючи увагу суду на той факт, що саме позивачем було допущено порушення істотних умов контракту, а саме - поставку не того виду продукції, який був зазначений у підписаній специфікації як додатку до контракту, що, як наслідок, призвело до необхідності пошуку відповідачем нових контрагентів, зміни умов контрактів в частині термінів розрахунків, істотного зниження ціни при відвантаженні товару з раніше узгодженими покупцями.

У зв'язку з ситуацією щодо поставки продукції, яка не відповідала специфікації, відповідач, керуючись п. 10.1 контракту та, відповідно, нормами законодавства Республіки Білорусь, на адресу позивача направив лист № 77 від 17.02.2017 р., в якому повідомлялись умови вирішення вказаного питання та пропонувалось направити представника ТОВ «Антонівський м'ясокомбінат» для з'ясування всіх обставин. Вказаний лист було отримано ТОВ «Антонівський м'ясокомбінат», що підтверджується поштовою квитанцією. При цьому вказаний лист був направлений в строк, передбачений ст. 447 ЦК Республіки Білорусь, а відсутність заперечень з боку позивача щодо фактів, викладених в листі № 77 від 17.02.2017 р., відповідачем було розцінено як прийняття викладених умов.

Крім того, відповідач станом на 01.11.2017 р. сплатив позивачу за продукцію не того виду, який передбачений специфікацією № 1, 1400000 рос. руб., тобто за ринковою ціною тієї м'ясопродукції, що була поставлена покупцю. У подальшому, відповідачем, після реалізації всього об'єму продукції, додатково було сплачено на рахунок позивача 600000,00 рос. руб.

Водночас, відповідач зазначав, що відповідно до п. 12.4 укладеного контракту правом, що застосовується до даного контракту, сторони визнають законодавство Республіки Білорусь.

Також відповідач зазначив, що згідно зі ст. 36 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів продавець несе відповідальність за договором і за цією Конвенцією за будь-яку невідповідність товару, яка існує в момент переходу ризику на покупця, якщо навіть ця невідповідність стає очевидною тільки пізніше. Продавець також несе відповідальність за будь-яку невідповідність товару, яка виникає після моменту, зазначеного в попередньому пункті, і є наслідком порушення ним будь-якого свого зобов'язання, включаючи порушення будь-якої гарантії того, що протягом того чи іншого строку товар буде залишатися придатним для звичайних цілей чи якої-небудь конкретної цілі, або буде зберігати обумовлені якості чи властивості.

Підсумовуючи зазначене, відповідач наполягав, що нарахування позивачем суми боргу є безпідставним та необґрунтованим, у зв'язку з чим просив суд у задоволенні позовних вимог ТОВ «Антонівський м'ясокомбінат» до ТОВ М'ясний двір «Тарасово» про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.

Згідно приписів статті 207 ГПК України, у судовому засіданні з розгляду справи по суті головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

З огляду на те, що відповідач - ТОВ "М'ясний двір "Тарасово" знаходиться в Республіці Білорусь та, попри належне повідомлення судом, не був обізнаний з датою і часом підготовчого судового засідання, суд, з'ясувавши думку представника позивача, вважає за можливе прийняти поданий відповідачем відзив на даній стадії розгляду справи.

01.11.2018 р. до господарського суду Київської області ТОВ «Антонівський м'ясокомбінат» було подано відповідь на відзив б/н від 31.10.2018 р., відповідно до якої позивач зазначив наступне.

Згідно специфікації № 1 від 30.01.2017 р. позивач 05.02.2017 р. поставив, а відповідач отримав товар (блоки з жилованого м'яса заморожені: яловичина односортна) на суму 3890531,25 рос. руб., що підтверджується CMR № 898705. Вказаний товар був прийнятий відповідачем без будь-яких зауважень. Відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів того, що товар був поставлений не того виду, який був вказаний у підписаній специфікації, а зазначений відповідачем у відзиві на позовну заяву лист № 77 від 17.02.2017 р. не є належним та допустимим доказом поставки товару не того виду, оскільки відповідно до умов договору покупець зобов'язується при виявленні невідповідності якості товару, на протязі 48 годин з часу приймання товару, в письмовому вигляді (електронною поштою) повідомити продавцю про факт такої невідповідності по якості і викликати його представника.

Позивач наголошував, що всупереч вказаним умовам договору, відповідач не повідомив позивача на протязі 48 годин з часу приймання товару про невідповідність якості товару. Водночас, згідно з п. 10.2 договору у випадку виникнення спірних питань через невідповідність якості товару стандартам і сертифікатам постачальника, покупець має право оспорити якість товару на протязі 10 днів і заявити рекламацію. При цьому покупець зобов'язаний прикласти до неї акт, оформлений у відповідності з міжнародними нормами і правилами, за участю однієї із незалежних контрольних організацій, компетентних у проведенні подібного роду експертиз. Однак, всупереч вказаним умовам договору, відповідач не заявив на протязі 10 днів позивачу рекламацію з прикладеним до неї актом експертизи.

22.11.2018 р. до господарського суду Київської області представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що Мишко О.В., як єдиний представник відповідача ТОВ «М'ясний двір «Тарасово», не має можливості з'явитись на розгляд справи № 911/3268/17 у судове засідання з поважних причин, оскільки з 18.11.2018 р. перебуває на лікуванні, що унеможливлює його участь у судовому засіданні 22.11.2018 р.

З приводу заявленого представником відповідача клопотання суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з приписами ч. 2 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Судом встановлено, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для вирішення спору у даному судовому засіданні.

Окрім того, судом враховано обмеження встановленими Господарським процесуальним кодексом України процесуальними строками терміну розгляду справи та приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, а обов'язок здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. При цьому розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи та предмет спору.

Поряд з цим, ч.ч. 1-3 статті 56 ГПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Судом встановлено, що до клопотання про відкладення розгляду справи у судовому засіданні відповідачем не подано доказів того, що юридична особа ТОВ «М'ясний двір «Тарасово» має єдиного представника підприємства, як і доказів перебування представника Мишко О.В. на лікуванні.

З урахуванням наведеного, підстави для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи є відсутніми.

У судовому засіданні 22.11.2018 р. представник позивача позовні вимоги підтримував; представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений в порядку, передбаченому ГПК України, у тому числі - шляхом повідомлення представника.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судовому засіданні 22.11.2018 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Після судового засідання 22.11.2018 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 20.11.2018 р. (вх. № 32742/18 від 22.11.2018 р.).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

30.01.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Антонівський м'ясокомбінат» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «М'ясний двір «Тарасово» (покупець) було укладено контракт № 3, згідно з п. 1.1 якого продавець зобов'язувався поставити, а покупець оплатити і прийняти м'ясопродукцію виробництва підприємств України, згідно Реєстру підприємств третіх країн, що мають дозвіл Россельхознагляду, у відповідності до специфікацій, які є невід'ємною частиною даного контракту.

У відповідності з п. 1.2 контракту на кожну окрему партію товару сторонами складається і підписується окрема специфікація, кожна з яких є невід'ємною частиною даного контракту.

Кожна специфікація повинна містити наступну інформацію: асортимент товару, ціну, кількість товару, умови поставки, строк поставки і порядок оплати (п. 1.3 контракту).

Відповідно до п. 2.1 контракту, ціни на товар, купівля-продаж якого є предметом даного контракту, зазначаються в специфікаціях до даного контракту, які є невід'ємною частиною даного контракту, і встановлюються в російських рублях. Ціна на товар формується з урахуванням базису поставки, передбаченого «ІНКОТЕРМС 2010», на умовах, зазначених в специфікації, і включає в себе вартість неповернутої експортної тари (упаковки) і маркування.

Продавець поставляє товар на умовах, які погоджуються сторонами на кожну окрему поставку в специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного контракту (п. 3.1 контракту).

Як встановлено у п. 5.1 контракту, покупець здійснює оплату партії товару згідно виставленого продавцем інвойсу в розмірі 100% її вартості по факту поставки на протязі трьох банківських днів з часу оформлення покупцем митної декларації і надання її сканкопії продавцю, якщо інше не передбачено в специфікації.

За умовами п. 6.1 контракту товар, який поставляється продавцем на умовах даного контракту, повинен бути вироблений в Україні і відповідати ДСТУ та ТУ, діючим на території Митного Союзу.

Приймання товару по кількості та якості здійснюється уповноваженим спеціалістом покупця, шляхом огляду товару і звірки його фактичної кількості і якості з даними, вказаними в супровідних документах (п. 7.1 контракту).

Згідно з п. 8.1 контракту продавець гарантує, що якість товару, який поставляється на умовах даного контракту, буде повністю відповідати ДСТУ, ТУ, діючим на території Митного Союзу, що буде підтверджено сертифікатами постачальників окремо по видам продукції в кожній із поставлених партій товару.

Положеннями п. 10.2 контракту передбачено, що у випадку виникнення спірних питань із-за невідповідності якості товару стандартам і сертифікатам постачальника, покупець має право оспорити якість товару протягом 10 днів і заявити рекламацію. При цьому покупець зобов'язаний прикласти до неї акт, оформлений у відповідності з міжнародними нормами і правилами, за участю однієї із незалежних контрольних організацій, компетентних у проведені подобного роду експертиз.

Відповідно до п.п. 12.1, 12.2 контракту всі спори, пов'язані з умовами виконання даного контракту, сторони будуть намагатися вирішити шляхом переговорів і консультацій. Якщо вказані спори не можуть бути вирішені шляхом переговорів, то будь-який спір, що виник у відношенні цього контракту або у зв'язку з ним, підлягає передачі на розгляд і кінцеве вирішення в суд держави позивача.

На виконання умов вказаного контракту позивач поставив, а відповідач отримав товар на загальну суму 25094531,25 рос. руб., що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними CMR, оригінали яких були оглянуті судом, з відповідними відмітками про отримання, завіреними штампом Мінської митниці, у тому числі - згідно специфікацій № 1 від 30.01.2017 р. на суму 3890531,25 рос. руб., № 2 від 30.01.2017 р. на суму 2576000,00 рос. руб., № 3 від 10.02.2017 р. на суму 2592000,00 рос. руб., № 4 від 15.05.2017 р. на суму 2624000,00 рос. руб., № 5 від 22.05.2017 р. на суму 2592000,00 рос. руб., № 6 від 26.05.2017 р. на суму 2754000.00 рос. руб., № 7 від 29.05.2017 р. на суму 2592000,00 рос. руб., № 8 від 02.06.2017 р. на суму 2754000,00 рос. руб., № 9 від 16.06.2017 р. на суму 2720000,00 рос. руб.

Відповідач отриманий товар оплатив частково в сумі 22604000,00 рос. руб. і таким чином, на переконання позивача, не виконав належно взяті на себе зобов'язання за контрактом.

28.07.2017 р. позивач направив відповідачу претензію про сплату заборгованості в розмірі решти вартості поставленого товару 4859273,25 рос. руб.

Відповідь на претензію отримано не було. Доказів протилежного до матеріалів справи не надано.

Станом на 01.11.2017 р. заборгованість відповідача перед позивачем становила 2490531,25 рос. руб., у зв'язку з чим ТОВ «Антонівський м'ясокомбінат» і звернулось з даним позовом до суду.

Слід зазначити, що пунктом 12.4 укладеного сторонами контракту передбачено, що правом, яке буде застосовуватись до даного контракту, сторони визнають законодавство Республіки Білорусь.

Статтею 290 Цивільного кодексу Республіки Білорусь передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов зобов'язання і вимог законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до вимог, що зазвичай пред'являються.

Відповідно до приписів статті 291 Цивільного кодексу Республіки Білорусь одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не витікає із законодавства або договору.

Згідно зі ст. 476 Цивільного кодексу Республіки Білорусь за договором постачання постачальник-продавець, що здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати в обумовлений термін або терміни вироблені або закуповувані ним товари покупцеві для використання їх в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім і іншим подібним використанням.

Статтею 486 ЦК Республіки Білорусь визначено, що покупець оплачує товари, які поставляються, з дотриманням порядку і форми розрахунків, передбачених договором постачання. Якщо угодою сторін порядок і форма розрахунків не визначені, то розрахунки здійснюються платіжними дорученнями. Якщо договором постачання передбачено, що оплата товарів здійснюється одержувачем (платником), і останній необгрунтовано відмовився від оплати або не сплатив товари у встановлений договором термін, постачальник має право вимагатии оплати поставлених товарів від покупця.

У процесі розгляду даної справи представником позивача було подано заяву б/н, б/д (вх. № 4802/18 від 12.03.2018 р.) про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач зазначив про часткову сплату відповідачем заборгованості за поставлений товар, у зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем складає 1890531,25 російських рублів.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилався, зокрема, на те, що позивачем було допущено порушення істотних умов контракту, а саме - здійснено поставку не того виду продукції, який було зазначено у підписаній специфікації, що призвело до необхідності пошуку відповідачем нових контрагентів, зміни умов контрактів в частині термінів розрахунків, істотного зниження ціни при відвантаженні товару з раніше узгодженими покупцями.

Як встановлено судом, спір між сторонами існує щодо поставки товару згідно специфікації № 1 від 30.01.2017 р., за якою, за твердженням відповідача, була поставлена продукція іншого виду.

У підтвердження зазначеного відповідач посилався на те, що, керуючись п. 10.1 контракту та нормами законодавства Республіки Білорусь, на адресу позивача ним було направлено лист № 77 від 17.02.2017 р., в якому повідомлялись умови вирішення питання щодо поставки неякісної продукції за специфікацією № 1 від 30.01.2017 р. по CMR 898705 та пропонувалось направити представника ТОВ «Антонівський м'ясокомбінат» для з'ясування всіх обставин. Відсутність заперечень з боку позивача фактів, викладених у вказаному листі № 77 від 17.02.2017 р., відповідачем було розцінено як прийняття викладених умов.

Слід зазначити, що п. 10.1 контракту передбачено, що якість товару перевіряється уповноваженим представником покупця на його відповідність даним, вказаним у супроводжувальних документах. Вказана перевірка повинна бути проведена покупцем в момент отримання товару і товаросупроводжувальних документів. Тим самим покупець заявляє , що він ознайомлений із якістю товару.

Тобто у відзиві на позовну заяву відповідач посилався на пункт контракту, яким визначено порядок перевірки якості товару.

Водночас, пп. 4.2.3 п. 4.2 контракту встановлено, що покупець зобов'язується при виявленні невідповідності якості товару, на протязі 48 годин з часу приймання товару, в письмовому вигляді (електронною поштою) повідомити продавцю про факт такої невідповідності по якості і викликати його представника.

Поряд з цим, пунктом 10.2 контракту передбачено, що у випадку виникнення спірних питань із-за невідповідності якості товару стандартам і сертифікатам постачальника, покупець має право оспорити якість товару на протязі 10 днів і заявити рекламацію. При цьому покупець зобов'язаний прикласти до неї акт, оформлений у відповідності з міжнародними нормами і правилами, за участю однієї із незалежних контрольних організацій, компетентних у проведені подобного роду експертиз.

Всупереч вказаним умовам контракту, відповідач не повідомив позивача на протязі 48 годин з часу приймання товару про невідповідність якості товару та не заявив на протязі 10 днів позивачу рекламацію з прикладеним до неї актом експертизи.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне відзначити, що умовами контракту № 3 від 30.01.2017 р. не передбачено відповідальності та шляхів вирішення питання поставки продавцем покупцю не того виду товару, аніж передбачений специфікацією.

Поряд з цим, у відповідності до ст. 438 ЦК Республіки Білорусь покупець, не відмовившись від товарів, асортимент яких не відповідає умовам договору купівлі-продажу, зобов'язаний їх оплатити за ціною, погодженою з продавцем. У разі, коли продавцем не вжито необхідних заходів до узгодження ціни в розумний строк, покупець оплачує товари за ціною, яка в момент укладення договору при порівнянних обставинах звичайно стягувалася за аналогічні товари.

Також, слід зазначити, що статтею 1 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980 р. (набула чинності для України 01.02.1991 р.) передбачено, що ця Конвенція застосовується до договорів купівлі-продажу товарів між сторонами, комерційні підприємства яких перебувають у різних державах: a) коли ці держави є договірними державами; або b) коли згідно з нормами міжнародного приватного права застосовано право договірної держави. Та обставина, що комерційні підприємства сторін розміщені в різних державах, не береться до уваги, якщо це не випливає ні з договору, ні з ділових відносин або обміну інформацією між сторонами, що мали місце до чи в момент його укладення. Ні національна належність сторін, ні їх цивільний чи торговельний статус, ні цивільний чи торговельний характер договору не беруться до уваги при визначенні застосовності цієї Конвенції.

Приписами статті 36 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980 р. встановлено, що продавець несе відповідальність за договором і за цією Конвенцією за будь-яку невідповідність товару, яка існує в момент переходу ризику на покупця, якщо навіть ця невідповідність стає очевидною тільки пізніше. Продавець також несе відповідальність за будь-яку невідповідність товару, яка виникає після моменту, зазначеного в попередньому пункті, і є наслідком порушення ним будь-якого свого зобов'язання, включаючи порушення будь-якої гарантії того, що протягом того чи іншого строку товар буде залишатися придатним для звичайних цілей чи якої-небудь конкретної цілі, або буде зберігати обумовлені якості чи властивості.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог з огляду на таке.

ТОВ «Антонівський м'ясокомбінат» було поставлено ТОВ «М'ясний двір «Тарасово» товар на виконання умов контракту № 3 від 30.01.2017 р. згідно специфікації № 1.

В контексті посилань відповідача на викладений вище п. 10.1 контракту слід зазначити, що відповідачем не було дотримано строку пред'явлення претензії позивачу щодо невідповідності товару за якістю, оскільки надісланий позивачу лист № 77 датований 17.02.2017 р., а поставка продукції за специфікацією № 1 від 30.01.2017 р. за CMR 898705 була здійснена 05.02.2017 р., що підтверджується відповідним штампом Мінської митниці в графі 24 CMR, де зазначено про отримання товару 05.02.2017 р. Отже, 48 годин з моменту поставки товару закінчились 07.02.2017 р.

Водночас, судом критично оцінюється лист № 77 від 17.02.2017 р. в якості підтвердження доказу отримання покупцем - ТОВ «М'ясний двір «Тарасово» м'ясопродукції за контрактом № 3 від 30.01.2017 р. згідно специфікації № 1 не того виду, який був передбачений специфікацією № 1, оскільки він є одностороннім документом відповідача.

Жодних документальних доказів на підтвердження поставки позивачем продукції не передбаченого специфікацією № 1 виду (актів, довідок, експертних висновків тощо) відповідачем до матеріалів справи надано не було.

Натомість, з наявних матеріалів справи слідує, що згідно зі специфікацією № 1 від 30.01.2017 р. до контракту № 3 від 30.01.2017 р. продавець поставляє покупцеві товар - «Блоки с жилованного мяса замороженные: Говядина односортная» виробництва ТОВ «Компанія «Зевс ЛТД» (м. Дубно, Україна) в кількості 19875,00 кг на загальну суму 3890531,25 рос. руб.

Жодних інших умов щодо виду продукції, яка має поставлятися, специфікація № 1 від 30.01.2017 р. не містить.

Як слідує зі змісту міжнародної товарно-транспортної накладної CMR 898705, позивачем було поставлено відповідачеві «Блоки из жилованного мяса говядины односортные замороженные» кількістю 20626 кг згідно з рахунком-фактурою № 1 від 31.01.2017 р., складеним за специфікацією № 1 від 30.01.2017 р., в якому так само вказано про поставку товару «Блоки с жилованного мяса замороженные: Говядина односортная».

З огляду на зазначене, у суду відсутні підстави вважати, що ТОВ «Антонівський м'ясокомбінат» було поставлено ТОВ «М'ясний двір «Тарасово» товар не того виду, який був визначений зазначеною вище специфікацією № 1.

Поряд з цим, відповідач доказів оплати поставленого позивачем товару згідно контракту № 3 від 30.01.2017 р. в сумі 1890531,25 російських рублів суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем зобов'язань за контрактом судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за контрактом № 3 від 30.01.2017 р., з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 1890531,25 російських рублів, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

З огляду на все викладене вище, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Решта долучених до матеріалів справи під час її розгляду доказів та пояснень сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясний двір "Тарасово" (223039, Республіка Беларусь, Мінська обл., Мінський р-н, с. Табори, Будівля МПЦ, к. 100, код УНП 691790476, код ОКПО 00) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Антонівський м'ясокомбінат" (09138, Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Мала Антонівка, вул. А. Цмокна, 1-Б, код 32638 (один мільйон вісімсот дев'яносто тисяч п'ятсот тридцять один) рос. руб. 25 коп. основного боргу, 17184 (сімнадцять тисяч сто вісімдесят чотири) грн. 67 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене 06.12.2018 р.

Суддя В.М. Бабкіна