ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. ОдесаСправа № 923/350/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.,

суддів: Аленіна О.Ю., Поліщук Л.В.

секретар судового засідання Безпалюк А.В.

за участю:

від Державної інноваційної фінансово-кредитної установи - ОСОБА_1, ордер № 263428, від 16.04.2018,

Представник ОСОБА_2 тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія Нова» не має статусу адвоката, тому допущений до участі у справі у якості вільного слухача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» Національного наукового селекційно-генетичного центру вівчарства

на рішення Господарського суду Херсонської області від 21.06.2018

по справі № 923/350/18

за позовом Державної інноваційної фінансово-кредитної установи

до відповідача ОСОБА_2 тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» Національного наукового селекційно-генетичного центру вівчарства

про стягнення 287 917,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року Державна інноваційна фінансово-кредитна установа (далі Установа) звернулась до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою у якій просить стягнути з ОСОБА_2 тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» Національного наукового селекційно-генетичного центру вівчарства (далі ОСОБА_2 «Асканія-Нова») 220 294, 04 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції, 67 623,79грн. з урахуванням 3% річних за період з 01.05.2015 по 30.04.2016, відповідно до умов укладеного сторонами 15.06.1998 інноваційного договору № 018.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 21.06.2018 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 «Асканія-Нова» на користь Державної інноваційної фінансово-кредитної установи 220 294,04 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції, 67623,79 грн. з урахуванням 3% річних, 4318,77 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 «Асканія-Нова» звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 21.06.2018 по справі №923/350/18 скасувати повністю та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволені позовної заяви в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що при прийнятті оскарженого рішення судом першої інстанції не було дотримано норм матеріального та процесуального права та встановлена невідповідність висновків суду обставинам справи.

Так, скаржник зазначає, що посилання суду першої інстанції на рішення Господарського суду Херсонської області від 22.05.2003 є безпідставним, оскільки воно було виконано - заборгованість була погашена частково за рахунок майна, яке було набуте за інноваційним договором (вказане майно реалізовано було в повному обсязі).

Станом на теперішній час є тільки чинна постанова Одеського апеляційного господарського суду від 02.06.2016 відповідно до якої відповідач зобов'язаний погасити заборгованість.

Також, апелянт вважає, що його вини у не виконанні рішення господарського суду від 22.05.2003 року не має, оскільки майно, за рахунок якого необхідно погасити заборгованість, що зазначено в рішенні реалізовано в повному обсязі.

Крім цього,на думку скаржника, його вина відсутня і у невиконанні постанови Одеського апеляційного господарського суду від 02.06.2016, оскільки заборгованість необхідно погасити за рахунок майна, що належить відповідачу на праві власності, однак на реалізацію майна відповідача встановлено мораторій, а постанова суду підлягає примусовому виконанню після запровадження механізму примусової реалізації майна та втрати чинності Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна».

У звязку чим, апелянт вважає, що дана обставина підпадає під дію форс мажорних обставин, як передбачено інноваційним договором від 15.06.1998 № 018, а саме п. 10.1 підприємство звільняється від відповідальності за часткове, або неповне виконання своїх зобовязань згідно з цим договором, якщо є заборонні міри вищих законодавчих державних органів, що виникли після укладання цього договору, якщо ці обставини вплинули на виконання ним своїх зобовязань.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2018 року колегією суддів у складі: головуючий суддя Будішевська Л.О., суддів: Таран С.В., Мишкіної М.А., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 «Асканія-Нова».

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 01.08.2018 року справу призначено до розгляду на 13.09.2018.

03.08.2018 до Одеського апеляційного господарського суду від Установи надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вважає рішення господарського суду обґрунтованим, а апеляційну скаргу відповідача такою, що не підлягає задоволенню.

В обґрунтування відзиву позивач зазначає, що суд першої інстанції повно з'ясував всі обставини у справі та прийняв законне і обґрунтоване рішення, а отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

У звязку із перебуванням судді-учасника колегії ОСОБА_3 з 12.09.2018 по 14.09.2018 у відпустці відповідно до наказу в.о. голови суду № 201-в від 27.06.2018, за розпорядженням керівника апарату № 1129 від 12.09.2018 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 923/350/18.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2018 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Будішевська Л.О., судді Таран С.В., Бєляновський В.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 колегія суддів в новому складі прийняла дану справу до свого провадження, розпочала розгляд справи з початку та призначила справу до розгляду на 04.10.2018.

03.10.2018 в газеті «Голос України» опубліковано повідомлення про початок роботи Південного-західного апеляційного господарського суду.

На виконання положень абз. 2 частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини п'ятої статті 31 Господарського процесуального кодексу України, матеріали справи № 923/350/18 передані до Південно-західного апеляційного господарського суду.

У відповідності до вимог частини першої статті 32 Господарського процесуального кодексу України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 25.10.2018, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Філінюка І.Г., суддів Аленіна О.Ю., Поліщук Л.В.

26.10.2018 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_2 «Асканія-Нова» надійшли пояснення на відзив, в яких відповідач просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду скасувати повністю, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2018 прийнято справу № 923/350/18 до провадження та розпочато апеляційний розгляд справи колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Філінюка І.Г., суддів Аленіна О.Ю., Поліщук Л.В.; розгляд справи № 923/350/18 призначено на 06.12.2018 о 12:30.

В судовому засіданні 06.12.2018 представник ОСОБА_2 «Асканія Нова» не мав статусу адвоката, тому був допущений до участі у справі у якості вільного слухача.

Представник Установи в судовому засіданні 06.12.2018 надав пояснення, в яких заперечував прости апеляційної скарги та просив суд, рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.06.1998 між Херсонським регіональним відділенням Державного інноваційного фонду України, правонаступником якого є Державна інноваційна фінансово-кредитна установа та ОСОБА_2 тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» Національний науковий селекційно-генетичний центр вівчарства укладено інноваційний договір № 018, за умовами якого позивачем надано відповідачу інноваційну позику у розмірі 2 250 000,00 грн. з метою організації виробництва первинної обробки вовни з використанням магнітних полів пружних коливань.

Строки повернення коштів змінювались (умовами договору зі змінами), відповідач повинен був після реалізації мети Договору повернути кошти позивачеві відповідно до графіку в строк - до 25.12.2002.

Однак, зобовязань ОСОБА_2 «Асканія-Нова» не виконав, кошти позивачу не повернув.

Рішенням Господарського суду Херсонської області у справі № 11/129 від 22.05.2003 стягнуто борг в сумі 2 893 120,98 грн. з ОСОБА_2 «Асканія-Нова» на користь Установи за рахунок майна, набутого за інноваційним договором № 18 від 15.06.1998, тобто за рахунок обладнання первинної обробки вовни з використанням магнітних полів та пружних коливань.

На примусове виконання вищезазначеного рішення господарський суд видав наказ від 03.06.2003.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.06.2016 року по справі № 11/129 прийнято рішення щодо зміни способу виконання рішення від 22.05.2003 та постановлено стягнути заборгованість за інноваційним договором № 18 від 15.06.1998 в сумі 2 845 950,61 грн. за рахунок майна, що належить ОСОБА_2 «Асканія Нова» на праві власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарсько-процесуального кодексу обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставина щодо наявності у ОСОБА_2 «Асканія-Нова» перед Державною інноваційною фінансово-кредитною установою заборгованості в розмірі 2 845 950,61 грн. не підлягає доказуванню.

ОСОБА_2 «Асканія-Нова» заборгованість в загальному розмірі 2 845 950,61 грн. (в тому числі 2 250 000,00 грн. основного боргу) стягнуту за рішенням від 22.05.2003 по справі № 11/129 перед позивачем не погасив.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 цього Кодексу визначає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов'язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов'язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов'язання.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 20.12.2010 у справі № 3-57гс10, від 04.07.2011 у справі № 3-65гс11, від 12.09.2011 у справі № 3-73гс11, від 24.10.2011 у справі № 3-89гс11, від 14.11.2011 у справі № 3-116гс11, від 23.01.2012 у справі № 3-142гс11.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Разом із тим відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов'язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі.

Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов'язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов'язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов'язують виникнення зобов'язання саме з набранням законної сили рішенням суду (постанова Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі № 910/8318/16).

Таким чином, господарський суд, встановивши обставини прострочення зобов'язання, дійшов вірного висновку про наявність підстав для застосування до відповідача правових наслідків прострочення грошового зобов'язання, встановлених законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України), у цьому випадку 3 % річних та інфляційних втрат.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобовязання боржника до моменту його припинення згідно норм чинного законодавства України.

Приймаючи до уваги викладене, судова колегія погоджується з господарським судом, що інфляційні втрати та 3% річних підлягають стягненню за період з 01.05.2015 по 30.04.2016.

Перевіривши розрахунок позивача та суду першої інстанції щодо суми інфляційних втрати та 3% річних, судова колегія погоджується розрахованими позивачем та судом сумами інфляційних втрат та 3% річних, оскільки при їх перерахунку судовою колегією, суми співпали.

Отже, судова колегія вважає, що господарським судом правомірно задоволені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 220 294,04 грн., як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобовязання з причини девальвації грошової одиниці України за періоди з 01.05.2015 року по 30.04.2016 року та 3% річних у розмірі 67 623,79 грн., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобовязання за вищевказані періоди.

Стосовно доводів викладених в апеляційній скарзі, судова колегія зазначає наступне.

Так, судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта на договір, що 28.12.2001 між Херсонським регіональним відділенням Української державної інноваційної компанії, відповідачем та Українсько-німецьким племінним підприємством з іноземними інвестиціями у формі ТОВ «Асканія Генетик» було укладено договір поручительства, оскільки перекладання відповідальності за невиконання зобовязання відповідачем на ТОВ «Асканія-Генетик» є необґрунтованим, адже у разі невиконання боржником зобовязання, кредитор має право вимагати виконання основного зобовязання як від боржника і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо, майновий поручитель несе відповідальність лише у розмірі предмета застави.

Крім цього, судова колегія вважає, що посилання скаржника в апеляційній скарзі на норми Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001 № 2864, є помилковими, оскільки інфляційні втрати та 3 відсотки річних нараховані відповідачу, у звязку з невиконанням останнім умов інноваційного договору від 15.06.1998 № 18 щодо строків повернення грошових коштів, а не тому, що відповідач не виконав Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.06.2016 року по справі № 11/129.

Також, посилання апелянта на наявність форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобовязання по сплаті заборгованості у розмірі 2 250 000,00 грн., відповідно до вимог п. 10.2 інноваційного договору, судова колегія не приймає до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_2 «Асканія-Нова» повідомляла позивача про те, що виникли будь-які форс-мажорні обставини. Крім цього, платежі встановлені ст. 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобовязання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер. Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, передбаченої ст. 625 цього Кодексу. Отже, порушення відповідачем умови Інноваційного договору за № 018 від 15.06.1998 щодо повернення вкладу вираженого у грошовій формі є підставою для нарахування визначених ст. 625 ЦК платежів, а наявність обставин непереборної сили за Договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов'язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Херсонської області від 21.06.2018 у справі №923/350/18 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладаються на ОСОБА_2 «Асканія-Нова».

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Херсонської області від 21.06.2018 у справі № 923/350/18 залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» Національного наукового селекційно-генетичного центру вівчарства - залишити без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_2 тваринництва степових районів ім. М.Ф. Іванова «Асканія-Нова» Національного наукового селекційно-генетичного центру вівчарства.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.12.2018.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Л.В. Поліщук