ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/10588/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пількова К. М., суддів: Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дубовика Володимира Степановича на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.06.2018 (головуючий суддя Білецька Л. М., судді Паруснікова Ю. Б., Коваль Л. А.) у справі Господарського суду Дніпропетровської області за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" до Фізичної особи-підприємця Дубовика Володимира Степановича про стягнення 25 704,29 грн.,

Короткий зміст позовних вимог

1. 20.12.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" (далі - Позивач) звернулося до Фізичної особи-підприємця Дубовика Володимира Степановича (далі - Відповідач) з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 20 932,80 грн. за період з 01.12.2014 по 30.11.2017, 3 982,65 грн. інфляційних витрат, 788,84 грн. 3 % річних від простроченої суми.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач, який є фактичним споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 без укладення відповідного договору , зобов'язаний сплатити Позивачу вартість цих послуг.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. 22.02.2018 Господарський суд Дніпропетровської області в задоволенні позову відмовив у повному обсязі.

4. Суд встановив, що Позивач направив Відповідачу пропозицію укласти договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Зазначений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між Позивачем та Відповідачем не укладений.

5. За період з 01.12.2014 по 30.11.2017 Позивач надав послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на загальну суму 20 932,80 грн., для оплати яких Відповідачу виставив рахунки, які містяться в матеріалах справи.

6. Згідно з копією Договору № 1 від 01.01.2016 оренди магазина "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1, що укладений між Суб'єктом підприємницької діяльності Івченко Інною Іванівною на підставі Договору безкоштовного користуванням майном ВАМ № 263920 від 11.07.2003 (орендодавець) та Відповідачем (орендар). Згідно з вказаним Договором безкоштовного користуванням майном власником майна ОСОБА_4.

7. Судове рішення мотивоване тим, що умовами Договору № 1 від 01.01.2016 оренди магазина "ІНФОРМАЦІЯ_1", за адресою: АДРЕСА_1 передбачено сплату на користь орендодавця орендної плати, тобто відповідно до статті 511 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір оренди не встановлює жодних обов'язків для Відповідача на укладення від свого імені будь-яких договорів на комунальні та інші послуги.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

8. 07.06.2018 Дніпропетровський апеляційний господарський суд апеляційну скаргу Позивача задовольнив; рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2018 у справі скасував. Стягнув з Відповідача на користь Позивача 20 932,80 грн. заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, 3 982,65 грн. інфляційних витрат, 788,54 грн. 3 % річних, всього 25 704,29 грн.

9. Суд також встановив, що відповідно до пункту 3.7 договору оренди приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1, орендар - Відповідач зобов'язаний укласти договори з усіма організаціями, що є надавачами житлово-комунальних послуг та несе всі витрати, пов'язані з експлуатацією приміщення, в тому числі зобов'язаний своєчасно здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги.

10. За період з 01.12.2014 по 30.11.2017 Позивач надав послуги з утримання будинку, споруд і прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1, на загальну суму 20932,80 грн., на підтвердження чого подав договір з УБЖП про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків у Саксаганському районі, відповідно до якого Позивач є управителем будинку, споруди або групи будинків і споруд Саксаганського району (об'єкт № 1) м. Кривого Рогу; рахунки за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на загальну суму 20 932,80 грн. за період з 01.12.2014 по 30.11.2017; розрахунок заборгованості за період з 01.12.2014 по 30.11.2017; відомість за видами послуг за період з 01.12.2014 по 30.11.2017.

11.Постанова суду мотивована тим, що, враховуючи, що Відповідач є фактичним споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а отже зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відсутність укладеного між сторонами договору як підстава відмови у позові є помилковою, оскільки обов'язок сплати Відповідачем вартості спожитих житлово-комунальних послуг встановлено статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Короткий зміст вимог касаційної скарги

12. 03.09.2018 Відповідач (Скаржник) подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.06.2018 скасувати, залишити в силі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.02.2018.

13. 25.10.2018 Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить постанову суду апеляційної інстанції залишити в силі, касаційну скаргу залишити без задоволення.

Доводи Скаржника, викладені в касаційній скарзі

14. Суд апеляційної інстанції неправильно застосував статтю 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", оскільки не перевірив чи мала місце відмова Відповідача від укладення договору з виконавцем, коли настала така обставина та за який період Відповідач має їх оплачувати, враховуючи, що договір оренди укладено з 01.01.2016, а не з 2014 року.

15. Суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", стягнувши заборгованість з 2014 року, оскільки якщо така і мала місце, то могла виникнути тільки з 01.01.2016, тобто з моменту укладення договору оренди.

16. В матеріалах справи відсутні докази розміру заборгованості Відповідача перед Позивачем за період, який слід рахувати з 01.01.2016, та відповідно до площі орендованого приміщення, а тому суд припустився порушення статті 74, частин другої, третьої статті 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Доводи Позивача, викладені у відзиві на касаційну скаргу

17. Відповідач посилається на Закон України "Про житлово-комунальні послуги" № 2454-VIII, який на час розгляду справи не набрав законної сили, оскільки на час звернення Позивача з позовом діяв Закон України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-ІV.

18. За період з 01.12.2014 по 30.11.2017 жодних звернень від Відповідача щодо укладення договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території не надходило.

Позиція Верховного Суду

19. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги", стаття 20 якого встановлює для споживача обов'язок, зокрема укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як встановлено судом апеляційної інстанції відповідний обов'язок Відповідача як орендаря нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 визначений також договором оренди від 01.01.2016, укладеним Відповідачем з суб'єктом підприємницької діяльності Івченко Інною Іванівною.

20. На підставі наведеного суд апеляційної інстанції дійшов підставного висновку про те, що Відповідач є фактичним споживачем житлово-комунальних послуг без укладення відповідного договору, тому зобов'язаний сплатити вартість спожитих послуг.

21. Разом з цим, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з Відповідача вартості наданих послуг за період 01.12.2014 по 30.11.2017, апеляційний господарський суд не звернув уваги, що, як встановлено судом першої інстанції, договір оренди, на підставі якого Відповідач користується приміщенням за вказаною адресою, датований 01.01.2016. Судами не встановлено обставин, які б свідчили про існування підстав для покладення на Відповідача спірних витрат за період з 01.12.2014 по 01.01.2016 та, відповідно, нарахованих сум 3 % річних та інфляційних витрат на суму боргу, який виник у цей період.

22. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з цим за частиною третьою статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

23. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму боргу з оплати житлово-комунальних послуг за період з 01.12.2014 по 30.11.2017, суд апеляційної інстанції положень наведених норм не врахував, надані докази, зокрема розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних не дослідив, не встановив, з якого моменту боржник у цих спірних правовідносинах вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання з оплати цих послуг, що, відповідно, визначає право кредитора вимагати стягнення сум 3 % річних та інфляційних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, враховуючи відсутність між сторонами договірних правовідносин.

24. Відповідно до частин першої - другої статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

25. Таким чином процесуальні повноваження суду касаційної інстанції не надають йому права самостійно досліджувати докази та встановлювати на їх підставі обставини справи.

26. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

27. Згідно з частиною четвертою зазначеної статті справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

28. За наведених обставин, враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов правильних висновків щодо кваліфікації спірних правовідносин, однак передчасно задовольнив позовні вимоги у повному обсязі, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, у зв'язку з чим касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

29. Під час нового розгляду судам необхідно врахувати наведене, з'ясувати усі істотні обставини справи на підставі наданих сторонами доказів, надати їм належну оцінку та прийняти рішення відповідно до вимог закону.

Судові витрати

30. З огляду на те, що розгляд справи не завершено розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дубовика Володимира Степановича задовольнити частково.

2. Скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.06.2018 у справі № 904/10588/17. Справу передати на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Пільков

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак