ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.11.2018 м. Ужгород Справа № 907/262/18

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.,

за участі секретаря судового засідання Лазар С.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Виноградівського районного центру зайнятості - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, м. Виноградів (далі центр зайнятості)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1, м. Виноградів (далі ОСОБА_1І.)

до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз", м. Ужгород (далі ПАТ Закарпатгаз)

про стягнення 12430,99 грн.

представники:

позивача - ОСОБА_2, представник за довіреністю

третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 (раніше, до заміжжя ОСОБА_3І.) - ОСОБА_1, особисто

відповідача - ОСОБА_4, представник за довіреністю

Центр зайнятості звернувся до суду з вимогою про стягнення із ПАТ Закарпатгаз суми 12430,99 грн. як відшкодування виплаченої ОСОБА_3 допомоги по безробіттю.

Посилається на те, що остання 11.03.15 звернулася до центру зайнятості із заявою про реєстрацію її безробітною, оскільки з 4.03.15 була звільнена з роботи у відповідача, набула статусу безробітної та з 18.03.15 одержувала допомогу по безробіттю.

Пізніше за взаємозвіркою з роботодавцем з'ясувалося, що ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з відповідачем по 17.03.15 включно, хоча згідно записів у її трудовій книзі вона була звільнена за згодою сторін ще 4.03.15.

Вважає, що, оскільки помилка у даті звільнення ОСОБА_3 була допущена працівниками ПАТ Закарпатгаз, тому остання набула статус безробітного на підставі недостовірних відомостей ПАТ Закарпатгаз, відтак - допомога по безробіттю призначена ОСОБА_3 безпідставно, а виплачені їй суми за період з 18.03.15 по 12.12.15 як шкоду завдану позивачеві працівниками ПАТ Закарпатгаз, останнє як юридична особа повинно відшкодувати на підставі ст.ст. 1166, 1172 ЦК України.

Представник позивача у ході судового розгляду наполягає на задоволенні позовних вимог та стягненні з відповідача зазначеної суми, посилаючись на їх обґрунтованість долученими до матеріалів справи документами.

Відповідач письмовим відзивом, усними поясненнями представника у ході судового розгляду проти позову заперечує у повному обсязі, не заперечуючи, однак, обставин справи щодо помилковості запису дати звільнення ОСОБА_3 працівниками ПАТ Закарпатгаз.

Вважає, зокрема, що оскільки спір виник у звязку з призначенням, виплатою допомоги по безробіттю, то такий регулюється приписами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок по безробіттю». Стверджує, що за змістом цього Закону відсутні підстави для покладення відповідальності на роботодавця за достовірність документів, які подаються особою, для надання їй статусу безробітного, за підставність та обґрунтованість надання статусу та виплати допомоги по безробіттю шляхом відшкодування такої.

Вважає, що жодної шкоди позивачеві у звязку з помилковим записом у трудовій книжці ОСОБА_3 не завдано, допомога по безробіттю призначена та виплачувалася їй з 18.03.15 і на цей час була незайнятою особою.

Крім того, звертає увагу на те, що позивач продовжував виплату допомоги після зясування обставин помилковості запису, хоча за приписами наведеного вище Закону у разі виявлення факту при значення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості, на що посилається у даній справі, виплата допомоги по безробіттю припиняється.

Для застосування деліктної відповідальності за приписами ст.ст. 1166, 1172 ЦК України вважає відсутніми причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівників ПАТ Закарпатгазу та завданою позивачеві шкодою, а також вину цих працівників як обовязкові умови деліктної відповідальності. Завдана позивачу шкода не є обєктивним наслідком поведінки працівника ПАТ Закарпатгаз, так як відсутній умисел спрямований на неправомірне отримання виплати по безробіттю.

Третя особа у справі усними поясненнями у ході судового розгляду пояснила, що була звільнена з роботи відповідачем за згодою сторін з 4.03.15, одержала трудову книжку з відповідним записом і подала заяву до позивача про визнання її безробітною та призначення допомоги по безробіттю. Стверджує, що не працювала у відповідача по 17.03.15, вважає, що з її боку відсутні будь-які неправомірні дії щодо позивача та одержання нею допомоги по безробіттю.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується ніким з уччасників процесу, позивач центр зайнятості надав ОСОБА_3 (ОСОБА_1) статус безробітного та призначив з 18.03.15 допомогу по безробіттю, яку виплачував до 12.12.15, на підставі заяви ОСОБА_3 від 11.03.15 та інших наданих нею документів.

Зокрема, ОСОБА_3 подано центру зайнятості трудову книжку БТ-1 № 8992025, у якій під № 16 значиться запис роботодавця відповідача у справі - про звільнення її з роботи 4.03.15 за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 0055 від 02.03.15.

У ході звірки між Державною службою зайнятості та Державною фіскальною службою, а згодом звіркою позивача з ПАТ Закарпатгазом було встановлено, що ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з ПАТ Закарпатгазом по 17.03.15. Наведене підтверджено листуванням сторін у вересні-жовтні 2015р., наказами відповідача про прийом на роботу та про припинення трудового договору, розрахунковим листком, долученими до матеріалів справи.

4.01.16 позивач здійснив розслідування страхового випадку щодо безробітної ОСОБА_3 та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, про що складено ОСОБА_4 № 01.

За результатами розслідування дійшов висновку, що оскільки станом на 11.03.15 - час реєстрації у центрі зайнятості ОСОБА_3 не була звільнена з роботи (хоча згідно запису в трудовій книжці звільнена з 4.03.15), тобто відносилася до зайнятого населення, то вона не мала права отримувати допомогу по безробіттю. Наведене, вважає, виникло з вини роботодавця, тому з останнього належить стягнути допомогу виплачену ОСОБА_3 за період з 18.03.15 по 12.12.15 на суму 12430,99 грн.

4.01.16 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про відшкодування сплачених коштів, такі не були сплачені.

Такі обставини справи передували зверненню позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача зазначених коштів як відшкодування неправомірно виплаченої через помилку працівників відповідача допомоги ОСОБА_3 по безробіттю.

Спірні відносини у даній справі між учасниками процесу позивачем як центром зайнятості та робочим органом Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, страховиком, відповідачем як роботодавцем звільненого працівника ОСОБА_3 та, власне, ОСОБА_3І -третьою особою у справі - як найманим працівником та застрахованою особою - виникли у звязку з отриманням ОСОБА_3 допомоги по безробіттю та стосуються питання відшкодування виплачених центром зайнятості сум допомоги за рахунок роботодавця.

З огляду на предмет спору та субєктний склад його учасників спірні відносини регулюються приписами Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок по безробіттю» (далі Закон про страхування), який визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття та Закону України "Про зайнятість населення" (далі Закон про зайнятість), який визначає правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття (у редакціях станом на час виникнення спірних відносин).

Так, статус безробітного відповідно до ст. 43 Закону про зайнятість може набути, в тому числі, особа працездатного віку, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; статус безробітного надається особам за їх особистою заявою.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначено постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.13 № 198 (у редакції станом на час виникнення спірних відносин, далі - Порядок).

Відповідно до п. 3 Порядку реєстрація безробітних, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні проводиться центром зайнятості за умови предявлення паспорта громадянина України або тимчасового посвідчення громадянина України, облікової картки платника податків, трудової книжки (цивільно-правового договору чи документа, який підтверджує період зайнятості), а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту.

Статус безробітного надається особам, які зазначені у частині першій статті 43 Закону про зайнятість, з першого дня реєстрації у центрі зайнятості на підставі заяви встановленої форми у разі відсутності підходящої роботи (п. 5 Порядку). Рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше 7-ми календарних днів з дня подання особою заяви (п. 6 Порядку).

Зареєстровані безробітні згідно ст. 44 Закону про зайнятість мають право на, зокрема, матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону та зобов'язані інформувати центр зайнятості протягом 3-х робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.

Відповідальність за достовірність поданих до центру заайнятості даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення покладається на зареєстрованого безробітного.

Реєстрація безробітного у центрі зайнятості відповідно до ст. 45 Закону про зайнятість припиняється у разі, зокрема:

- подання безробітним особисто письмової заяви про зняття його з реєстрації як безробітного або відмови від її послуг;

- встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

Приписами Закону про страхування встановлено право застрахованих осіб на матеріальне забезпечення на випадок безробіття, види забезпечення, зокрема, допомога по безробіттю,

Відповідно до ст. 22, 23 цього Закону право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу у визначеному розмірі мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними; допомога по безробіттю виплачується з 8-го дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості; загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років,

Статтею 31 цього Закону також встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості; подання письмової заяви про відмову від послуг державної служби зайнятості.

Приписами ст. 31 Закону про страхування визначено права та обовязки Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, страховика, робочим органом якого у даній справі є позивач.

Так, Фонд має право:

- стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі

недостовірних відомостей, поданих особою;

- стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

За приписами ст. 35 цього Закону роботодавець зобов'язаний:

1) під час перевірки правильності використання коштів Фонду

та достовірності поданих роботодавцем даних, зазначених у пункті 2

цієї частини, надавати посадовим особам територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, необхідні документи та пояснення з питань, що виникають під час перевірки;

2) подавати центральному органу виконавчої влади, що реалізує

державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в установленому порядку відповідно до законодавства відомості про: прийняття на роботу працівників; розмір заробітної плати та використання робочого часу працівників; виплату застрахованим особам допомоги по частковому безробіттю; використання коштів Фонду за іншими визначеними цим Законом напрямами.

Достовірність зазначених у документах роботодавця даних перевіряється

центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

У разі подання недостовірних відомостей, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, використання роботодавцем коштів Фонду з порушенням встановленого порядку роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду повинен відшкодувати страховику заподіяну шкоду.

Із роботодавця утримуються: сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду; незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі

неповідомлення про його прийняття на роботу; незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю.

Роботодавець відповідно до ст. 38 Закону про страхування несе відповідальність за порушення порядку використання коштів Фонду, несвоєчасне або неповне їх повернення; несвоєчасне подання або неподання відомостей, встановлених цим Законом; подання недостовірних відомостей про використання коштів Фонду.

Статтею 36 Закону про страхування встановлено також обовязки та відповідальність застрахованих осіб, якою є третя особа у даній справі. Так, застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

З огляду на фактичні обставини даної справи встановлені у ході судового розгляду та наведені приписи законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог центру зайнятості до ПАТ Закарпатгаз як безпідставних та таких, що не ґрунтуються на законі.

При цьому суд виходить з того, що позивач у силу своїх повноважень як робочий орган Фонду на підставі особистої заяви ОСОБА_3 та поданих нею документів, в т.ч. трудової книжки із записом про звільнення її з 4.03.15, зареєстрував останню, надав їй статус безробітного, призначив та виплачував допомогу по безробіттю на протязі з 18.03.15 (з 8-го дня реєстрації) по 12.12.15 (подання заяви безробітного про зняття з реєстрації) на загальну суму 12430,99 грн.

За достовірність документів поданих позивачу, на підставі яких прийнято рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, відповідно до наведених вище норм, покладається на зареєстрованого безробітного.

Суд приймає до уваги, що за змістом наведених вище норм Закону про зайнятість, Закону про страхування, п. 37 Порядку центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня, зокрема, встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, що мав місце протягом періоду реєстрації.

Натомість, позивач, навіть після 30.10.15, коли одержав повідомлення відповідача на свій запит про фактичну дату звільнення ОСОБА_3, яка не співпадає з датою помилково зазначеною у трудовій книжці, продовжував виплати і припинив їх тільки 12.12.15 за заявою одержувача коштів ОСОБА_3

Відмовляючи у позовних вимогах центру зайнятості до відповідача, суд виходить з наведених вище приписів, якими не передбачено покладання відповідальності на роботодавця у вигляді стягнення сплачених сум допомоги, які були призначені та виплачені на підставі поданих зацікавленою особою недостовірних документів.

У даній справі не встановлено обставин, за наявності яких з роботодавця відповідно до ст. 35 Закону про страхування здійснюється утримання виплачених сум, не встановлено також наявності порушень роботодавцем, за які передбачена його відповідальність згідно наведених вище норм ст. 38 Закону про страхування.

Щодо посилання позивача на обґрунтування своїх вимог на приписи цивільного законодавства, яке регулює питання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, то суд виходить з наступного.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків, що передбачено Цивільним кодексом України.

Так, ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування; збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі; збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За приписами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1); особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2). Відповідно до ст . 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Загальними правовими підставами відповідальності за завдану майнову шкоду є наявність складу цивільного правопорушення, необхідними елементами якого є: протиправна поведінка (дії чи бездіяльність) особи, шкідливий результат такої поведінки (шкода), причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою та вина особи, яка заподіяла шкоду. Наявність всіх чотирьох складових правопорушення є необхідною вимогою для притягнення до відповідальності, якщо інше не встановлено законом. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

У ході судового розгляду позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою працівників ПАТ Закарпатгазу помилковим записом у трудовій книжці ОСОБА_3 - та завданою позивачеві шкодою, тягар доказування якого як необхідного елементу складу правопорушення покладається на позивача.

За приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, оскільки позивачем поданими суду матеріалами справи не доведено, а відповідачем заперечується причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівників ПАТ Закарпатгазу та завданою позивачеві шкодою, як необхідний елемент складу правопорушення, тому відсутні підстави для застосування за змістом ст.ст. 1166, 1172 ЦК України відповідальності до відповідача, а відтак відсутні підстави стягнення з останнього заявленої суми збитків, у позові належить відмовити.

За змістом ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати належить покласти на позивача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 6.12.18

Суддя Ушак І.Г.