ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року, м. Херсон, справа № 923/952/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Херсонський комбінат хлібопродуктів"

до Міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона"

про стягнення 59 625,90 грн збитків,

за участю:

секретаря судового засідання Бєлової О.С.,

представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

у с т а н о в и в:

Дії, аргументи та докази позивача

07.11.2018 Приватне акціонерне товариство «Херсонський КХП» звернулося до суду з вимогами, спрямованими до Міського комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона», про стягнення 59 625,90 грн збитків, спричинених невиконанням умов договору № 207 від 24.03.2000 «на перекачку каналізаційних стоків міського житлового масиву» щодо виділення автомобіля для очистки резервуару КНС від незбираних насосом відкладень.

У якості обґрунтування власної позиції позивач вказав, що на підставі укладеного між сторонами договору № 207 від 24.03.2000 відповідач зобовязаний надавати спеціальний автомобіль для очистки резервуару каналізаційної насосної станції від незбираних насосом відкладень, але на його замовлення цього не зробив, у звязку з чим позивач був змушений здійснити відповідну очистку, залучивши до цього сторонню особу, та сплатити їй вартість робіт у сумі 66 251 грн.

Позивач вважає, що у відповідності до пункту 2.1.2. договору відповідач повинен компенсувати 90% здійснених витрат, що складає 59 625,90 грн, та ця сума є збитками, які у відповідності до положень пункту 1 статті 224, пункту 6 статті 226 Господарського кодексу України та пункту 1 статті 621 Цивільного кодексу України підлягають стягненню з відповідача.

З метою підтвердження заявлених вимог, позивач разом із позовною заявою надав та послався на наступні докази:

- договір № 207 від 24.03.2000,

- протокол врегулювання від 27.03.2000 до договору № 207 від 24.03.2000,

- додаткову угоду від 11.12.2003,

- додаткову угоду № 4 від 31.01.2005,

- додаткову угоду № 7 від 13.02.2008,

- додаткову угоду № 8 від 04.02.2009,

- додаткову угоду № 9 від 06.10.2014,

- лист № 324/15 від 12.04.2018,

- лист № 02/04-16/1388 від 20.04.2018,

- договір № 217 від 09.07.2018,

- акт приймання виконаних робіт за вересень 2018,

- довідку про вартість виконаних робіт та витрати за вересень 2018,

- платіжне доручення № 2691 від 10.10.2018,

- рахунок на оплату № 330-1465 від 28.09.2018,

- вимогу № 169/07 від 16.10.2018,

- лист № 02/04-04/3232 від 24.10.2018.

Дії та аргументи відповідача

Відповідач заявлені до нього вимоги не визнав та у поданому до суду у встановлений строк відзиві на позов послався на наступні аргументи.

Так, на його думку, у задоволенні позову суд повинен відмовити виходячи з того, що за умовами договору він повинен був надавати автомобіль для очистки резервуару каналізаційної насосної станції від незбираних насосом відкладень, а позивачем були отримані послуги з гідродинамічного очищення, що не є тотожними видами робіт.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 09.11.2018 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін та розглядом справи у судовому засіданні, призначеному на 06.12.2018. Цією ж ухвалою відповідачу встановлений строк (30.11.2018) надати відзив на позов, а позивачу строк (05.12.2018) відповідь на відзив. У свою чергу, відповідач надав відзив на позов, а позивач правом на подачу відповіді на відзив не скористався.

Разом із позовною заявою позивачем подане клопотання про витребування у відповідача копії статуту станом на 2000 рік та у наступних редакціях з метою визначення правонаступництва підприємства, оскільки на даний час відповідач має назву «Міське комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона», а договір № 207 від 24.03.2000 укладався з «Виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства «Херсонводоканал». Це клопотання судом задоволене шляхом витребування у відповідача доказів правонаступництва та зміни назви, про що вказано в ухвалі про відкриття провадження у справі. У свою чергу, відповідач виконав вимоги суду, надавши власний Статут та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Статтею 248 ГПК України встановлено, що «суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі», у звязку з чим суд дотримався даного правового положення та розглянув справу у межах вказаного строку, виходячи з наведеної дати відкриття провадження у справі.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що позивачем дотримані вимоги частини 2 та 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо подачі доказів разом із позовною заявою та відзивом на позов, а тому названі вище письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що сторонами не заявлено інших процесуальних клопотань.

Установлені судом обставини

24.03.2000 між Виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства «Херсонводоканал» (на даний час має назву Міське комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Херсона») та Відкритим акціонерним товариством «Херсонський комбінат хлібопродуктів» (на даний час має назву Приватне акціонерне товариство «Херсонський комбінат хлібопродуктів») укладено договір на перекачку каналізаційних стоків міського житлового масиву (з урахуванням протоколу врегулювання від 27.03.2000), за умовами якого відповідач, виступаючи у якості замовника, доручив позивачу, як виконавцю, перекачувати стоки, які надходять самопливом до його каналізаційної насосної станції, в загальну мережу.

Основними умовами цього договору (з урахуванням протоколу розбіжностей), які впливають на взаємовідносини сторін щодо наявного між ними спору, є наступні:

- «замовник здійснює оплату послуг виконавця на умовах цього договору» (пункт 1.2.),

- «обовязки замовника (пункт 2.1.):

здійснювати експлуатацію та ремонт напірно-самоточної каналізації, яка знаходиться на його балансі, за межами території ВАТ «Херсонський КХП» (пункт 2.1.1),

так як більше 90 % каналізаційних стоків надходить до каналізаційної насосної станції тільки з міського житлового масиву, виділяти виконавцю згідно з письмовою заявкою спецавтомашину для очистки резервуару каналізаційної насосної станції від незбираних насосом відкладень (пункт 2.1.2.),

щомісячно здійснювати оплату послуг на підставі виставлених виконавцем рахунків, погодженої калькуляції затрат та обємів стоків, підлягаючих компенсації, визначених згідно з підписаним обома сторонами акту» (пункт 2.1.3.),

- «обовязки виконавця: здійснювати всі види ремонтів обладнання каналізаційної насосної станції (пункти 2.2., 2.2.2.),

- «… договір укладений на один рік та вступає в силу з моменту його підписання та урегулювання всіх розбіжностей по умовам договору. Договір вважається продовженим на тих самих умовах, якщо за місяць до закінчення строку дії договору ні одна із сторін письмово не заявила про його розірвання або його перегляд» (пункт 4.2.).

У подальшому до договору вносилися зміни та доповнення додатковими угодами від 11.12.2003, № 4 від 31.01.2005, № 7 від 13.02.2008, № 8 від 04.02.2009, № 9 від 06.10.2014, але вони не стосуються вказаних вище умов.

12.04.2018 у межах дії пункту 2.1.2. договору позивач звернувся до відповідача з листом № 324/15, в якому висловив прохання надати спеціальну автомашину для відкачування відкладень із ями каналізаційної насосної станції, на що відповідач листом № 02/04-16/1388 від 20.04.2018 відмовив, вказавши про відсутність технічної можливості для виконання вказаного виду робіт.

09.07.2018 позивач уклав договір № 217 з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІК Енергозберігаючі технології 2010», за змістом якого він, виступаючи у якості замовника, доручив вказаному товариству, як виконавцю, здійснити роботи з гідродинамічного очищення фекальної каналізаційної насосної станції.

Основними умовами цього договору, які впливають на взаємовідносини сторін щодо наявного між ними спору, є наступні:

- «замовник доручає, а виконавець зобовязується надати такі послуги: послуги з гідродинамічного очищення фекальної КНС за адресою: м. Херсон, вул. Порт-Елеватор, 5» (пункт 1.1.),

- «замовник зобовязується своєчасно прийняти і оплатити послуги, які визначені у п. 1.1. цього договору» (пункт 1.2.),

- «надані послуги за цим договором передаються виконавцем замовнику на підставі акту здачі-прийняття наданих послуг, який підписується обома сторонами. У цьому договорі під актом сторони розуміють акти, складені за типовою формою КБ-2в, та довідки, складені за типовою формою КБ-3» (пункт 1.3.),

- «склад, обсяг та вартість послуг, що доручається до виконання виконавцю, визначаються кошторисною документацією до цього договору» (пункт 1.4),

- «загальна сума договору складає 79 501,20 грн у тому числі ПДВ …» (пункт 2.1.),

- «кінцева сума договору може змінюватися, виходячи з фактичного обсягу наданих послуг, що підтверджується актом (актами) здачі-прийняття наданих послуг» (пункт 2.2.).

Як слідує з акту приймання виконаних робіт за вересень 2018 року та довідки про вартість виконаних робіт та витрати за вересень 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІК Енергозберігаючі технології 2010» виконало за договором роботи на загальну суму 79 501,20 грн з ПДВ (або 66 251 грн без ПДВ), а саме за видами: «очищення поверхонь конструкцій за допомогою гідроструминного апарата, залізобетонні конструкції криволінійні (робота в монтажному поясі, робота в протигазі)» на загальну суму 59 100 грн, «відкачування мулу з септика мулососом» на загальну суму 3 886 грн, «перевезення сміття до 6 км» на загальну суму 2 180 грн, а всього прямі витрати склали 65 166 грн.

Платіжним дорученням № 2691 від 10.10.2018 позивач сплатив ТОВ «ІК Енергозберігаючі технології 2010» вартість робіт на суму 66 251 грн.

На підставі пункту 2.1.2. договору та сплаченої суми 66 251 грн за очищення каналізаційної насосної станції позивач виставив відповідачу рахунок № 330-1465 від 28.09.2018 та вимогу № 869/07 від 16.10.2018 про оплату 59 625,90 грн, що складає 90 % сплаченої суми, але відповідач листом № 02/04-04/3232 від 24.10.2018 відмовив, пославшись на інший вид робіт, які були здійснені по очистці резервуару каналізаційної насосної станції, та які відрізняються від обовязків за цим пунктом договору.

Оцінка суду установлених обставин та норм діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини

Щодо правової природи договору та договірних відносин

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобовязань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобовязань (майново-господарських зобовязань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на його підставі, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір про надання послуг.

Так, за статтею 901 Цивільного кодексу України «за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором». Водночас у відповідності до статті 903 того ж Кодексу «якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором».

Таким чином, за договором № 207 від 24.03.2000 про надання послуг позивач, як виконавець, зобовязаний надавати відповідачу, як замовнику, послуги з перекачки каналізаційних стоків, а відповідач - сплачувати їх вартість.

Поряд з цим, суд зазначає, що умовами пункту 2.1.2. договору № 207 від 24.03.2000 сторонами фактично обумовлене зустрічне виконання зобовязання самим замовником послуг, що слідкує з положень статті 538 ЦК України.

Зокрема, за цією статтею: «Виконання свого обовязку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обовязку, є зустрічним виконанням зобовязання (частина 1). При зустрічному виконанні зобовязання сторони повинні виконувати свої обовязки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обовязку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону (частина 2). У разі невиконання однією із сторін у зобовязанні свого обовязку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обовязку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обовязку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі (частина 3). Якщо зустрічне виконання обовязку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обовязку, друга сторона повинна виконати свій обовязок (частина 4)».

Отже, обовязок відповідача по виділенню позивачу за письмовою заявкою спеціального автомобіля для очистки резервуару каналізаційної насосної станції від незбираних насосом відкладень є зустрічним виконанням договору про надання послуг самим замовником послуг, тобто відповідачем, а тому не є окремою послугою (окремим договором), яка б надавалася відповідачем безпосередньо позивачу.

При цьому зустрічний характер зобовязання не встановлює за діючим законодавством та умовами договору його оплатність, оскільки презюмується, що його невиконання може бути наслідком зупинення виконання зобовязання, відмовою від його виконання частково або в повному обсязі іншою стороною, тобто позивачем, як виконавцем послуг з відкачування стоків.

Щодо стягнення збитків

Відповідно до статті 224 ГК України «учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено» (частина 1), «під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною» (частина 2).

За змістом статті 225 того ж Кодексу «до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються серед іншого: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною» (частина 1), «при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобовязання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків» (частина 3).

Водночас, статтею 226 названого Кодексу визначні умови і порядок відшкодування збитків. Так, «учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобовязаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобовязаний відшкодувати на вимогу цих субєктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі» (частина 1).

Таким чином, збитками є (серед іншого) витрати, які здійснені стороною у звязку з невиконанням або неналежним виконанням іншою стороною зобовязань за укладеним договором.

У даному випадку позивач збитками визначає здійснену ним оплату на очистку резервуару каналізаційної насосної станції, проведеною іншою особою, посилаючись при цьому на положення статті 621 ЦК України.

Так, за цією статтею «у разі невиконання боржником для кредитора певної роботи чи ненадання йому послуги кредитор має право виконати цю роботу власними силами або доручити її виконання чи надання послуги третій особі і вимагати від боржника відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобовязання».

З викладеної правової норми слідує, що у розумінні цієї статті «кредитором» є замовник послуг, а «боржником» їх виконавець, а тому у даному спорі позивач не є кредитором, оскільки є виконавцем послуг. Отже, на нього не розповсюджуються приписи цієї статті.

Окремо суд зазначає, що позивач помилково повязує обовязки відповідача (як замовника за договором про надання послуг) з наслідками невиконання зустрічного зобовязання по наданню автомобіля та власними (як виконавця послуг), правами і обовязками, які не тотожні правам і обовязкам замовника.

Водночас у контексті наведених положень 22, 225 та 226 ГК України отримані позивачем послуги з очищення резервуару каналізаційної насосної станції у відповідності до договору № 217 від 09.07.2018 відрізняються від обумовленого зустрічного зобовязання, взятого на себе відповідачем за пунктом 2.1.2. договору № 207 від 24.03.2000. Зокрема, як попередньо вказано, умовами названого пункту 2.1.2. договору № 207 передбачався обовязок відповідача виділяти позивачу спеціальний автомобіль для очистки резервуару від незбираних насосом відкладень, а за договором № 217 позивачем отримані послуги по очищенню поверхонь конструкцій за допомогою гідроструминного апарата, відкачування мулу з септика мулососом та перевезення сміття.

Позивачем не надано доказів того, що ці роботи та послуги є ідентичними, а тому не можуть сприйматися як витрати, які здійснив позивач у звязку з ненаданням йому відповідачем спеціального автомобіля, у звязку з чим вони не є збитками.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів та положень діючого законодавства, суд приходить до висновків, що:

- надання відповідачем позивачу автомобіля для очистки резервуару каналізаційної насосної станції є його зустрічним зобовязанням за договором № 207 від 24.03.2018 по відношенню до послуг з перекачки стоків, які надавалися позивачем, а тому не є окремою послугою (окремим договором), яка б надавалася відповідачем безпосередньо позивачу,

- позивачем не доведено шляхом надання відповідних доказів наявність спричинених йому збитків за наслідками відмови відповідача у наданні спеціального автомобіля для очистки резервуару за договором № 207 від 24.03.2000, оскільки здійснені ним витрати на очистку стосуються іншого виду робіт та послуг, а також не мають звязку з договірними зобовязаннями, які повязані із названим договором.

З огляду на такі висновки позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 30308 від 05.11.2018 у сумі 1762 грн, які згідно з приписами статті 129 ГПК України відносяться на нього.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 06.12.2018

Суддя М.К. Закурін