ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"03" грудня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2098/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.,

при секретарі судового засідання Орлов О.О.

розглянувши у судовому засіданні справу №916/2098/18

за позовом Фізичної особи-підприємця Халявка Ігоря Олександровича

до відповідача Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)"

про стягнення 87 028,24 грн., -

за участю представників:

від позивача: Халявка І.О., особисто

від відповідача: Боєнко І.П., довіреність від 01.08.2018р. №1/14/1-253

Суть спору: Фізична особа-підприємець Халявка Ігор Олександрович звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)" 87 028,24 грн., з яких: 46 449,18 грн. - основний борг, 16 954,25 грн. - пеня, 3 251,44 грн. - штраф, 16 303,66 грн. - сума інфляції, 4 069,71 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором підряду щодо повернення залишку сировини, переданої для виконання обумовлених договором робіт. При цьому, оригінал договору позивачем втрачено.

22.10.2018р. за вх.№21572/18 господарським судом одержано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, згідно з яким відповідач просить суд розглядати справу №916/2098/18 в порядку загального позовного провадження для правильного врегулювання спору.

У задоволенні вказаного клопотання господарським судом відмовлено, про що у судовому засіданні 14.11.2018р. постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі.

У відзиві за вх.№22246/18 від 31.102.018р. відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав належного виконання відповідачем своїх зобов'язань за укладеними між сторонами договорами підряду без номеру від 26.01.2015р., Г-24 від 28.04.2015р. та Г-29 від 12.05.2015р. Відповідач зазначає, що давальницька сировина була використана та позивач не мав претензій до відповідача впродовж більш ніж 3 роки. Наданий позивачем звіт не містить деякого переліку матеріалів, при цьому містить сировину, яка відсутня в накладних на ввіз сировини. Акт звірки взаємних розрахунків не підписаний керівником відповідача та не є первинним документом.

У відповіді на відзив за вх.№22704/18 від 06.11.2018р. позивач зазначив, що відповідно до умов договорів підряду №24 від 28.04.2015р. та №Г-29 від 12.05.2015р. підрядник (відповідач) несе відповідальність за втрату або пошкодження матеріалів, наданих замовником (позивачем), що сталося з його (відповідача) вини або недбалості, в розмірі обґрунтованої вартості матеріалів. Саме вартість неповернутих надлишків є предметом позову. Прострочення строку компенсації (відшкодування) є предметом частини позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій. Також позивач зазначає, що акт взаєморозрахунків від імені відповідача підписаний головним бухгалтером, який відповідає за правильне відображення господарської діяльності. Штрафні санкції ґрунтуються на прямих вимогам, які містяться у абз.3 ч.2 ст.231 ГК України.

У запереченнях за вх.№2-5646/18 від 13.11.2018р. відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до вимог ФОП халявка І.О. про стягнення заборгованості з ДП "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)" за договорами підряду та відмовити у задоволенні позову. При цьому відповідач посилається на те, що позивачем визнано факт виконання договорів підряду у повному обсязі, що підтверджується актами наданих послуг, які були надані відповідачем. Позивач жодного разу не звернувся до відповідача з претензією про повернення надлишків давальницької сировини. Позивачем не надано жодних доказів наявності вини відповідача або його недбалості у втраті або пошкодженні матеріалів. Звіт про залишки сировини складений та підписаний особисто позивачем. Позивач не надав жодних доказів, що підтверджують факт залишків матеріалів та намагання отримати ці залишки.

На підставі ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 03.12.2018р. за участю представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарським судом встановлено:

Позивач, звертаючись з даним позовом посилається на укладення з Державним підприємством «Підприємство Одеської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№14)» (нині - Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)") договору підряду.

При цьому ані копії, ані оригіналу вказаного договору позивачем до суду не надано із посиланням на його втрату.

В свою чергу відповідач зазначає про укладення з позивачем трьох договорів підряду: без номеру від 26.01.2015р., №24 від 28.04.2015р. та №Г-29 від 12.05.2015р., та надав до суду лише два із них: №24 від 28.04.2015р. та №Г-29 від 12.05.2015р. із повідомлення про втрату договору від 26.01.2015р.

За умовами договору підряду №24 від 28.04.2015р., який укладений між ФОП Халявка І.О. (Замовник) та ДП «Підприємство Одеської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№14)» (Підрядник) Підрядник зобов'язується за завданням Замовника надати для останнього наступні послуги по: ліжко з жорстким ложементом, підіймальним підголовником, спинка металева в кількості 29 шт. за ціною 22,02 грн. з ПДВ. Підрядник зобов'язується розпочати виконання робіт 01.04.2015р. і закінчити виконання робіт 30.04.2015р. (п.2.1). Підрядник зобов'язаний повернути Замовнику надлишки матеріалів у разі їх наявності (п.4.1).

За умовами договору підряду №Г-29 від 12.05.2015р., який укладений між ФОП Халявка І.О. (Замовник) та ДП «Підприємство Одеської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№14)» (Підрядник) Підрядник зобов'язується за завданням Замовника надати для останнього наступні послуги по: ліжко з жорстким ложементом, спинка металева в кількості 25 шт. за ціною 18,35 грн. без ПДВ, ліжко на сітці, спинка металева, в кількості 20 шт. за ціною 21,67 грн. без ПДВ, чохол матрацу з вкладенням поролону в кількості 25 шт. за ціною 10,75 грн. без ПДВ. Підрядник зобов'язується розпочати виконання робіт 12.05.2015р. і закінчити виконання робіт 30.05.2015р. (п.2.1). Підрядник зобов'язаний повернути Замовнику надлишки матеріалів у разі їх наявності (п.4.1).

Також відповідач надав до суду акти надання послуг:

- №35 від 27.01.2015р. - послуги з виготовлення (штамповки) крючка спареного у кількості 1000 шт. на 300 грн. (договір №б/н від 26.01.2015р.);

- №91 від 17.02.2015р. - послуги з виготовлення (штамповки) крючка спареного у кількості 1400 шт. на 420 грн. (договір №б/н від 26.01.2015р.);

- від 24.02.2015р. - послуги з виготовлення (штамповки) крючка спареного у кількості 800 шт. на 240 грн. (договір №б/н від 26.01.2015р.);

- №137 від 02.03.2015р. - послуги з виготовлення ліжка плоско плющеного (спинка металева) у кількості 88 шт. та послуги з виготовлення чохла матрацу з вкладенням поролону у кількості 19 шт. (договір №б/н від 26.01.2015р.);

- від 25.03.2015р. - послуги з виготовлення ліжка плоско плющеного (спинка металева) у кількості 215 шт. на суму 4089,30 грн. (договір №б/н від 26.01.2015р.);

- №355 від 29.04.2015р. - послуги з виготовлення ліжка з жорстким ложементом, підіймальним підголовником, спинка металева у кількості 16 шт. на суму 352,32 грн. (договір №Г-24 від 28.04.2015р.);

- №364 від 30.04.2015р. - послуги з виготовлення ліжка з жорстким ложементом, підіймальним підголовником, спинка металева у кількості 13 шт. (договір №Г-24 від 28.04.2015р.);

- №416 від 14.05.2015р. - послуги з виготовлення ліжка металевого з жорстким ложементом (спинка металева) у кількості 25 шт. та послуги по виготовленню чохла матрацу з вкладанням поролону у кількості 25 шт. (договір №Г-29 від 12.05.2015р.);

- №482 від 26.05.2015р. - послуги з виготовлення ліжка на сітці спинка металева у кількості 20 шт. на сум у520,08 грн. (договір №Г-24 від 28.04.2015р.);

- №576 від 12.06.2015р. - послуги по точечной фіксації сітки ложемента у кількості 29 шт. на суму 1276,12 грн. (договір №Г-24 від 28.04.2015р.);

- №582 від 15.06.2015р. - послуги по виготовленню чохла матрацу з вкладанням поролону у кількості 17 шт. (договір №Г-24 від 28.04.2015р.).

В свою чергу позивач надав до суду видаткові накладні з відповідними актами приймання-передачі про передачу давальницької сировини на виготовлення певної продукції:

- №21-01 від 26.01.2015р. на суму 6794 грн. - давальницька сировина на виготовлення продукції - крючок виштампований;

- №25-01 від 26.01.2015р. на суму 44 538,10 грн. - давальницька сировина на виготовлення продукції - ліжко на сітці (спинка металева);

- №01-02 від 02.02.2015р. на суму 20 843,60 грн. - давальницька сировина на виготовлення продукції - ліжко плоско плющене (спинки металеві);

- №02-02 від 02.02.2015р. на суму 7390 грн. - давальницька сировина на виготовлення продукції - чохол матрацу з вкладенням поролону;

- №18-02 від 02.2015р.на суму 340 грн. - давальницька сировина на виготовлення продукції - ліжко;

- №19-02 від 02.2015р. на суму 105 124,75 грн. - давальницька сировина на виготовлення продукції - ліжко плоско плющене (спинки металеві);

- №23-02 від 23.02.2015р. на суму 3560 грн. - давальницька сировина на виготовлення продукції - чохол матрацу з вкладенням поролону;

- №25-02 від 25.02.2015р. на суму 2700 грн. - давальницька сировина на виготовлення продукції - ліжко плоско плющене (спинки металеві).

- №03-16 від 16.03.2015р. на суму 5162,50 грн. - давальницька сировина на виготовлення продукції - ліжко плоско плющене (спинки металеві);

- №03-25 від 25.03.2015р. на суму 38 042,40 грн. - давальницька сировина на виготовлення продукції - ліжко плоско плющене (спинки металеві);

- №05-07 від 07.05.2015р. на суму 10629 грн. - давальницька сировина на виготовлення продукції - ліжко плоско плющене (спинки металеві);

- №15-05 від 14.05.2015р. на суму 7390 грн. - давальницька сировина на виготовлення продукції - чохол матрацу з вкладенням поролону;

Також позивач надав до суду звіт про залишок сировини, складений позивачем в односторонньому порядку, та акт звірки взаєморозрахунків, згідно з яким станом на 01.10.2015р. заборгованість ДП «Підприємство Одеської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№14)» становить 46449,18 грн. З боку ДП «Підприємство Одеської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№14)» акт звірки підписано головним бухгалтером.

30.12.2016р. проведено державну реєстрацію змін до установчих документів Підрядника щодо зміни повного найменування Державного підприємства «Підприємство Одеської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області (№14)» на Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№14)».

25.09.2018р. позивач надіслав відповідачу претензію про повернення майна від 25.09.2018р., в якій заявив вимоги вимагав повернути залишок переданого майна (сировини) згідно списку, що додається, а у разі неможливості його повернення компенсувати його вартість у сумі 46449,18 грн., а також сплатити штрафні санкції від вказаної суми боргу в розмірі 40579,06 грн.

При цьому список майна (сировини), що підлягає поверненню не наданий позивачем ані до претензії, ані до суду.

28.09.2018р. позивач звернувся до суду з даним позовом.

Під час розгляду справи у суді, 29.11.2018р. позивач надіслав відповідачу на адресу відповідача заяву від 29.11.2018р., в якій просив відповідача повернути залишок переданого майна (сировини) згідно списку, що додається, а у разі неможливості його повернення - компенсувати його вартість у сумі 46 449,18 грн., а також вимагав сплатити штрафні санкції у розмірі 40 579,06 грн.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову у задоволення позовних вимог, з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Із наявних у матеріалах справи документів та відповідних пояснень, які надані сторонами, можливо дійти висновку про наявність у 2015 році між сторонами правовідносин з виконання відповідачем певного виду та обсягу робіт по виготовленню продукції. При цьому підставою виникнення цих правовідносин між сторонами є відповідні договору підряду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.840 ЦК України якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов'язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок. Якщо робота виконується з матеріалу замовника, у договорі підряду мають бути встановлені норми витрат матеріалу, строки повернення його залишку та основних відходів, а також відповідальність підрядника за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ст.841 ЦК України підрядник зобов'язаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідає за втрату або пошкодження цього майна.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Між тим, позивачем до суду не надано додаток №1 до договору №24 від 28.04.2015р. та додатки №1, №2, №3 до договору підряду №Г-29 від 12.05.2015р., в яких встановлюється узгоджена між сторонами норма витрат матеріалів.

Також позивачем не заявлено суду відповідного клопотання про витребування таких додатків до договорів у відповідача, а в силу вимог ч.4 ст.74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи.

Водночас саме наявність узгоджених між сторонами норм витрат матеріалів надає можливість суду встановити обставини наявності залишку матеріалів після виготовлення відповідачем відповідної продукції.

Акт звірки розрахунків, згідно з яким борг відповідача станом на 01.10.2015р. становить 46449,18 грн., не приймається до уваги в якості належного і допустимого доказу у справі, оскільки в силу вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не є первинним бухгалтерським документом.

Згідно з висновком щодо застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду від 08.10.2018р. у справі №916/1316/17, акт звірки взаєморозрахунків не є первинним документом, а тому не є доказом наявності заборгованості або доказом визнання боргу.

Поряд з цим, із первинних бухгалтерських документів, наявних у справі, зокрема, видаткових накладних, актів приймання-передачі та актів надання послуг неможливо встановити наявності заборгованості відповідача саме у зазначеному в акті розрахунків розмірі, оскільки узгоджені сторонами норми витрат матеріалів позивачем до суду не надані.

Окрім того, як умови укладених між сторонами договорів підряду, так і вимоги чинного законодавства України встановлюють обов'язок підрядника повернути замовнику залишок невикористаної продукції, а не її вартість, про стягнення якої з відповідача заявлено позивачем у позові.

При цьому вимога про повернення залишку використаної продукції заявлена відповідачу позивачем 25.09.2018р. за три дні до подачі позову до суду, за відсутністю відповідного переліку цього залишку.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, а відтак і відмову в їх задоволенні.

Щодо заяви відповідача-1 про застосування позовної давності, яка викладена у запереченнях за вх.№2-5646/18 від 13.11.2018р., господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За вимогами ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог у справі, тобто відсутність порушення прав позивача, позовна давність у даному випадку не застосовується, а господарський суд відмовляє у задоволенні позову саме за недоведеністю позовних вимог, а не за спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

На підставі ст.129 ГПК України судові витраті щодо сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

1.Відмовити Фізичній особі-підприємцю Халявка Ігорю Олександровичу у задоволенні позову.

2.Судові витрати щодо сплати судового збору покласти на Фізичну особу-підприємця Халявка Ігоря Олександровича.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 07 грудня 2018 р.

Суддя Г.Є. Смелянець