СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2018 р. Справа № 922/2257/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Шутенко І.А.

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1 на підставі довіреності від 08.06.2018р. №14-20;

від відповідача - ОСОБА_2 на підставі довіреності від 19.06.2018р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м.Київ, (вх.№781 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 24.09.2018р. у справі №922/2257/18 (суддя Светлічний Ю.В., ухвалене в м.Харків о 13:04год., дата складення повного тексту рішення 01.10.2018р.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м. Київ,

до відповідача: Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", Харківська область, м. Балаклія,

про стягнення 35548,15 грн.

ВСТАНОВИЛА:

13.08.2018р. Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", в якому просило суд стягнути з відповідача на користь позивача: пеню в розмірі 33603,39грн. та 3% річних у розмірі 1944,76грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору купівлі - продажу природного газу від 16.12.2014р. №3207/15-БО-32 в частині повної та своєчасної оплати природного газу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.09.2018р. у справі №922/2257/18 відмовлено в задоволенні позову, з тих підстав, що стягнення з відповідача санкцій, передбачених договором та нормами Цивільного кодексу України, після набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", до моменту створення Реєстру та надання боржнику можливості реалізувати свої права, щодо включення його до Реєстру та проведення відповідної процедури списання заборгованості, не є правомірним, адже позбавлятиме боржника законодавчих гарантій, встановлених цим Законом і позивачем не було доведено суду наявність у нього правових підстав для нарахування відповідачу заходів відповідальності за умови відсутності суми основного боргу, у звязку із невиконанням ним імперативної норми України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" в частині списання нарахованих сум.

Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 24.09.2018р. у справі №922/2257/18 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що місцевий господарський суд дійшов до передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, зокрема, Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", статей 598-599 Цивільного кодексу України, та без дослідження всіх істотних обставин справи.

Апелянт наголошує на тому, що на даний час, підприємство відповідача не є учасником процедури врегулювання заборгованості, а отже порядок списання неустойки (штраф, пеня), та 3% річних, передбачений частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не може бути застосований до відповідача. Отже, виходячи з аналізу положень статті 1-3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", учасниками процедури врегулюванні заборгованості (що включає у себе у тому числі і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру, проте, з огляду на те, що на даний час реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості перебуває на стадії формування, а відповідач не включений до реєстру, то списання заборгованості є неправомірним, а відмова у задоволенні позовних вимог у даній справі - незаконною.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.11.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Харківської області від 24.09.2018р. у справі №922/2257/18; встановлено відповідачу у справі строк до 28.11.2018р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 05.12.2018р.

19.11.2018р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№1205), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", рішення господарського суду Харківської області від 24.09.2018р. у справі №922/2257/18 залишено без змін.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 05.12.2018р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 24.09.2018р. у справі №922/2257/18 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Харківської області від 24.09.2018р. у справі №922/2257/18 залишити без змін.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, що представники сторін зявились в судове засіданні та надали пояснення в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 16.12.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - продавець) та Комунальним підприємством Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (надалі - покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №3207/15-БО-32 (надалі договір т.1 а.с.14-19), відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (пункт 1.1 договору).

За умовами пункту 1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Пунктами 3.3 - 3.4 договору визначено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом (пункт 5.1 договору).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У розділі 11 договору визначено, що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

До договору купівлі-продажу природного газу від 16.12.2014р. №3207/15-БО-32 сторонами було укладено ряд додаткових угод, якими змінювалась ціна газу (т.1 а.с.20-30).

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов договору позивачем (продавцем) було передано у власність відповідача (покупця) природний газ на загальну суму 3142678,91грн., що підтверджується актами приймання-передачі доданими позивачем до позовної заяви від 31.01.2015р. на суму 613187,61грн., від 28.02.2015р. на суму 506229,66грн., від 31.03.2015р. на суму 527722,51грн., від 30.04.2015р. на суму 144791,95грн., від 31.10.2015р. на суму 270296,88грн., від 30.11.2015р. на суму 500968,69грн., від 31.12.2015р. на суму 579481,61грн. (т.1 а.с.31-37).

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що відповідач протягом всього періоду оплачував поставлений природний газ несвоєчасно, остаточно сплачено заборгованість за природний газ за договором купівлі-продажу природного газу від 16.12.2014р. №3207/15-БО-32 було 15.12.2015р., що і стало підставою для звернення 13.08.2018р. Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" про стягнення з відповідача пені в розмірі 33603,39грн. та 3% річних у розмірі 1944,76грн., нарахованих за прострочку виконання умов договору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.09.2018р. відмовлено в задоволенні позову, з підстав викладених вище (т.1 а.с.85-89).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що у відповідності до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

За приписами частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).

В силу приписів частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було зазначено вище, на виконання умов договору позивачем (продавцем) було передано у власність відповідача (покупця) природний газ на загальну суму 3142678,91грн., що підтверджується актами приймання-передачі доданими позивачем до позовної заяви від 31.01.2015р. на суму 613187,61грн., від 28.02.2015р. на суму 506229,66грн., від 31.03.2015р. на суму 527722,51грн., від 30.04.2015р. на суму 144791,95грн., від 31.10.2015р. на суму 270296,88грн., від 30.11.2015р. на суму 500968,69грн., від 31.12.2015р. на суму 579481,61грн. (т.1 а.с.31-37).

Проте, відповідач протягом всього періоду оплачував поставлений природний газ несвоєчасно, остаточно сплачено заборгованість за природний газ за договором купівлі-продажу природного газу від 16.12.2014р. №3207/15-БО-32 було 15.12.2015р., що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення 3 % річних та пені, нарахованих за прострочку виконання умов договору.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, та викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, вважає, що місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Так, 03.11.2016р. Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", який набрав чинності 30.11.2016року.

Метою цього Закону є поліпшення фінансового становища теплопостачальних підприємств життєзабезпечення, запобігання їхнього банкрутства, забезпечення фінансової стабільності та уникнення кризових ситуацій під час проходження опалювального періоду.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статті 4, 5, 6 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" регулюють проведення взаєморозрахунків та реструктуризацію заборгованості.

Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017р. №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (надалі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку, у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016р. заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016р.

Водночас частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини 3 статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.

Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що повідомило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України у межах своєї компетенції).

Отже, єдиною умовою для списання заборгованості, нарахованої за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є набрання чинності даним Законом.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 07.02.2018р. у справі №927/1152/16, від 14.03.2018р. у справі №904/11460/16, від 28.02.2018р. у справі № 911/3914/14, від 06.06.2018р. у справі №904/10292/17, від 07.08.2018р. у справі №925/1584/17, від 21.08.2018р. у справі №925/107/18, від 20.06.2018р. у справі №916/3055/16.

Як було зазначено вище, основна заборгованість за поставлений природний газ за договором купівлі-продажу природного газу від 16.12.2014 №3207/15-БО-32 власними коштами була погашена відповідачем 15.12.2015р., тобто до набрання чинності цим Законом, у звязку із чим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 33603,39грн. та 3% річних в сумі 1944,76грн.

Щодо доводів апелянта про те, що відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, який повинен сформувати Кабінет Міністрів України, а тому списання заборгованості нібито є неправомірним, колегія суддів зазначає, що вказані доводи є безпідставними та такими, що ґрунтуються на вільному тлумаченні норм законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, додаткові умови для списання сум неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності законом, не вимагаються.

За змістом статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються згідно переліку, визначеному Законом. Порядок ведення та користування реєстром затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1730-VІІІ, Кабінет Міністрів України зобов'язано прийняти відповідні нормативно-правові акти та привести свої нормативно-правові акти у відповідність у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що запроваджені Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" заходи щодо забезпечення інтересів боржника у спосіб припинення стягнення нарахованих штрафних санкцій перед стягувачем та їх реалізація не можуть перебувати в залежності від того, коли Кабінет Міністрів України виконає покладені на нього законом обов'язки щодо прийняття необхідних для реалізації цього закону нормативних актів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що стягнення з відповідача санкцій, передбачених договором та нормами Цивільного кодексу України, після набрання чинності зазначеним Законом, до моменту створення Реєстру та надання боржнику можливості реалізувати свої права, щодо включення його до Реєстру та проведення відповідної процедури списання заборгованості, не є правомірним, адже позбавлятиме боржника законодавчих гарантій, встановлених цим Законом.

Судова колегія, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 24.09.2018р. у справі №922/2257/18 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 24.09.2018р. у справі №922/2257/18 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2018р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Т.Д. Геза

Суддя І.А. Шутенко