ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" грудня 2018 р. Cправа № 902/279/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Нешик О. С., секретар судового засідання Німенко О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи

за позовом заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної адміністрації

до публічного акціонерного товариства "Жорнище", с.Жорнище Іллінецького району Вінницької області

про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок

за участю:

прокурора Клименка Д.С., діє по посвідченню;

представника позивача правом участі у судовому засіданні не скористався;

представник відповідача ОСОБА_1, діє за довіреністю

В С Т А Н О В И В :

У провадженні господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/279/18 за позовом заступника прокурора Вінницької області, подана в інтересах держави в особі Вінницької обласної державної адміністрації про зобов'язання публічне акціонерне товариство "Жорнище" повернути самовільно зайняті земельні ділянки, а саме: земельну ділянку лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, квартали 38-41, що розташовані за межами населеного пункту села Жорнище Іллінецького району Вінницької області та земельну ділянку водного фонду площею 11,9089 га з кадастровим номером :06:001:0112, що розташована за межами населеного пункту села Жорнище Іллінецького району Вінницької області шляхом підписання акту прийому-передачі.

Ухвалою суду від 06.06.2018 постановлено відкрити провадження у справі №902/279/18; розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження.

Під час судового слухання, 04.10.2018, з огляду на відсутність доказів обізнаності відповідача про місце та час підготовчого засідання судом вирішено відкласти розгляд справи до 11.10.2018, про що постановлено відповідну ухвалу.

Ухвалою суду від 11.10.2018 постановлено закрити підготовче провадження у справі №902/279/18, призначити справу №902/279/18 до розгляду по суті на 27.11.2018.

У судовому засіданні 27.11.2018 з метою надання прокурору та позивачу можливості перевірити повідомлені представником відповідача обставини, оголошено перерву до 03.12.2018.

На визначену дату у судове засідання з'явились прокурор, представник відповідача.

Позивач правом участі в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце судового засідання повідомлений завчасно та належним чином у судовому засіданні 27.11.2018 під розписку.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але позивач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При цьому статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статей 182, 183 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

З огляду на вищезазначене, суд приходить висновку, що сторін належним чином було повідомлено про дане судове засідання. Неявка останніх є підставою до розгляду справи за їх відсутністю, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Водночас 30.11.2018 на адресу суду надійшло клопотання прокуратури Вінницької області, яке підтримано також представником позивача, про відмову від частини позовних вимог (вх. канц. суду №02.1-34/9414/18 від 30.11.2018), в якій прокурор та позивач, посилаючись на часткове врегулювання відповідачем позову, шляхом звернення до позивача для затвердження технічної документації із землеустрою та надання Вінницькою облдержадміністрацією ПАТ "Жорнище" в оренду земельної ділянки водного фонду площею 11,9089 га з кадастровим номером :06:001:0112, що розташована за межами населеного пункту села Жорнище Іллінецького району Вінницької області для рибогосподарських потреб, відмовляється від позову в цій частині.

Згідно із п.п. 1, 2 ч.2 ст.46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Частинами 1, 2 статті 191 ГПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і його відмову прийнято господарським судом.

З огляду на вказані вище обставини суд дійшов висновку про прийняття відмови прокурора, позивача від частини позовних вимог, пред'явлених до ПАТ "Жорнище", та закриття провадження у справі №902/279/18 в цій частині та здійснення подальшого розгляду справи з урахуванням вимог, що в ній зазначені.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення прокурора, представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

24.10.1996 Жорницькою сільською радою видано, відповідно до рішення 8 сесії 22 скликання Жорницької сільської ради народних депутатів від 15.08.1996, Державний акт (серія І-ВН № 000001), за яким Держгоспу «Жорницький» у постійне користування передано земельну ділянку загальною площею 3048,64 га, з яких 266,7368 га земель лісогосподарського призначення та 9,2 га земельних ділянок водного фонду (том 1, а.с.174-182).

Земельні ділянки за Державним актом серія І-ВН №000001 розташовані на території с.В'язовиця, с.Жорнище, Жорницької, Красненківської, Якубівської сільських рад Іллінецького району, Іваньківської сільської ради Липовецького району та Бондурівської сільської ради Немирівського району за межами населеного пункту.

За змістом ст.9 Лісового кодексу України (у редакції від 21.01.1994) у постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи (далі - постійні лісокористувачі), для ведення лісового господарства, а також для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Держгосп «Жорницький» в процесі приватизації було перетворено у СВАТ «Жорнище». Новостворена юридична особа - СВАТ «Жорнище» створена 05.05.1996.

У зв'язку з реформуванням колишніх державних сільськогосподарських підприємств (радгоспів) області на засадах колективної та приватної власності на землю і майно та створення на їх основі різних типів господарських структур, відповідно до вимог ст.27 Земельного кодексу України (в редакції від 22.06.1993) на 21 сесії Вінницької обласної ради від 26.06.2001 прийнято рішення №446 Про припинення права користування земельними ділянками лісового фонду колишніх державних сільськогосподарських підприємств (радгоспів) припинено право постійного користування землями лісового фонду колишніх державних сільськогосподарських підприємств (радгоспів) області згідно Переліку, в т.ч. і Держгоспу Жорницький (том 1 а.с. 81-86).

Розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації № 307 від 25.09.2002р. Про надання в постійне користування земель лісового фонду колишніх державних сільськогосподарських підприємств (радгоспів) Вінницькому обласному комунальному спеціалізованому лісогосподарському підприємству Віноблагроліс відповідно до положень ч. 2 ст. 57, ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу України та ст.9 Лісового кодексу України, земельні ділянки лісогосподарського призначення колишнього Держгоспу Жорницький передано у постійне користування Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства Віноблагроліс (том 1 а.с. 69-72).

Вказані рішення та розпорядження не скасовані та є чинними.

Наведені факти досліджувались та були предметом розгляду у справі №902/1629/14 за позовом Вінницького міжрайонного прокурору з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до Публічного акціонерного товариства «Жорнище» про визнання недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою площею 3048,64 га серії І-ВН № 000001, виданого 24.10.1996р. Держгоспу «Жорницький».

За результатом розгляду справи №902/1629/14 Господарським судом Вінницької області 04.06.2018 прийнято рішення, яким позов задоволено, визнано недійсним Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 3048,64 га серії І-ВН № 000001, виданого 24.10.1996р. Держгоспу «Жорницький».

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 04 вересня 2018 року у справі №902/1629/14 апеляційну скаргу ПАТ Жорнище на рішення господарського суду Вінницької області від 04 червня 2018 року по справі №902/1629/14 залишено без задоволення, рішення господарського суду Вінницької області від 04 червня 2018 року по справі №902/1629/14 залишено без змін.

Таким чином за відсутності рішень уповноважених виконавчих органів держави та відсутності у відповідача правовстановлюючих документів щодо передачі останньому спірних земельних ділянок у користування, прокурор, позивач зазначають про самовільне зайняття відповідачем земель лісогосподарського призначення та просять повернути самовільно зайняті земельні ділянки у відання уповноваженого органу.

У відповідності з вимогами частини 1 статті 13 та частини 1 статті 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші ресурси, які знаходяться в межах території України є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 2 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб'єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об'єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення (стаття 19 Земельного кодексу України).

Правовий режим та особливості використання земель лісогосподарського призначення визначаються главою 11 Земельного кодексу України.

Згідно зі статтею 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до статей 56 та 57 Земельного кодексу України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами.

При цьому, згідно зі статтею 3 Земельного кодексу України земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Водночас у пункті 2 статті 5 Лісового кодексу України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства.

Отже, застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинне базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства над нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Відповідно до ч.1 ст.92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частинами 1, 2 ст.124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 цього Кодексу визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"

За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування, юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності (абзац третій п.2.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" №6 від 17.05.2011).

Отже, обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Визначення факту самовільного зайняття земельної ділянки містить стаття 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", згідно якої будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними, вважаються самовільним зайняттям земельних ділянок.

Матеріалами справи №№ 902/279/18, 902/1629/14, зокрема, відзивами ПАТ "Жорнище" (том 1 а.с. 27-37, том 2 а.с.226-233), у яких останнє зазначає про те, що право постійного користування у відповідача не припинено, та ПАТ "Жорнище" з заявою про добровільну відмову від земельної ділянки площею 3048,64 га не зверталось, підтверджено використання відповідачем за відсутності правовстановлюючих документів на право володіння чи користування земельною ділянкою лісогосподарського призначення, що знаходиться за межами населеного пункту с. Жорнище Іллінецького району Вінницької області.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, а також підтверджується в судовому засіданні представником прокуратури Вінницької області та позивача, оспорювані земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, квартали 38-41, що розташовані за межами населеного пункту села Жорнище Іллінецького району Вінницької області перебувають в користуванні публічного акціонерного товариства "Жорнище" без правовстановлюючих документів і на даний час, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ст.84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим кодексом.

Статтею 90 Земельного кодексу України визначено, що власники земельних ділянок мають право, зокрема, самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів в галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або користування для всіх потреб.

Частиною 2 ст.152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Такий захист здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; відшкодування заподіяних збитків.

Відповідно до ст.387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За приписами ст.211 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи з самовільне зайняття земельних ділянок несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

У зв'язку із наведеним, та враховуючи, що спеціальним законом передбачено обов'язковість отримання правовстановлюючих документів на право користування землею, однак відповідачем у встановленому законодавством порядку не оформлено право користування спірними земельними ділянками, як і не спростовано факту такого користування, суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги щодо зобов'язання ПАТ "Жорнище" повернути самовільно зайняті земельні ділянки.

Згідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст.86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає про відмову на підставі п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", ч.1 ст.130 ГПК України у задоволенні клопотання прокурора, позивача про повернення судового збору з огляду на те, що воно заявлено після початку розгляду справи по суті.

Водночас відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, в зв'язку із задоволенням позову суд дійшов до висновку що витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись п.4 ч.1 ст.231, ст.ст. 74, 76-79, 86, 129, 130, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Прийняти відмову прокурора, позивача від позову в частині зобов'язання ПАТ "Жорнище" до повернення самовільно зайнятої земельної ділянки водного фонду площею 11,9089 га з кадастровим номером :06:001:0112, що розташована за межами населеного пункту села Жорнище Іллінецького району Вінницької області шляхом підписання акту прийому-передачі.

2. Провадження у справі №902/279/18 в частині вимог щодо зобов'язання ПАТ "Жорнище" до повернення самовільно зайнятої земельної ділянки водного фонду площею 11,9089 га з кадастровим номером :06:001:0112, що розташована за межами населеного пункту села Жорнище Іллінецького району Вінницької області шляхом підписання акту прийому-передачі закрити.

3. Позовні вимоги задовольнити.

4. Зобов'язати публічне акціонерне товариство "Жорнище" (вул.Бойка, 17, с.Жорнище Іллінецького району Вінницької області, 22721; ) повернути Вінницькій обласній державній адміністрації (вул.Соборна, 70, м.Вінниця, 21100, код 20089290) самовільно зайняті земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 239,2 га, квартали 38-41, що розташовані за межами населеного пункту села Жорнище Іллінецького району Вінницької області шляхом підписання акту прийому-передачі.

5. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Жорнище" (вул.Бойка, 17, с.Жорнище Іллінецького району Вінницької області, 22721; ) на користь прокуратури Вінницької області (21001, м.Вінниця, вул.Монастирська, 33; , МФО 820172, р/р 3988) 1762,00 грн судового збору.

6. Видати накази після набрання рішенням суду законної сили.

7. Рішення надіслати учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 13 грудня 2018 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - Прокуратурі Вінницької області, вул.Монастирська, 33, м.Вінниця, 21050;

3 - Вінницькій обласній державній адміністрації, вул.Соборна, 70, м.Вінниця, 21100;

4 - публічному акціонерному товариству "Жорнище", вул.Бойка, 17, с.Жорнище Іллінецького району Вінницької області.