Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/1006/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Макарчук В.І.

за участю представника позивача: Левченко В.П. - директор, НОМЕР_1 виданий Коростенським МРВ УМВС України в Житомирській області 19.10.2001.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Комунального Гулянецького підприємства

до Фізичної особи - підприємця Свінцицької Катерини Володимирівни

про стягнення 5129,56 грн.

Процесуальні дії по справі.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача - Фізичної особи - підприємця Свінцицької Катерини Володимирівни 5129,56 грн. заборгованості .

Ухвалою від 14.11.2018 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11.12.2018.

28.11.2018 на адресу суду повернулась ухвала господарського суду Житомирської області від 14.11.2018, яка направлялась на адресу відповідача з відміткою поштового відділення про неможливість вручення поштового відправлення "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 51-54).

Згідно із частиною шостою статті 242 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Зі змісту пункту 5 частини шостої статті 242 ГПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

Крім того, судом враховано, що згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З огляду на викладене, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитися з ухвалою Господарського суду Житомирської області у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем неналежним чином виконуються зобов'язання щодо сплати послуг по водопостачанню та водовідведенню та послуг з обслуговування прибудинкової території.

Позивач зазначає, що житловий будинок за адресою: Коростенський район, село Гулянка перебуває на балансі позивача. Приміщення належне відповідачу знаходиться в багатоквартирному будинку.

Вказує, що позивачем надавались послуги з постачання води та водовідведення, а також з обслуговування прибудинкової території.

Нарахування коштів за отримані послуги здійснювалось відповідно до тарифів, встановлених органами місцевого самоврядування.

Внаслідок неналежного виконання своїх обов'язків в частині оплати отриманих послуг у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на жовтень 2018 року складає 5129,56 грн.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у строк, встановлений частиною першою статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

03.01.2017 між Комунальним Гулянецьким підприємством (постачальник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Свінцицькою Катериною Володимирівною (покупець, відповідач) укладено договір № 7.

Відповідно до п. 1.1. даного договору, постачальник зобов'язується на протязі строку дії даного договору постачати свій товар, предметом якого є вода та водовідведення, а покупець зобов'язується приймати цей товар, зазначений у прийомо-здавальних документах, та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору.

Обслуговування площі 118,00 м2 в буд №4 вул. Молодіжна с. Гулянка згідно виписаних рахунків.

Згідно п. 2.1 договору, вода з водопровідної мережі комунального Гулянецького підприємства поставляється до лічильників установлених підприємством „Покупцем".

За умовами п. 3.1 договору, оплата за поставлений товар здійснюється згідно виставлених рахунків по цінах комунального Гулянецького підприємства для II групи споживачів.

Кількість спожитої води і стоків визначається по показу лічильника (п. 3.2 договору).

За приписами п.4.1. договору, даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2017.

За даними позивача відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг з постачання води та водовідведення, а також послуг з обслуговування прибудинкової території.

12.12.2017 позивачем на адресу відповідача направлено претензію з вимогою про сплату заборгованості з комунальних послуг, яка станом на 30.11.202017 становила 1323,69 грн.

Позивач зазначає, що за період з 01.07.2017 по 21.09.2018 позивачем надано відповідачу комунальних послуг на загальну суму 6624,90 грн.

За даними позивача відповідач частково оплатив надані позивачем послуги в сумі 1495,22 грн.

Таким чином станом на момент звернення до суду у відповідача існує заборгованість з наданих позивачем комунальних послуг в сумі 5129,56грн.

12.12.2017 відповідачу була направлена претензія - попередження про наявність та сплату заборгованості в сумі 1323,69 грн. (а.с. 29, 30).

Вартість наданих позивачем відповідачу послуг позивач обґрунтовує:

- Рішенням Ушомирської сільської ради від 13.06.2017 № 122 "Про встановлення тарифів на послуги водопостачання, водовідведення та вивезення рідких побутових відходів по комунальному Гулянецькому підприємстві та Поліському КП Добробут".

- Рішенням Ушомирської сільської ради від 13.06.2017 № 123 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території по комунальному Гулянецькому підприємстві та Поліському КП "Добробут"

- Рішенням Ушомирської сільської ради від 07.02.2017 № 33 "Про затвердження норм утворення твердих побутових відходів на території Ушомирської сільської ради ;

- Рішенням Ушомирської сільської ради від 13.06.2017 № 124 "Про встановлення тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів по комунальному Гулянецькому підприємстві та Поліському КП "Добробут" (а.с. 37-46).

Зважаючи, що відповідач добровільно не сплачує послуги з водопостачання, водовідведення та обслуговування прибудинкової території, позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір, як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 7 від 03.01.2017, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з предмету спору позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 5129,56 грн. заборгованості по наданих відповідачу комунальних послугах.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

За змістом статті 19 вказаного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Згідно статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець зобов'язаний, зокрема, надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості, тощо.

Відповідно до статті 22 вищевказаного Закону виробник, зокрема, зобов'язаний: виробити житлово-комунальні послуги відповідно до умов договору, стандартів, нормативів, норм і правил.

Частиною першою статті 26 Закону установлено істотні умови договору між виконавцем/виробником та споживачем, а частиною четвертою визначено, що у разі, якщо виконавець не є виробником, відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті. При цьому істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, зокрема, є: предмет договору; вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; порядок перерахування розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу.

Згідно із вищезазначеними нормами Закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Законом встановлений обов'язок оплатити послуги у повному обсязі, якщо споживач фактично користується ними.

Враховуючи предмет та підстави позову, предметом доказування у даній справі є обставини, що підтверджують надання позивачем послуг в сумі 6624,90 грн. та факту наявності у відповідача заявленої позивачем суми боргу в розмірі 5129,56 грн. за надані житлово-комунальні послуги.

Зокрема, суд зазначає, що такими доказами надання споживачу вказаних комунальних послуг можуть бути: акти приймання-передачі робіт/послуг.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вже встановлено судом, у пункті 3.1 договору сторони передбачили, що оплата за поставлений товар здійснюється згідно виставлених рахунків по цінах Гулянецького підприємства для ІІ групи споживачів, тобто сторонами погоджено порядок оплати наданих послуг, однак не визначено строків проведення розрахунків згідно виставлених рахунків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження факту надання відповідачу житлово комунальних послуг надано :

- рахунки № 103 від 18.07.2018, № 119 від 17.08.2017, № 134 від 19.09.2017, № 153 від 17.10.2017, № 171 від 16.11.2017, № 186 від 18.12.2017, №8 від 18.01.2018, № 29 від 19.02.2018, № 46 від 15.03.2018 на оплату за надані послуги з обслуговування прибудинкової території на загальну суму 3302,54 грн. (а.с. 17-19, 22, 23, 31, 34, 35)

- рахунки №145 від 27.09.2018, № 181 від 29.11.2017, № 9 від 18.01.2018 , № 21 від 29.01.2018, № 58 від 19.03.2018 на оплату водопостачання та водовідведення на загальну суму 766,37 грн.

Крім того, в розрахунку заборгованості позивач також посилається на рахунки № 73 від 17.04.2018, № 79 від 27.04.2018, № 90 від 18.05.2018, № 106 від 15.06.2018, № 126 від 17.07.2018, № 144 від 17.08.2018, № 162 від 17.09.2018, № 171 від 21.09.2018 на загальну суму 2557,99 грн., які до матеріалів справи не додано.

При цьому, позивачем також не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту надання відповідачу комунальних послуг за вищевказаними рахунками, як і не надано доказів направлення відповідачеві чи отримання відповідачем зазначених рахунків.

Водночас, в матеріалах справи міститься претензія, направлена 12.12.2017 позивачем на адресу відповідача з вимогою про сплату заборгованості з комунальних послуг, яка станом на 30.11.2017 становила 1323,70 грн. (а.с. 29,30).

В ході вирішення спору судом встановлено, що позивач вимагав оплати наданих послуг згідно рахунків № 103 від 18.07.2018, № 119 від 17.08.2017, № 134 від 19.09.2017, № 153 від 17.10.2017, № 171 від 16.11.2017, з урахуванням часткової оплати в сумі 510,00 грн, проведеної відповідачем 20.11.2017 (а.с. 27).

Відповідач вимоги претензії не виконала та в строк, визначений умовами ст. 530 ЦК України заборгованість не оплатила.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 1323,70 грн. заборгованості за надані згідно договору №7 від 03.01.2017 комунальні послуги є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, судом встановлено, що послуги з водопостачання та водовідведення, згідно рахунку № 181 від 29.11.2017 на суму 82,11 грн. (а.с. 25) відповідачем оплочені 30.11.2017, згідно прибуткового касового ордеру № 2757 (а.с. 28

Водночас, всупереч ст. ст.74, 76 ГПК України, позивачем не доведено належними доказами надання та обсягу послуг з водовідведення та постачання води, а також послуг з обслуговування прибудинкової території в сумі 3805,86 грн. згідно рахунків, на які йдеться посилання у розрахунку заборгованості за період з 18.12.2017 по 21.09.2018.

За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення боргу за надані послуги в розмірі 3805,86 грн. є недоведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами.

Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до п. 4.1 договору, договірні правовідносини між сторонами щодо надання (отримання) житлово-комунальних послуг за договором № 7 від 03.01.2017 існували між сторонами лише до 31 грудня 2017 року, оскільки укладений між сторонами договір не передбачає умови щодо його пролонгування та між сторонами не укладалось будь-яких додаткових угод до даного договору щодо продовження дії укладеного договору.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на загальну суму 1323,70 грн.

В частині стягнення 3805,86 грн. заборгованості суд відмовляє.

В порядку ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Свінцицької Катерини Володимирівни (11500, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2)

на користь Комунального Гулянецького підприємства (11563, Житомирська область, Коростенський район, с.Гулянка, вул. Молодіжна, буд.11 А)

- 1323,70 грн. заборгованості

- 454,69 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.12.18

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2,3- сторонам (рек. з повід.)