СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2018 р. Справа № 913/102/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Пелипенко Н.М. , суддя Радіонова О.О.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю представників сторін:

позивача за первісним позовом ОСОБА_1 (договір про надання правової допомоги №2/11 від 29.11.2018, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ДН №5125 від 29.08.2018, ордер ДН №049902 від 06.12.2018),

відповідача за первісним позовом не зявився,

розглянувши апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом (вх.№299) на рішення господарського суду Луганської області від 04.07.2018 (суддя Зюбанова Н.М., повний текст складено 10.07.2018) у справі №913/102/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СПФ ОСОБА_2, м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фідлайф, с.Бараниківка Кремінського району Луганської області

про стягнення 1095750 грн.,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фідлайф, с.Бараниківка Кремінського району Луганської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю СПФ ОСОБА_2, м.Київ

про визнання протиправними дій та зобовязання спростувати неправдиву інформацію,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ СПФ ОСОБА_2, звернувся до господарського суду Луганської області з позовом про стягнення з відповідача, ТОВ Фідлайф, заборгованості за договором поставки №166 від 02.08.2017 в розмірі 1095750 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки №166 від 02.08.2017 в частині своєчасної оплати за переданий у власність товар.

ТОВ Фідлайф звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ СПФ Агро про визнання протиправними дій його керівництва стосовно порушення порядку предявлення вимоги про виконання зобовязання та зобовязання відповідача спростувати недостовірну інформацію.

В обгрунтування позову ТОВ Фідлайф зазначає, що протиправні дії керівництва ТОВ СПФ ОСОБА_2 полягали у порушенні порядку предявлення вимоги про виконання зобовязання, а також порядку претензійного розгляду спорів. Як зазначає позивач за зустрічним позовом, відповідач не надав йому специфікації, рахунки на спірні поставки товару, посвідчення якості товару, а також направляв безпідставні претензії про виконання зобовязання, чим порушив порядок досудового врегулювання спору. На думку позивача за первісним позовом, звернення ТОВ СПФ ОСОБА_2 до суду із первісним позовом у цій справі принижує його ділову репутацію, що є підставою для спростування недостовірної інформації про прострочення виконання ТОВ Фідлайф зобовязань за договором №166 від 02.08.2017.

Рішенням господарського суду Луганської області від 04.07.2018 у справі №913/102/18 первісний позов задоволено повністю, в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту поставки позивачем товару відповідачу на суму 1095750 грн. та обставини прострочення відповідачем зобовязання з оплати поставленого товару. Стосовно зустрічного позову, місцевий господарський суд зазначив, що поширення інформації у позові не свідчить про протиправність дій ТОВ СПФ АГРО та не потребує її спростування як неправдивої, оскільки відомості у первісному позові про наявність у ТОВ Фідлайф заборгованості є підставою позову, який розглядається судом; при цьому, право на звернення до суду за захистом своїх прав гарантовано ст. 55 Конституції України, ст.4 ГПК України.

Відповідач за первісним позовом із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні первісних позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач за первісним позовом зазначає про те, що суд першої інстанції не повністю зясував всі обставини справи, не дослідив належним чином правовідносини сторін за договором поставки №166 від 02.08.2017, а також не врахував ту обставину, що між сторонами укладено також інший договір №164 від 01.08.2017. Апелянт зазначає про те, що специфікація №1 та видаткова накладна №73 від 20.09.2017 не повязані між собою, містять розбіжності, що спростовує висновки суду про те, що строк оплати за вказаною накладною настав 28.09.2017. Стосовно накладних №71 від 15.09.2017 та №73 від 20.09.2017, апелянт пояснює, що він їх не підписав, оскільки не мав доказів в підтвердження поставки сировини саме ТОВ СПФ АГРО; припускає, що цей товар поставлений іншими підприємствами. В апеляційній скарзі відповідач за первісним позовом висловлює своє припущення про те, що ним помилково оформлено податкові накладні, на які посилається позивач за первісним позовом в підтвердження факту поставки товару за накладними №71 від 15.09.2017 та №73 від 20.09.2017.

Позивач за первісним позовом надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує, висновки суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні вважає законними та обгрунтованими. Просить апеляційну скаргу ТОВ Фідлайф залишити без задоволення, а рішення господарського суду Луганської області від 04.07.2018 у цій справі без змін.

В судове засідання 06.12.2018 відповідач за первісним позовом не зявився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

06.12.2018 через канцелярію суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, підписане адвокатом ОСОБА_2

В клопотанні вказано, що 05.12.2018 між адвокатом ОСОБА_2 та ТОВ «Фідлайф» укладено договір про надання правової допомоги, у звязку з чим йому необхідний час для ознайомлення з матеріалами справи для надання своїх пояснень по суті справи.

До клопотання надано документ «договір про надання правової допомоги», який не підписано адвокатом ОСОБА_2

Враховуючи, що вказаний документ не підписано адвокатом, судова колегія розцінює його як проект договору про надання правової допомоги, який не є належним доказом виникнення між ТОВ «Фідлайф» та адвокатом ОСОБА_2 правовідносин з приводу надання правової допомоги.

Оскільки адвокат ОСОБА_2 не надав суду доказів уповноваження його ТОВ «Фідлайф» на представництво інтересів товариства у суді, клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає розгляду.

Крім того, судова колегія враховує, що 08.11.2018 судом оголошувалась перерва в розгляді справи, у звязку із неявкою уповноваженого представника ТОВ «Фідлайф» в судове засідання.

Апеляційне провадження у цій справі триває більше місяця, а тому відповідач за первісним позовом мав можливість скористатись своїм правом на правову допомогу та укласти відповідний договір з адвокатом.

Крім того, для представництва своїх інтересів відповідач за первісним позовом не був позбавлений права направити свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав, належним чином повідомлено відповідача за первісним позовом про час та місце розгляду справи, надано додатковий час для явки представника в судове засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за первісним позовом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

02.08.2017 між ТОВ «Фідлайф» (покупець) та ТОВ «СПФ ОСОБА_2» (постачальник) укладено договір постачання товару №166 (далі договір №166) (а.с.19-21 т.1).

Відповідно до п.1.1 вказаного договору, постачальник зобовязується передати у власність покупцю сировину для виробництва комбікорму (товар) у кількості та в асортименті у відповідності до підписаних специфікацій, які є невідємною частиною договору, а покупець зобовязується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах цього договору.

Загальна вартість договору приблизно складає 5000000 грн. (п.1.2 договору №166).

В п.2.1 договору №166 сторони узгодили, що передача товару здійснюється на умовах, що зазначаються сторонами у підписаних специфікаціях у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 року), які застосовуються із урахування особливостей, повязаних із внутрішньодержавним характером цього договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього договору.

Строк постачання товару зазначається сторонами у підписаних специфікаціях (п.2.3 договору №166).

Згідно п.2.4 договору №166, постачання кожної партії товару повинно супроводжуватись наступними документами: видаткова накладна на партію товару, рахунок фактура; товарно-транспортна накладна на партію товару.

Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент його фактичної передачі покупцю у відповідності до узгоджених сторонами умов постачання, визначених у підписаних специфікаціях (п.2.5 договору №166).

Датою постачання товару вважається дата, зазначена у видатковій накладній (п.2.6 договору №166).

У відповідності до п.2.7 договору, постачання товару вважається здійсненим з моменту передачі товару покупцю разом із усіма товаросупроводжувальними документами (п.2.4 договору) та документами, які підтверджують якість поставленого товару (п.3.2 договору). При ненаданні постачальником таких документів покупець має право відмовитись від прийняття такого товару до надання постачальником відповідних документів.

Пунктом 4.1 договору №166 визначено, що оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на підставі отриманих від постачальника рахунків та на умовах, зазначених у підписаних специфікаціях.

Ціна за одиницю товару, який постачається постачальником в межах цього договору, узгоджується сторонами на кожну окрему партію товару та зазначається у підписаних сторонами специфікаціях (п.4.2 договору №166).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 або до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором (п.9.1 договору №166).

Позивач за первісним позовом зазначає, що на виконання умов договору №166 він поставив відповідачу за первісним позовом товар на загальну суму 1095750 грн., а саме:

- за специфікацією №1 від 02.08.2017 (кукурудза для кормових потреб) поставлено товар за видатковою накладною №73 від 20.09.2017 на суму 460000 грн. (а.с.36 т.1);

- за специфікацією №2 від 18.08.2017 (пшениця) поставлено товар за видатковою накладною №72 від 19.08.2017 на суму 83000 грн. (а.с.33 т.1);

- за специфікаціями №3 та №4 поставлено товар за видатковими накладними № 76 від 23.08.2017 на суму 83000 грн. (а.с.32 т.1), №80 від 28.08.2017 на суму 41500 грн. (а.с.34 т.1), №54 від 31.08.2017 на суму 62250 грн. (а.с.31 т.1), №71 від 15.09.2017 на суму 40000 грн. (пшениця) (а.с.35 т.1);

- за специфікацією №5 від 30.08.2017 (пшениця) поставлено товар за видатковими накладними №56 від 01.09.2017 на суму 83000 грн. (а.с.27 т.1) та №64 від 05.09.2017 на суму 83000 грн. (а.с.28 т.1);

- за специфікацією №6 від 07.09.2017 (пшениця) поставлено товар за видатковою накладною №68 від 07.09.2017 на суму 80000 грн. (а.с.29 т.1);

- за специфікацією №7 від 08.09.2017 (пшениця) поставлено товар за видатковою накладною №70 від 08.09.2017 на суму 80000 грн. (а.с.30 т.1).

Видаткові накладні №71 від 15.09.2017 на суму 40000 грн. та №73 від 20.09.2017 на суму 460000 грн. не підписані покупцем.

На підтвердження факту поставки товару за вказаними накладними, які не містять підпис покупця, позивач за первісним позовом надав суду податкові накладні №13 від 15.09.2017 та № 20 від 20.09.2017, внесені до Єдиного реєстру отриманих і виданих податкових накладних (а.с.89-90 т.1).

До матеріалів справи надано специфікації №1 від 02.08.2017, №2 від 18.08.2017, №5 від 30.08.2017, №6 від 07.09.2017 та №7 від 08.09.2017, які підписані сторонами та скріплені печатками підприємств (а.с.84-88, 172 т.1).

В наведених специфікаціях встановлено строк поставки товару та визначено порядок його оплати шляхом перерахування 100% вартості відповідної партії товару на поточний рахунок постачальника протягом пяти робочих днів з моменту постачання відповідної партії товару. У випадку наявності зустрічної заборгованості між сторонами цієї специфікації, строк оплати якої вже настав, покупець має право здійснити оплату товару шляхом здійснення заліку зустрічних однорідних вимог.

Позивач за первісним позовом зазначає, що Специфікації №3 та №4 він не має можливості представити суду, оскільки вони були вилучені Слідчим управлінням фінансових розслідувань ДПІ у м. Краматорську ГУ ДФС України в Донецькій області за дозволом слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області на проведення обшуку, наданого ухвалою суду від 07.04.2018 у справі № 234/4714/18 (а.с.144-156 т.1).

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 17.04.2018 у справі №234/4711/18 за клопотанням ДПІ у м. Краматорську ГУ ДФС України в Донецькій області накладено арешт на вилучені в ході обшуку докази, зокрема, на «папку зеленого кольору із підписом «Фідлайф» із товарно-транспортними накладними за 2017 рік», «папку зеленого кольору із підписом «Договори» (а.с.178-184 т.1).

15.02.2018 позивач за первісним позовом направив відповідачу за первісним позовом претензію, в якій зазначає про те, що ТОВ «СПФ ОСОБА_2» має заборгованість перед ТОВ «Фідлайф» в розмірі 1376951,84 грн. за рішенням господарського суду м.Києва від 12.12.2017. Беручи до уваги, що ТОВ «Фідлайф» також має заборгованість перед ТОВ «СПФ ОСОБА_2» в розмірі 1095750 грн., позивач за первісним позовом вимагав здійснити зустрічне виконання зобовязання відповідно до ст.538 ЦК України (а.с.79-80 т.1).

Також 16.02.2018 позивач за первісним позовом направив відповідачу за первісним позовом претензію, в якій, посилаючись на наявність у ТОВ «Фідлайф» заборгованості в розмірі 1095750 грн., просив повернути поставлене зерно та зазначив, що у разі невиконання вказаної вимоги він звернеться до суду з позовом про стягнення основного боргу (а.с.81 т.1).

Судова колегія приймає до уваги наступне.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 662, статті 663, частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений договором купівлі-продажу…

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар…

Відповідно до п.2.2 договору №166 приймання товару здійснюється на складі покупця.

За умовами п.2.6 договору №166, датою постачання товару вважається дата, зазначена у видатковій накладній (п.2.6 договору №166).

З матеріалів справи вбачається, що специфікацією №2 сторони узгодили поставку пшениці на суму 83000 грн. в строк до 20.08.2017 та встановили порядок оплати шляхом перерахування 100% вартості товару протягом 5 робочих днів з моменту поставки.

Поставка товару за вказаною специфікацією підтверджується видатковою накладною №72 від 19.08.2017 на поставку пшениці на суму 83000 грн., підписаною обома сторонами та скріпленою печатками підприємств.

Отже, відповідач повинен був оплатити товар не пізніше 28.09.2017.

В специфікації №5 сторони погодили поставку пшениці на суму 16600 грн. в строк до 05.09.2017 та встановили порядок оплати шляхом перерахування 100% вартості товару протягом 5 робочих днів з моменту поставки.

За вказаною специфікацією відповідачу був поставлений товар за видатковими накладними №56 від 01.09.2017 на суму 83000 грн. та №64 від 05.09.2017 на суму 83000 грн., які підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств.

Отже, строк оплати товару сплинув відповідно 08.09.2017 та 12.09.2017.

Відповідно до специфікації №6, позивач зобовязався поставити відповідачу пшеницю на суму 80000 грн. в строк до 08.09.2017, а відповідач зобовязався її оплатити протягом 5 робочих днів з моменту поставки.

Поставка товару за вказаною специфікацією підтверджується видатковою накладною №68 від 07.09.2017 на суму 80000 грн., підписаною обома сторонами та скріпленою печатками підприємств.

Отже, відповідач був зобовязаний оплатити товар не пізніше 14.09.2017.

За умовами специфікації №7 позивач зобовязався поставити відповідачу пшеницю на суму 80000 грн. в строк до 11.09.2017, а відповідач зобовязався її оплатити протягом 5 робочих днів з моменту поставки.

Поставка товару відповідачу за вказаною специфікацією підтверджено видатковою накладною №70 від 08.09.2017 на суму 80000 грн., яка підписана обома сторонами та скріплена печатками підприємств.

Отже, строк оплати сплинув 15.09.2017.

Відповідачем не надано суду доказів оплати товару, поставленого за вказаними специфікаціями та накладними.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивач разом із товаром не передав відповідачу посвідчення якості товару.

У відповідності до п.2.7 договору, постачання товару вважається здійсненим з моменту передачі товару покупцю разом із усіма товаросупроводжувальними документами (п.2.4 договору) та документами, які підтверджують якість поставленого товару (п.3.2 договору). При ненаданні постачальником таких документів покупець має право відмовитись від прийняття такого товару до надання постачальником відповідних документів.

Враховуючи, що товар прийнято без зауважень, відповідач не відмовлявся від прийняття товару, доводи відповідача є непідтвердженими.

В матеріалах справи містяться видаткові накладні № 76 від 23.08.2017 на суму 83000 грн. (а.с.32 т.1), №80 від 28.08.2017 на суму 41500 грн. (а.с.34 т.1), №54 від 31.08.2017 на суму 62250 грн. (а.с.31 т.1), які підписані обома сторонами договору та скріплені печатками підприємств.

Позивач зазначає, що поставка вказаних партій товару була здійснена на підставі специфікацій №№3,4, однак, у нього відсутня можливість їх представити суду, оскільки вони вилучені Слідчим управлінням фінансових розслідувань ДПІ у м.Краматорську ГУ ДФС України в Донецькій області.

Судова колегія враховує наступне.

Стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачає, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надані позивачем до позову видаткові накладні містять найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, найменування товару, його кількість, вартість, та інші необхідні реквізити.

Таким чином, надані позивачем до позову видаткові накладні відповідають вимогам вказаного закону та є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції.

Відповідач прийняв товар без будь-яких застережень, не відмовлявся від виконання зобовязання.

Враховуючи викладене, підписання та завірення печаткою покупця видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідають вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону, фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Отже, надані позивачем до позову видаткові накладні № 76 від 23.08.2017 на суму 83000 грн., №80 від 28.08.2017 на суму 41500 грн., №54 від 31.08.2017 на суму 62250 грн., відповідно до статтей 76, 77 ГПК України, є належними та допустимими доказами в підтвердження факту поставки товару відповідачу.

Вказані видаткові накладні містять посилання на договір №166 від 02.08.2017.

Пунктом 4.1 договору №166 сторони узгодили, що оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на підставі отриманих від постачальника рахунків та на умовах, зазначених у підписаних специфікаціях.

До матеріалів справи не надано специфікацій на вказані поставки товару, з підстав зазначених вище.

Оскільки між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договору поставки, до спірних правовідносин застосовуються положення ч.1 ст.692 ЦК України, що встановлюють порядок розрахунків покупця за товар, отриманий за договором купівлі-продажу.

Частинами першою та другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Відтак обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України №3-78гс14 від 19.08.2014 року.

Враховуючи, що умовами договору №166 від 02.08.2017 не встановлено строк оплати товару та за відсутності в матеріалах справи специфікацій на спірні поставки, судова колегія дійшла висновку, що обов'язок відповідача оплатити товар, поставлений за видатковими накладними № 76 від 23.08.2017, №80 від 28.08.2017, №54 від 31.08.2017 (з огляду на приписи статті 692 ЦК України) виник з моменту його прийняття.

Відповідачем не надано суду доказів оплати товару за вказаними видатковими накладними.

До матеріалів справи надано також видаткові накладні №71 від 15.09.2017 на суму 40000 грн. та №73 від 20.09.2017 на суму 460000 грн., які не підписані відповідачем.

В підтвердження факту поставки товару за вказаними накладними, які не містять підпис покупця, позивач за первісним позовом надав суду податкові накладні №13 від 15.09.2017 та № 20 від 20.09.2017, внесені до Єдиного реєстру отриманих і виданих податкових накладних (а.с.89-90 т.1).

Судова колегія зазначає наступне.

Порядок, підстави, строки складання податкових накладних, а також їх внесення до Єдиного реєстру податкових накладних встановлено Податковим кодексом України.

Так, згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України (в редакції на час складання спірних податкових накладних) на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (п. 201.10 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню…; дата відвантаження товарів.

Згідно з п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів платник податку продавець товарів зобовязаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Отже, господарська операція у тому звітному періоді, в якому вона була фактично здійснена, підлягає відображенню (на підставі первинного документа) в облікових регістрах, відповідальність достовірність даних яких несе особа, яка їх склала і підписала (ч. 5 ст. 9 Закону країни «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Як свідчать матеріали справи, позивачем в Єдиного реєстрі отриманих і виданих податкових накладних зареєстровано податкову накладну за №13 від 15.09.2017, в якій відображено операцію з продажу покупцю - ТОВ «Фідлайф» пшениці на суму 40000 грн.

На зворотній стороні вказаної накладної зазначено, що документ містить підпис головного бухгалтера ТОВ «Фідлайф» та печатку вказаного підприємства.

Загальна сума коштів з продажу пшениці, яка відображена в податковій накладній позивача від 15.09.2017 відповідає вартості та найменуванню товару за видатковою накладною №71, яка датована тим же числом.

Зареєстрована позивачем податкова накладна №20 від 20.09.2017 містить інформацію про операцію з продажу ТОВ «Фідлайф» кукурудзи на суму 460000 грн., а також відмітку на зворотній стороні про підпис головного бухгалтера ТОВ «Фідлайф» та печатку вказаного товариства.

Загальна сума коштів з продажу кукурудзи, яка відображена в податковій накладній від 20.09.2017 відповідає вартості та найменуванню товару, яка зазначена у видатковій накладній №73, яка датована тим же числом.

Таким чином, господарські операції з поставки товару відповідачу 15.09.2017 на суму 40000 грн. та 20.09.2017 на суму 460000 грн. відображені в податковому обліку продавця та покупця відповідно до вимог податкового законодавства, що підтверджує право відповідача на формування податкового кредиту на відповідний обсяг поставки.

Судова колегія враховує, що операція з постачання-придбання товарів будучи дією у взаємовідносинах між підприємством і його відповідним контрагентом (що викликає зміни в структурі активів та зобовязань обох сторін, які брали участь у її здійсненні) є господарською операцією, а підставою для її відображення в облікових регістрах є первинний документ, зокрема, видаткова накладна.

В апеляційній скарзі відповідач не заперечує факт наявності у нього товару на вказану в накладних суму, втім, зазначає, що не підписав видаткові накладні, оскільки припускає, що цей товар міг бути поставлений іншими підприємствами, а не позивачем.

Разом із тим, такі доводи відповідача не підтверджуються будь-якими доказами.

Відповідачем не надано доказів поставки цього товару іншими постачальниками, про наявність договорів з "іншими підприємствами" суд не повідомляв.

В апеляційній скарзі відповідач за первісним позовом висловлює своє припущення про те, що ним помилково оформлено податкові накладні.

Разом із тим, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості..., суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача відповідно до пункту 192.1 статті 192 Податкового кодексу України підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідачем не надано суду доказів проведення коригування до спірних податкових накладних, а тому, його доводи в апеляційній скарзі про помилковість їх оформлення є необгрунтованими та не підтвердженими.

Враховуючи, що відповідачем прийнято податкові накладні, що підтверджується відміткою на їх зворотній стороні про електронний підпис та печатку ТОВ «Фідлайф», судова колегія дійшла висновку про доведеність факту поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем.

Відповідачем не надано суду доказів оплати товару за видатковими накладними №71 від 15.09.2017, №73 від 20.09.2017 на загальну суму 500000 грн.

Позивач зазначає про те, що за видатковою накладною №73 від 20.09.2017 на суму 460000 грн. товар було поставлено на підставі специфікації №1 від 02.08.2017.

Відповідно до специфікації №1 позивач зобовязався поставити відповідачу кукурудзу на суму 935000 грн. в строк до 03.08.2017.

Вказана специфікація та видаткова накладна не співвідносяться між собою, оскільки за накладною товар поставлено 20.09.2017, а не в строк до 03.08.2017, як це передбачено специфікацією.

Разом із тим, наявність зобовязання у відповідача з оплати кукурудзи на суму 460000 грн. підтверджується підписаною відповідачем податковою накладною №20 від 20.09.2017.

Отже, доводи відповідача з цих обставин є обгрунтованими.

Відповідач в добровільному порядку заборгованість в загальному розмірі 1095750 грн. не сплатив, не представив суду доказів сплати боргу.

Враховуючи непогашення відповідачем повністю суми основного боргу, вказаної позивачем, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення первісного позову про стягнення з відповідача 1095750 грн. заборгованості.

В апеляційній скарзі відповідач за первісним позовом зазначає про те, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що між сторонами укладено також інший договір №164 від 01.08.2017.

До матеріалів справи додано договір №164 від 01.08.2017 про перероблення комбікормів з давальницької сировини, укладений між позивачем та відповідачем (а.с.212-215 т.1).

Разом із тим, правовідносини сторін за вказаним договором не є предметом дослідження суду у цій справі.

Доводи відповідача про неможливість розмежування правовідносин сторін за договором №166 від 02.08.2017 та договором №164 від 01.08.2017 є безпідставними, оскільки всі видаткові накладні, додані до позову, містять посилання на договір №166 від 02.08.2017.

Враховуючи наведене, посилання відповідача на неповне зясування місцевим господарським судом всіх обставин справи є необгрунтованими.

Стосовно зустрічних позовних вимог, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для їх задоволення, з огляду на наступне.

Позивач за зустрічним позовом зазначає про порушення відповідачем порядку предявлення вимоги про виконання зобовязання, а також порядку претензійного розгляду спорів.

Чинним законодавством не передбачена заборона звертатись з позовом до суду у випадку порушень договірних зобовязань контрагентом без попереднього предявлення претензії, навіть якщо такий обовязок прямо передбачений договором.

Офіційне тлумачення стосовно питання обовязковості досудового врегулювання спорів надав Конституційний суд України у справі N 1-2/2002 від 09.07.2002.

В наведеному рішенні зазначено, що обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур , однак їх використання є правом, а не обов'язком особи , яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене, досудове врегулювання спору є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Отже, доводи позивача за зустрічним позовом є безпідставними.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що поширення інформації у позові, на що посилається ТОВ Фідлайф, не свідчить про протиправність дій ТОВ СПФ АГРО та не потребує спростування як неправдивої, оскільки відомості у первісному позові про наявність заборгованості є підставою позову, який розглядається судом, та право на звернення до якого гарантовано ст.55 Конституції України, ст. 4 ГПК України.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фідлайф» не наводить доводів стосовно відмови судом першої інстанції в задоволенні зустрічного позову та не просить суд прийняти нове рішення про його задоволення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків господарського суду Луганської області.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги відповідача за первісним позовом без задоволення, а рішення господарського суду Луганської області від 04.07.2018 року у справі №913/102/18 без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача за первісним позовом .

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом залишити без задоволення

Рішення господарського суду Луганської області від 04.07.2018 року у справі №913/102/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.12.2018р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя О.О. Радіонова