ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2018 місто Дніпро Справа № 904/1221/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2018 (суддя Петрова В.І., повне рішення складено 13.08.2018) у справі №904/1221/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод", м. Дніпро

про стягнення 17 606,60 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" про стягнення провізної плати та додаткових зборів за затримку вагонів для прикордонно-митного догляду з підняттям даху у розмірі 17 606,60 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2018 у справі №904/1221/18 позов задоволений: стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" провізну плату та додаткові збори за затримку вагонів для прикордонно-митного догляду з підняттям даху у розмірі 17 606,60 грн., 1 762,00 грн. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що дії щодо здійснення митного огляду після митного оформлення є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення статті 218 Митного кодексу України. Відповідно до частини 2 статті 218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Місцевим господарським судом відхилені посилання відповідача про відсутність рішення керівника компетентного державного органу щодо затримки та проведення огляду вантажу, який переміщувався в спірних вагонах, оскільки вчинення митними органами митних процедур, дотримання ними вимог Митного кодексу України та інших нормативних актів безпосередньо не впливає на висновки суду у цій справі, перевірка зазначених обставин не входить до предмета доказування у даній справі.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду із апеляційної скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2018 у справі №904/1221/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що затримка вагонів для огляду вантажу без відповідного рішення керівника митного органу є незаконною, простій вагону за таких обставин відбувся не з вини вантажовласника, тому відсутні підстави для нарахування провізної плати та додаткових зборів.

Апелянт звертає увагу на те, що у відповіді Чопського прикордонного загону зазначено, що начальника станції Батьово було лише проінформовано про необхідність пред'явлення вагонів до огляду, але відсутні будь-які посилання на підстави проведення та прийняття рішення щодо огляду конкретного вагону, стягнення нарахувань що є предметом спору.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.09.2018 відкрите провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2018 у справі №904/1221/18, учасникам справи надано час для виконання дій, зазначених в ухвалі.

Указом Президента України від 29.12.2017 № 454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Дніпропетровський апеляційний господарський суд та Донецький апеляційний господарський суд; утворено Центральний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі.

03.10.2018 розпочав роботу Центральний апеляційний господарський суд.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи №904/1221/18 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач), суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2018 справу №904/1221/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2018 у справі №904/1221/18 прийнято до свого провадження, розгляд скарги розпочато спочатку у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

12.11.2018 від Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Позивач зазначає, що завершення митного оформлення товарів пов’язується, зокрема з перетинанням митного кордону України транспортних засобів комерційного призначення (спірні вагони затримано саме для прикордонно-митного догляду). Вартість проведених залізницею розвантажувальних, навантажувальних, зважувальних та інших робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватися вантажовласниками (вантажовідправниками) незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України)

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апелянтом не наведено конкретних обставин справи, які перешкоджали б розгляду апеляційної скарги у письмовому провадженні, апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, у вересні 2017 зі станції Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці Публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" здійснило відправлення вагонів №№57580177, 61738738 згідно накладних №№46940912, 46940920 на станцію Захонь МАВ (а.с.11-12).

По прибуттю вантажу на ст. Батьово Львівської залізниці спірні вагони затримано для прикордонно-митного догляду з підняттям даху. Вагони затримано з 24.09.2017 о 10 год. 25 хв. та 29.09.2017 о 12 год. 00 хв. випущено і відправлено на станцію Чоп для догляду в зоні митного контролю МЧ Львів.

Після догляду по станції Чоп 01.10.2017 об 11 год. 20 хв. вагони відправлені за призначенням.

За даними обставинами складено акти загальної форми № 227 від 29.09.2017, № 7086 від 24.09.2017, № 54 від 01.10.2017, № 4749 від 01.10.2017, № 4738 від 30.09.2017, № 4739 від 30.09.2017, № 4750 від 01.10.2017 (а.с. 13-16).

Відповідно до вищевказаних актів загальної форми про затримку вагонів, плата за користування вагонами склала 3 372,00 грн., збір за зберігання вантажу – 4 051,50грн., збір за маневрову роботу – 1 347,10 грн., довідка про перевезення телефоном – 244,00 грн. та розрахунок провізної плати від станції Батьово Львівської залізниці до станції Чоп Львівської залізниці за 16 км у два кінці – 8 592,00 грн. Усього додаткові витрати, викликані затримкою вагонів для прикордонно-митного догляду, нараховані у сумі 17 606,60 грн.

Предметом спору є додаткові витрати, викликані затримкою вагонів для прикордонно-митного догляду у сумі 17 606,60 грн.

Відповідно до статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 119 Статуту залізниць України (далі - Статут залізниць), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Відповідно до пунктів 2, 13 Правил користування вагонами і контейнерам, затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999, за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Пунктами 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, визначено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Згідно з пунктом 31.5 Розділу ІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов’язані з ним послуги (Тарифне керівництво №1), в разі виникнення затримки вантажу, що охороняється, на станціях з причин, не залежних від залізниці з відправника (одержувача, експедитора) додатково справляється плата згідно з таблицею 4.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 129 Статуту залізниць обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Крім того, частиною 1 статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Факт затримки вагонів №№ 57580177, 61738738 документально підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, зокрема складеними на станціях Батьово та Чоп Львівської залізниці актами загальної форми (а.с.13-16), які складені відповідно до вимог чинного законодавства та на підставі яких було розраховано плату за користування вагонами, збір за зберігання вантажу, плата за маневрову роботу, довідки про перевезення телефоном, які виконані залізницею через затримку спірних вагонів, на загальну суму 17 606,60 грн. Акти загальної форми відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт", статті 129 Статуту залізниць України, є підставами для матеріальної відповідальності вантажовідправника - відповідача у справі.

При цьому, судом встановлено, що затримка вагонів відбулась у зв'язку з проведенням прикордонно-митного догляду з підняттям даху.

Так, відповідно до відповіді Чопського прикордонного загону західного регіонального управління державної прикордонної служби безпеки виробничим підрозділом "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" станцією Батьово було проінформовано про прибуття на станцію Батьово вагонів зі змінним дахом, вантаж "труби". Зазначено, що для забезпечення вимог "Технологічної схеми пропуску осіб, транспортних засобів та вантажів через державний кордон у міжнародному пункті пропуску для залізничного сполучення "Соловка" на пункті пропуску і на станції Батьово механічні засоби для підняття даху з метою проведення огляду зазначених вагонів - відсутні. Надалі, Чопським прикордонним загоном, з метою дотриманим вимог п.10 ч.1 ст.1, п.п.3 п.3 та п.п.3 п.4 ст.2, ч.3 ст.16 Закону України "Про прикордонний контроль", п.2.5 розділу II "Технологічної схеми пропуску осіб, транспортних засобів та вантажів через державний кордон у міжнародному пункті пропуску для залізничного сполучення "Соловка", затвердженої наказом Чопського прикордонного загону від 20.06.2017р. №275, було проінформовано начальника станції "Батьово" Ужгородської дирекції залізничних перевезень про необхідність представлення для огляду зазначених у листах вагонів. Виходячи з технічних можливостей залізниці, вищевказані вагони були доставлені на залізничну станцію "Чоп", де здійснено прикордонний їй митний огляд вагонів та вантажів, що перевозились у них. Надалі, після завершення огляду, вагони прослідували на територію Угорщини через пункт пропуску "Соловка" (а.с.45-46).

Відповідно до частини 1 статті 4 Митного кодексу України митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. При цьому, митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 318 Митного кодексу України визначено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи. Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.336 Митного кодексу України митний огляд (огляд та переогляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення) є формою митного контролю, який здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів.

Частинами 1, 2 статті 325 Митного кодексу України визначено, що за письмовою заявою власника товарів або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів можуть здійснюватися навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування, зважування та визначення інших істотних характеристик товарів, що перебувають під митним контролем, взяття проб та зразків таких товарів, зміна ідентифікаційних знаків чи маркування на цих товарах або їх упаковці, транспортних засобах комерційного призначення, а також заміна транспортного засобу комерційного призначення. Зазначені операції здійснюються за рахунок власника товарів, що переміщуються через митний кордон України, або уповноваженої ним особи. У разі відмови у наданні дозволу на здійснення зазначених операцій орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно письмово повідомити особу, яка звернулася із заявою про надання такого дозволу, про причини і підстави відмови. У встановлених цим Кодексом випадках органи доходів і зборів з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті. У такому разі витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися. Якщо в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України, витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженими ними особами.

Частиною 5 статті 338 Митного кодексу України встановлено, що, зокрема огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України. З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

З огляду на викладене та системного аналізу змісту положень статей 218, 338 Митного кодексу України, статей 119, 121 Статуту залізниць України, пунктів 2, 3, 8, 10 - 13, 15, 16 Правил користування вагонами, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 11 від 25.02.1999, пунктів 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вартість проведених залізницею розвантажувальних, навантажувальних, зважувальних та інших робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватися вантажовласниками (вантажовідправниками) незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю.

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду що дії щодо здійснення митного огляду після митного оформлення є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення статті 218 Митного кодексу України, відповідно до частини 2 якої розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Відповідно до статті 28 § 6, статті 32 § 1 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством. Перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника.

Таким чином, системний аналіз змісту положень статей Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951, статей 218, 338 Митного кодексу України, статей 119, 121 Статуту залізниць України, пунктів 2, 3, 8, 10 - 13, 15, 16 Правил користування вагонами, затверджених наказом Міністерства транспорту України №11 від 25.02.1999, пунктів 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, свідчить про те, що нараховані плата за користування вагонами, збір за зберігання вантажу та збір за маневрову роботу, за період затримки вагону для здійснення прикордонно-митного догляду, має в будь-якому випадку оплачуватись вантажовласниками (вантажовідправниками) незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю.

Аналогічна правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.04.2018 у справі №911/4080/16 та від 16.05.2018 у справі №904/7181/17.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду та відхиляє посилання апелянта на те, що в порушення вимог Митного кодексу України відсутнє рішення керівника компетентного державного органу щодо затримки та проведення огляду вантажу, який переміщувався в спірних вагонах, а також що в складених залізницею актах загальної форми не вказані підстави для затримки вагонів та проведення огляду товарів, через що неможливо встановити за чий рахунок повинен здійснюватись огляд.

Як зазначено в актах загальної форми, затримка спірних вагонів відбулась для прикордонно-митного догляду з підняттям даху. Оскільки на станції затримки (Батьово Львівської залізниці) відсутні механічні засоби для підняття даху, на підставі наказу №199 від 05.10.2017р. вагони відправлено на станцію ЧОП для прикордонно-митного догляду з підняттям даху.

За приписами частини 2 статті 218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

При цьому, здійснення митних процедур не входять до цього переліку та не є підставою для звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами, а існування передбачених законодавством підстав для звільнення вантажовласника (відповідача) від плати за користування вагонами у спірних правовідносинах відповідачем не доведено.

Апеляційний господарський суд відхиляє твердження апелянта про відсутність рішення керівника компетентного державного органу щодо затримки та проведення огляду вантажу, який переміщувався в спірних вагонах, оскільки наявні в матеріалах справи акти загальної форми містять достатньо інформації щодо затримки вагонів у зв'язку з проведенням митного огляду, зокрема, щодо часу затримки та розрахунку суми додаткових платежів за період простою вагонів, тому є належними доказами понесення перевізником додаткових витрат, що пов'язані з митними формальностями, оскільки ними в достатній мірі підтверджено облік часу користування вагонами (час перебування вагонів у пунктах навантаження, вивантаження та на під'їзних коліях) та нарахування плати за користування ними.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 275-279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2018 у справі №904/1221/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2018 у справі №904/1221/18 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 11.12.2018.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко