ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.12.2018 р. Справа№ 914/2225/18

Суддя Козак І.Б.,

розглянувши заяву: Приватного підприємства «Коренєва Маргарита Вікторівна»,

м. Львів,

до відповідача: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів,
про: забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

30.11.2018р. Приватним підприємством «Коренєва Маргарита Вікторівна» подано заяву до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про забезпечення позову, у якій просить:

1) вжити заходів до забезпечення позову шляхом заборони Управлінню комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та Львівській міській раді вчиняти будь-які дії щодо передачі в оренду чи відчуження (приватизації) нежитлових приміщень загальною площею 28,4 кв.м на першому поверсі будинку за адресою: м. Львів, пл.Ринок, 12, та нежитлових приміщень загальною площею 44,5 кв.м на першому поверсі будинку №13 на пл.Ринок у м. Львові.

Вирішуючи питання про прийняття заяви від 29.11.2018р., судом встановлено наявність підстав для її повернення без розгляду, зважаючи на наступне.

Вимоги щодо змісту і форми заяви про забезпечення позову визначені у ст.139 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII. Так, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв'язку та адреси електронної пошти. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів. До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі ч.2, 4-5 ст. 139 цього ж кодексу).

У постанові №16 від 26.12.2011р. Пленум Вищого Господарського суду України звертає увагу судів на те, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У порушення п.6 ч.1 ст.139 Господарського процесуального кодексу України, заявником, у заяві про забезпечення позову не зазначено конретних дій, які вчиняються відповідачем з метою ухилення від виконання зобов'язання. У п.2.5 постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Частиною 7 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи те, що заявником було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову без додержання вимог п. 6, 7 ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України (відсутні пропозиції щодо зустрічного забезпечення), суд дійшов висновку про повернення її заявнику на підставі ч. 7 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, суд звертає увагу заявника на те, що Львівська міська рада не є стороною у даній справі і заявником у порушенням вимог ч.2 ст.139 ГПК України не визначено статус ЛМР як учасника справи.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи (п.7-8 ст.140 ГПК України).

Враховуючи наведене вище, керуючись ст.ст.136-140 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

повернути заяву про забезпечення позову Приватного підприємства «Коренєва Маргарита Вікторівна» без розгляду.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до частини 2 статті 235 ГПК України з моменту її підписання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня її підписання.

Інформацію по справі можна отримати зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Додаток (для позивача): заява про забезпечення позову, на 3 аркушах.

Суддя Козак І.Б.