ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2018 р. м. Київ Справа № 911/2046/18

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Коваль Н.Т., розглянувши справу

за позовом Публічного акіонергого товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради, м. Боярка,

про стягнення 696 423,86 грн.

за участю представників:

від позивача: Вознюк Є.В., довіреність від 14.04.2017 №14-70;

від відповідача : Коваль Н.В., довіреність від 01.10.2018;

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (далі по тексту - ПАТ «НАК «Нафтогаз») 17.09.2018 звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою від 02.08.2018 №14/40-1003 до відповідача - комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради, м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області (далі по тексту - КП «Києво-Святошинська тепломережа»), в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача борг в загальній сумі 696423,86 грн., в тому числі 373998,53 грн. основної заборгованості за 2015 рік, 127 755,30 грн. пені, 30 303,47 грн. 3% річних та 164 366,56 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.11.2014 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та КП «Києво-Святошинська тепломережа» було укладено договір купівлі-продажу природного газу, за яким позивач передав відповідачу природний газ на суму 1 464 898,96 грн. Умовами договору було передбачено 100% поточну оплату протягом місяця поставки, а остаточний розрахунок до 14 числа наступного місяця. Відповідач за отриманий природний газ повністю не розрахувався, сплачуючи заборгованість частково із простроченням передбачених договором строків. 18.12.2015 було укладено семисторонній договір про організацію взаєморозрахунків, на виконання якого з держбюджету було перераховано 738 152,90 грн. У зв'язку з тим, що відповідач остаточного розрахунку з позивачем не здійснив, позивач просить суд стягнути з відповідача залишок заборгованості в сумі 373998,53 грн.

Також у зв'язку із простроченням основного зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, проценти річних та інфляційні втрати, нараховані на заборгованість за січень, лютий, листопад та грудень 2015.

Ухвалою суду від 20.09.2018 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2046/18; ухвалено, що справа розглядатиметься в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання у справі №911/2046/18 призначено на 16.10.2018.

10.10.2018 від відповідача надійшло клопотання від 09.10.2018 №481 про приєднання до матеріалів справи доказів. Зокрема було подано банківські виписки по розрахункам по договору з позивачем, та копія договору про організацію взаєморозрахунків від 18.12.2015.

11.10.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 11.10.2018 № 485, у якому відповідач просить суд відмовити в позові повністю. Заперечення мотивовані тим, що за вимогами про стягнення пені позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, а строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано пеню. Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат та процентів річних, відповідач посилається на ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VІІІ, відповідно до якої на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим законом. Відповідач твердить, що за зобов'язання січня 2015 він повністю розрахувався 25.11.2015, за зобов'язання лютого 2015 - 22.12.2015, за зобов'язання листопада 2015 - 28.12.2015, тобто до набрання чинності законом №1730-VІІІ, відтак інфляційні та річні не мають нараховуватись.

У підготовчому судовому засіданні 16.10.2018 судом оголошено перерву до 29.10.2018 до 10 год. 00 хв., про що присутні представники обох сторін були повідомлені особисто під розписку.

29.10.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив від 26.10.2018 №14/4-2790, у якій позивач заперечує факт спливу позовної давності, оскільки у частині 3 пункту 9 Договору сторони погодили, що строк позовної давності, в тому числі щодо стягнення основного боргу, штрафів, пені, відсотків річних та інфляційних становить 5 років. Також позивач заперечує застосування до спірних відносин положень частини 3 ст. 7 Закону №1730-VІІІ, оскільки твердить про те, що заборгованість, на яку позивачем нараховано інфляційні та річні, відповідачем не погашена.

29.10.2018 від відповідача надійшли письмові пояснення від 26.10.2018 №515, у яких відповідач зазначає, що 19.10.2018 в порядку ст. 21 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» укладено шестисторонній договір №75/110 про організацію взаєморозрахунків від 19.10.2018, яким зокрема передбачено перерахування 373 998,53 грн. заборгованості за газ у 2015 році згідно із договором від 25.11.2014 №2048/15-БО-41. З огляду на численні судові рішення, у яких висловлюється позиція про відсутність правових підстав для стягнення пені, процентів річних та інфляційних втрат у разі укладання договорів про організацію взаєморозрахунків, відповідач просить суд відмовити в позові повністю.

У підготовчому судовому засіданні 29.10.2018 судом повторно оголошено перерву до 19.11.2018 до 10 год. 15 хв., про що присутні представники обох сторін були повідомлені особисто під розписку.

19.11.2018 від відповідача надійшли письмові заперечення від 15.11.2018 №551, у яких відповідач, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №15/5005/153/2012, додатково заперечує проти задоволення вимог позивача. Також відповідачем подано клопотання від 19.11.2018 №555 про приєднання до матеріалів справи копій рішення Київської ОДА від 14.11.2018 №517-24-VІІ «Про погодження договорів реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ та про надання гарантії щодо їх виконання» та листа від 14.11.2018 №549 відповідача до ПАТ «НАК «Нафтогаз».

Ухвалою суду від 19.11.2018 підготовче провадження закрито; призначено справу до судового розгляду по суті на 03.12.2018.

В судовому засіданні 03.12.2018 судом розпочато розгляд справи по суті, надано слово позивачу та відповідачу для вступного слова, досліджено долучені до справи письмові докази та в порядку частини 2 ст. 216 ГПК України оголошено перерву до 10.12.2018, про шо присутні представники обох сторін були повідомлені особисто під розписку.

Розглянувши позов ПАТ «НАК «Нафтогаз» до КП КОР «Києво-Святошинська тепломережа», всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

25.11.2014 між ПАТ «НАК «Нафтогаз» (продавець) та КП «Києво-Святошинська тепломережа» (покупець) було укладено договір №2048/15-БО-41 купівлі-продажу природного газу (далі по тексту - договір), відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, який використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями. Відповідно до умов договору:

- за розрахункову одиницю газу приймається один кубічний метр, приведений до стандартних умов (t 20оС, p 760 мм.рт.ст.) (пункт 2.3);

- продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця (пункт 3.1);

- кількість газу визначається за показами комерційних вузлів обліку газу Покупця (пункт 4.1).

- не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4);

- до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 6682,44 грн. (з ПДВ) (пункт 5.2). Оплата за газ здійснюється шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1). При перерахуванні коштів посилання в призначенні платежу на номер договору є обов'язковим (пункт 6.3);

- у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (пункт 7.2);

- строк позовної давності, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років (пункт 9.3);

- усі зміни і доповнення до договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного в пункті 10.4, згідно до якого покупець зобов'язується самостійно вживати всіх необхідних заходів, спрямованих на зменшення використання природного газу відповідно до рішень Уряду, та, у разі коригування планових місячних обсягів поставки газу, повідомляти про це продавця для оформлення відповідних додаткових угод (пункти 10.3, 10.4);

- строк дії договору до 31.12.2015 в частині реалізації газу, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11).

Додатковою угодою №1 від 30.01.2015 сторони погодили, що з 01.01.2015 до сплати за 1000 куб.м. природного газу 7661,64 грн. з ПДВ.

Додатковою угодою №2 від 10.02.2015 сторони погодили, що з 01.02.2015 за 1000 куб. м. газу до сплати належить 7 416,84 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою №3 від 10.03.2015 сторони погодили, що з 01.03.2015 за 1000 куб. м. газу до сплати належить 11333,64 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою №4 від 15.04.2015 сторони погодили, що з 01.04.2015 за 1000 куб. м. газу до сплати належить 9600,24 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою №5 від 15.05.2015 сторони погодили, що з 01.05.2015 за 1000 куб. м. газу до сплати належить 9122,88 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою №6 від 30.06.2015 сторони погодили, що з 01.06.2015 за 1000 куб. м. газу до сплати належить 8865,84 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою №7 від 20.07.2015 сторони погодили, що з 01.07.2015 за 1000 куб. м. газу до сплати належить 8874,60 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою №8 від 30.07.2015 сторони погодили, що за наявності у покупця заборгованості, продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Додатковою угодою №9 від 15.10.2015 сторони погодили, що з 01.10.2015 за 1000 куб. м. газу до сплати належить 8905,32 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою №10 від 22.10.2015 сторони погодили, що з 01.11.2015 за 1000 куб. м. газу до сплати належить 8745,74 грн. (з ПДВ)

Додатковою угодою №11 від 02.11.2015 сторони виклали пункт 6.3 Договору в новій редакції, відповідно до якої оплата за газ здійснюється покупцем на поточний рахунок продавця з урахуванням вимог ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання» (рахунки із спеціальним режимом використання).

Додатковою угодою №12 від 25.11.2015 сторони погодили, що з 01.12.2015 за 1000 куб. м. газу до сплати належить 8751,10 грн. (з ПДВ)

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Протягом 2015 року позивач здійснював поставки відповідачу природного газу. До матеріалів справи подано копії підписаних та скріплених печатками обох сторін актів приймання-передачі природного газу, які в порядку пунктів 3.4, 6.1 Договору є підставою для остаточних розрахунків між сторонами до 14 числа включно наступного місяця, всього на суму 1 464 898,96 грн.:

від 31.01.2015 на обсяг 32,459 тис.куб.м. вартістю 248689,17 грн.,

від 28.02.2015 на обсяг 44,193 тис.куб.м. вартістю 327 772,40 грн.,

від 31.03.2015 на обсяг 24,980 тис.куб.м. вартістю 283 114,33 грн.,

від 31.10.2015 на обсяг 5,023 тис.куб.м. вартістю 44731,43 грн.,

від 30.11.2015 на обсяг 20,291 тис.куб.м. вартістю 177459,89 грн. ;

від 31.12.2015 на обсяг 43,781 тис.куб.м. вартістю 383 131,74 грн.

Як вбачається з бухгалтерських довідок про операції по договору, а також поданих відповідачем банківських виписок, відповідач здійснював розрахунки з простроченням передбаченого договором строку, а саме сплатив:

19.03.2015 - 106973,00 грн.; 20.04.2015 - 4890,21 грн.,

23.04.2015 - 17 352,62 грн., 24.04.2015 - 492,78 грн.;

26.05.2015 - 5 815,22 грн., 28.10.2015 - 50507,98 грн.,

26.11.2015 - 66509,19 грн., 16.12.2015 - 32 880,69 грн.;

23.12.2015 - 1583,40 грн. 29.12.2015 - 65742,44 грн.;

Крім того, 18.12.2015 між головним управлінням ДКС у Київській області, Департаментом фінансів Київської ОДА, Управлінням фінансів Києво-Святошинської РДА, Києво-Святошинською РДА, КП КОР «Києво-Святошинська тепломережа», ПАТ «НАК «Нафтогаз» та ПАТ «Укргазвидобування» було укладено Договір №561/375-в про організацію взаєморозрахунків, відповідно до умов якого:

Сторона п'ята (КП КОР «Києво-Святошинська тепломережа» ) перераховує на рахунок сторони шостої (ПАТ «НАК «Нафтогаз») кошти в сумі 738 152,90 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ 2015 року за договором від 25.11.2014 №2048/15-БО-41 (пункт 8).

Сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору (підпункт 2 пункту 12).

Сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору (пункт 17).

На виконання вказаного договору про організацію взаєморозрахунків платіжним дорученням від 23.12.2015 №22 (проведено банком УДКСУ у Києво-Святошинському районі 25.12.2015) відповідач перерахував позивачу 738 152,90 грн.

Відтак, враховуючи передбачений Договором від 25.11.2014 №2048/15-БО-41 (в редакції додаткової угоди №8) порядок розрахунків, стан розрахунків між відповідачем та позивачем виглядає наступним чином:

1) по Акту від 31.01.2015 (за січень 2015):

До сплатиСтрок згідно договоруФактично сплаченоОсновний борг, грн.Період прострочення
248689,1714.02.2015 (субота, перший наступний робочий день 16.02.15) 248689,1717.02 - 18.03.15
19.03.15 106973,00 грн.141716,1719.03 - 19.04.15
20.04.2015 4890,21 грн.136825,9620.04 - 22.04.15
23.04.2015 17 352,62 грн.119473,3423.04
24.04.2015 492,78 грн.118980,5624.04 - 25.05.15
26.05.2015 5 815,22 грн.113165,3426.05 - 27.10.15
28.10.2015 50507,98 грн.62657,3628.10 - 25.11.15
26.11.2015 66509,19 грн.0
Відтак, судом встановлено, що заборгованість січня 2015 року була повністю погашена 26.11.2015.

2) по Акту від 28.02.2015 (за лютий 2015):

До сплатиСтрок згідно договоруФактично сплаченоОсновний борг, грн.Період прострочення
327772,4014.03.2015 (субота, перший наступний робочий день 16.03.15) 327 772,4017.03 - 25.11.15
26.11.2015 66509,19 грн.323920,5726.11 - 15.12.15
16.12.2015 32 880,69 грн.291 039,8816.12 - 22.12.15
23.12.2015 - 1583,40 грн.289 456,4823.12 - 24.12.15
25.12.2015 738 152,90 грн.0
Відтак, судом встановлено, що заборгованість лютого 2015 року була повністю погашена 25.12.2015.

3) по Акту від 31.03.2015 (за березень 2015):

До сплатиСтрок згідно договоруФактично сплаченоОсновний борг, грн.Період прострочення
283 114,3314.04.2015 283 114,3315.04 - 24.12.15
25.12.2015 738 152,90 грн.0
Відтак, судом встановлено, що заборгованість березня 2015 року була повністю погашена 25.12.2015.

4) по Акту від 31.03.2015 (за жовтень 2015):

До сплатиСтрок згідно договоруФактично сплаченоОсновний борг, грн.Період прострочення
44731,4314.11.2015 (субота, перший наступний робочий день 16.11.15) 44 731,4317.11 - 24.12.15
25.12.2015 738 152,90 грн.0
Відтак, судом встановлено, що заборгованість жовтня 2015 року була повністю погашена 25.12.2015.

5) по Акту від 30.11.2015 (за листопад 2015):

До сплатиСтрок згідно договоруФактично сплаченоОсновний борг, грн.Період прострочення
177459,8914.12.2015 (субота, перший наступний робочий день 16.11.15) 177 459,8915.12 - 24.12.15
25.12.2015 738 152,90 грн.56609,2325.12 - 28.12.15
29.12.2015 - 65742,44 грн.0
Відтак, судом встановлено, що заборгованість листопада 2015 року була повністю погашена 29.12.2015.

6) по Акту від 31.12.2015 (за грудень 2015):

До сплатиСтрок згідно договоруФактично сплаченоОсновний борг, грн.Період прострочення
383 131,7414.01.2016 29.12.2015 - 65742,44 грн.373998,53з 15.01.16
Відтак, судом встановлено, що станом на день звернення позивача з позовом до суду у відповідача перед позивачем існувала нереструктуризована заборгованість за природний газ в сумі 373 998,53 грн. за Договором від 25.11.2014 №2048/15-БО-41 за грудень 2015 року, прострочення якої настало з 15.01.2016.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що за порушення строків оплати покупець виплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов'язання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця.

Оскільки інший період нарахування пені в Договорі №2048/15-БО-41 сторонами не встановлено, нарахування пені здійснюється з наступного дня після спливу передбаченого договором строку кінцевого розрахунку (тобто з 15 числа наступного місяця), та припиняється або в переддень виконання грошового зобов'язання (оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені - пункт 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013 року № 14) або через шість місяців у відповідне число останнього місяця строку після кінцевого строку оплати.

Положеннями частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону інфляційні та річні входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки проценти річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується.

У зв'язку із простроченням грошового зобов'язання позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача:

1) За прострочення зобов'язань за січень 2015: пеню в сумі 40 301,90 грн. (нараховану за період 15.02 - 14.08.2015); 3% річних в сумі 2 974,35 грн. (нараховані за період 15.02 - 25.11.2015); 37 335,72 грн. інфляційних втрат (нарахованих за період 15.02 - 30.11.2015);

2) За прострочення зобов'язань за лютий 2015: пеню в сумі 11 463,28 грн. (нараховану за період 17.03 - 16.09.2015); 3% річних в сумі 857,48 грн. (нараховані за період 17.03 - 22.12.2015); 6939,42 грн. інфляційних втрат (нарахованих за період 17.03 - 30.11.2015);

3) За прострочення зобов'язань за листопад 2015: пеню в сумі 955,38 грн. (нараховану за період 15.12 - 28.12.2015); 3% річних в сумі 65,14 грн. (нараховані за період 15.12 - 28.12.2015).

Суд зауважує, що розрахунок пені, процентів річних та інфляційних позивачем здійснено невірно, оскільки невірно визначено період прострочення, та не взято до уваги, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом із тим, вищезазначені вимоги не належать до задоволення у будь-якому випадку.

03.11.2016 прийнято Закон України №1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" (далі Закон №1730-VIII), який набрав чинності 30.11.2016.

Відповідно до статті 2 Закону №1730-VIII, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Абзац п'ятий частини 1 ст. 1 вказаного Закону №1730-VIII, відносить до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, кредиторську заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною першою статті 3 Закону №1730-VIII передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 N 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Імперативною нормою частини 3 статті 7 цього Закону передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Така ж позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, від 22.02.2018 у справі №922/4355/14, від 23.01.2018 №914/3131/15, від 15.03.2018 у справі №904/10736/16.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 52720,56 грн., інфляційних втрат в сумі 44 275,14 грн. та річних в сумі 3 896,97 грн., нарахованих за прострочення зобов'язань за січень, лютий та листопад 2015, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений пропорційно зазначеним вимогам, суд відносить на позивача.

Щодо вимог про стягнення з відповідача простроченого зобов'язання за грудень 2015 в сумі 373 998,53 грн., та нарахованих та заявлених до стягнення за його прострочення пені в сумі 75 034,74 грн. (нарахована за період 15.01.2016 - 14.07.2016) 3% річних в сумі 26 406,50 грн. (нарахованих за період 15.01.16 - 23.05.2018) та інфляційних втрат в сумі 120091,42 грн. (лютий 2016 - квітень 2018), суд зазначає таке.

Перевіривши розрахунок наведених позовних вимог, суд встановив, що розрахунок виконано арифметично вірно, відтак на дату звернення позивача з позовом до суду його вимоги до відповідача про стягнення 373 998,53 грн. основного боргу, 75 034,74 грн. пені, 26406,50 грн. 3% річних та 120 091,42 грн. були обґрунтованими, доведеними та належали до задоволення.

Разом із тим, відповідно до ст.ст. 1, 2, частини 1 ст. 5 Закону №1730-VIII, заборгованість відповідача перед позивачем за природний газ, спожитий у грудні 2015 року і не погашена станом на 31.12.2016, підпадає під процедуру врегулювання заборгованості в порядку, передбаченому вказаним Законом.

Так, 19.10.2018 відповідно до положень наведеного Закону №1730-VIII між головним управлінням ДКС у Київській області, Департаментом фінансів Київської ОДА, Управлінням фінансів Києво-Святошинської РДА, Києво-Святошинською РДА, КП КОР «Києво-Святошинська тепломережа» (сторона п'ята), ПАТ «НАК «Нафтогаз» (сторона остання) було укладено Договір №75/110 про організацію взаєморозрахунків, відповідно до умов якого:

- сторона п'ята (КП КОР «Києво-Святошинська тепломережа» ) перераховує на рахунок сторони останньої (ПАТ «НАК «Нафтогаз») кошти в сумі 1 582 100,00 грн., в тому числі 373998,53 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ 2015 року згідно з договором від 25.11.2014 №2048/15-БО-41 (пункт 8).

- Сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору (підпункт 2 пункту 11).

- Сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору (пункт 16);

- сторони домовились, що у випадках, не передбачених договором, сторони керуються законодавством (пункт 21).

Платіжним дорученням від 14.11.2018 №1 (проведено банком УДКСУ у Києво-Святошинському районі 26.11.2018) відповідач погасив позивачу основний борг за газ 2015 року в сумі 373998,53 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України унормовано, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст. 231 ГПК України).

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду справи без винесення рішення суду у зв'язку з виявленням після відкриття провадження обставин, зокрема, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. За таких обставин, подальше продовження процесу стає недоцільним.

Враховуючи, що сторонами після відкриття провадження у справі реструктуризовано та погашено основний борг в розмірі 373 998,53 грн. у відповідності до вимог Закону № 1730-VIII шляхом укладення договору від 19.10.2018р., суд доходить висновку про закриття провадження в цій частині позовних вимог.

Щодо вимог про стягнення 75 034,74 грн. пені, 26406,50 грн. 3% річних та 120 091,42 грн. інфляційних втрат, суд зазначає, що підписавши в силу вимог Закону № 1730-VIII Договір про реструктуризацію, сторони фактично тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків між ними.

Відповідно до приписів частини третьої статті 5 Закону № 1730-VIII, яка є нормою прямої дії, на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Умова щодо ненарахування неустойки, інфляційних втрат, процентів річних на реструктуризовану заборгованість не ставиться у залежність від будь-яких інших умов. Виключенням є повне або часткове нездійснення платежів саме за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до Закону № 1730-VIII.

Для застосування санкцій та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України, необхідно було б, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених Договором про реструктуризацію. Водночас порушення виконання сторонами умов Договору про реструктуризацію від 19.10.2018 в частині здійснення платежів з матеріалів справи не вбачається.

Станом на момент прийняття рішення умови договору про організацію взаєморозрахунків від 19.10.2018 в частині врегулювання заборгованості за договором від 25.11.2014 №2048/15-БО-41 сторонами виконано, заборгованість погашено, відтак суд доходить висновку про те, що провадження у справі щодо вимог про стягнення 75 034,74 грн. пені, 26406,50 грн. 3% річних та 120 091,42 грн. інфляційних втрат також належить закрити за відсутністю предмету спору.

Зазначена позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, зокрема, викладеною у постанові від 11.09.2018 у справі №914/51/18.

За змістом п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на вищевикладене та закриття провадження по справі в частині вимог про стягнення 595 531,19 грн. (373 998,53 грн. основного боргу, 75 034,74 грн. пені, 26406,50 грн. 3% річних та 120 091,42 грн. інфляційних втрат) , позивач має право на вирішення судом питання повернення з Державного бюджету України судового збору у розмірі 8 932,97 грн., із загальної суми судового збору 10446,36 грн. сплаченої платіжним дорученням від 31.08.2018 №6007754, шляхом подання до суду відповідного клопотання.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. ст. 4, 12, 73-92, 129, пунктом 2 частини 1 ст 231, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. В частині вимог про стягнення пені в сумі 52720,56 грн., інфляційних втрат в сумі 44 275,14 грн. та річних в сумі 3 896,97 грн. в позові публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відмовити.

2. В частині вимог про стягнення 373 998,53 грн. основного боргу, 75 034,74 грн. пені, 26406,50 грн. 3% річних та 120 091,42 грн. провадження у справі закрити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України .

Повний текст рішення підписано 10.12.2018.

Суддя О.В. Конюх