ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року Справа № 903/385/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Коломис В.В. , суддя Дужич С.П.

секретар судового засідання Полюхович І.Г.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський на рішення господарського суду Волинської області від 24.07.18р. (повний текст - 27.07.18р.) у справі №903/385/18 (суддя Шум М.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Енерго-Сервісна компанія "Еско-Північ"

до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський

про стягнення 209 015,17 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Енерго-Сервісна компанія "Еско-Північ" звернулось з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський (КЕВ) про стягнення 209 015,17 грн., з них 147 441,82 грн. заборгованості, 1326,98 грн. інфляційних втрат, 593,81 грн. - 3% річних, 6608,62 грн. пені, 53 043,94 грн. збитків.

Позов обґрунтований невиконанням відповідачем умов договору про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти №82/2017 від 30.03.2017р.

Рішенням господарського суду Волинської області від 24.07.18р. (повний текст - 27.07.18р.) у справі №903/385/18 (суддя Шум М.С.) задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю Енерго-Сервісна компанія "Еско-Північ" до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський про стягнення 209 015,17 грн..

Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський (КЕВ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Енерго-Сервісна компанія "Еско-Північ" 209015,17 грн., з них 147 441,82 грн. боргу, 1326,98 грн. інфляційних втрат, 593,81 грн. - 3% річних, 6608,62 грн. пені, 53 043,94 грн. збитків та 3135,24 грн. витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування рішення, місцевий господарський суд, за посиланням на ст.ст. 22, 526, 527, 530, 549, 611, 625, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 216 ГК України, Правила постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015р., постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015р. «Про затвердження Правил постачання природного газу», п. 7.2 договору, суд здійснивши перерахунок заявлених до стягнення боргу, збитків, інфляційних втрат, 3% річних, пені прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, апелянт - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинський звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 24.07.18р. у справі №903/385/18 в частині відшкодування збитків за перевищення договірного обсягу природного газу на січень місяць, який складає 53043,94 грн. та в частині стягнення штрафних санкцій, а апеляційну скаргу задовольнити.

В апеляційній скарзі відповідач повністю визнає основний борг в сумі 147 441,82 грн.

Щодо нарахування збитків, з посиланням на ст. 180 ГК України, 638 ЦК України, умови договору вказує, що умовами договору сторонами не було погоджено можливість позивача стягнення з відповідача збитків. Крім того, зазначає, що відповідачем за весь період дії договору було використано газу 55% від річного обсягу. А тому, з посиланням на ст. 22 ЦК України, вважає вимогу про стягнення збитків необґрунтованою.

Крім того, щодо штрафних санкцій: пені, 3% річних та інфляційних з посиланням на ст. 36 «Про публічні закупівлі», ст.ст. 551 ЦК України, 233 ГК України, п. 7 Оглядового листа ВГСУ від 29.04.2013р. №01-06//767/2013, п. 2.4 Постанови пленуму ВГСУ від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань» зазначає, що суд може зменшити розмір неустойки якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, якій мають істотне значення.

Відзиву на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю Енерго-Сервісна компанія "Еско-Північ" не надійшло, що відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони не скористалися правом участі під час апеляційного перегляду справи та не забезпечили явку своїх представників у судове засідання апеляційного господарського суду, хоча про час та місце апеляційного перегляду справи повідомлялися заздалегідь та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та реєстром про відправку рекомендованої кореспонденції (а.с. 136-137).

Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін, за наявними у справі доказами.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 30.03.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Енерго-Сервісна компанія "Еско-Північ" та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Володимир-Волинський (КЕВ) укладено договір про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти №82/2017.

Згідно із п.1.1 договору постачальник зобов’язався поставити споживачу протягом 2017р. товар: 09120000-6 Газове паливо (за ДК 021:2015) (Газ природний) у власність, в обсягах і порядку, передбачених даним договором, а споживач зобов’язався прийняти газ та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Пунктом 1.5 визначено, що письмові заявки споживача щодо обсягів споживання подаються постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю поставки. У разі відсутності письмової заявки споживача відповідно до п.1.5 - постачальник здійснює постачання природного газу споживачу відповідно до п.1.2.

Відповідно до п.3.3 договору, розрахунки проводяться шляхом оплати споживачем грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно рахунків за отриманий товар з відстрочкою платежу до 15-ти календарних днів з моменту підписання актів приймання-передачі.

Пунктом 4.3 договору сторони визначили, що приймання-передача газу, поставленого постачальником та прийнятого споживачем у звітному місяці, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою щомісячних актів приймання-передачі, які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п.4.4 договору споживач протягом 2(двох) днів з дати одержання актів приймання-передачі природного газу зобов’язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі природного газу.

Згідно із п.4.5 договору у разі невиконання обов’язку, передбаченого п.4.4 даного Договору, газ вважається поставленим і прийнятим Споживачем від Постачальника на підставі даних Постачальника та/або документів та/або інформації, які складаються та/або надається Оператором і ТС та/або Оператором ГРМ до врегулювання розбіжностей згідно договору або в судовому порядку.

Пунктом п.10.1.1 Договору сторони встановили строк дії договору до 31.12.2017р.

Додатковою угодою №3 від 28.12.2017р. до договору №82/2017 від 30.03.2017р. сторони: 1)продовжили строк дії договору до 31.01.2018р.; 2) встановили плановий обсяг постачання газу у 2018р. до 14,439 тис. куб.м. за ціною 10254,00 грн. з ПДВ за 1000 куб.м. природного газу.

На виконання умов договору та додаткової угоди позивач поставив відповідачу природний газ з 01.01.2018р. по 31.01.2018р. в обсязі 24,785 тис. куб.м. на загальну суму 254145,40 грн., що підтверджується актом прийому-передачі природного газу від 31.01.2018р. на суму 254 145,40 грн. з ПДВ за 24,785 тис. м. куб.

Оскільки, відповідачем не надано в письмовій формі вмотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі природного газу, відповідно до п.4.5 договору газ вважається поставленим і прийнятим споживачем від постачальника.

Відповідач за спожитий природний газ в січні 2018р. перерахував на рахунки позивача лише 106703,57 грн., тобто неоплаченою залишилася сума 147441,82 грн. (254 145,40 - 106703,57), що також відображено у відзиві, в якому відповідачем визнано суму заборгованості за поставлений газ на суму 147441,82 грн..

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Нормами ч.1 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як убачається із матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного ними договору про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти №82/2017 від 30.03.2017р.

Аналізом обставин справи встановлено, що договір укладений сторонами є договором поставки.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, п. 3.3 договору, сторони визначили, що розрахунки проводяться шляхом оплати споживачем грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно рахунків за отриманий товар з відстрочкою платежу до 15-ти календарних днів з моменту підписання актів приймання-передачі.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як зазначалося вище, на виконання умов договору та додаткової угоди позивач поставив відповідачу природний газ з 01.01.2018р. по 31.01.2018р. в обсязі 24,785 тис. куб.м. на загальну суму 254145,40 грн., що підтверджується актом прийому-передачі природного газу від 31.01.2018р. на суму 254 145,40 грн. з ПДВ за 24,785 тис. м. куб.

Оскільки, відповідачем не надано в письмовій формі вмотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі природного газу, відповідно до п.4.5 договору газ вважається поставленим і прийнятим споживачем від постачальника.

Проте, відповідач за спожитий природний газ в січні 2018р. перерахував на рахунки позивача лише 106703,57 грн., тобто неоплаченою залишилася сума 147441,82 грн. (254 145,40 - 106703,57), що також відображено у відзиві та апеляційній скарзі, в яких відповідачем визнано суму заборгованості за поставлений газ на суму 147441,82 грн..

Таким чином, відповідач зі свого боку порушив зобов`язання щодо оплати за поставлений газ, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість у сумі 147441,82 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та визнається самим відповідачем.

На момент розгляду справи, як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не подано доказів щодо погашення вказаної суми заборгованості.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, позивач виконав свій обов'язок щодо поставки газу своєчасно та в повному обсязі, натомість відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманого газу виконав частково з порушенням встановленого договором строку.

У зв'язку із чим, позивачем було нараховано 1326,98 грн. інфляційних втрат, 593,81 грн. 3% річних, 6608,62 грн. пені, 53 043,94 грн. збитків.

В силу дії статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язань настають такі правові наслідки як сплата неустойки (штрафу, пені).

Так, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (ч.1 ст.546 ЦК України).

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, згідно п.7.2 договору, у разі порушення споживачем порядку та строків оплати поставленого постачальником газу споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від вартості недопоставленого обсягу природного газу.

Судова колегія, перевіривши розрахунок пені, який наданий позивачем та здійснений місцевим господарським судом, вважає його правильним, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 6608,62 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання (Постанова Верховного суду України від 12.12.11р. в справі №07/238-10).

Судова колегія, перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, який здійснений місцевим господарським судом, вважає його правильним, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1326,98 грн. та 3% річних в сумі 593,81 грн.

Разом з тим, позивач просив стягнути з відповідача збитки у розмірі 53043,94 грн..

Частини 1, 2 ст.22 ЦК України встановлюють, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст.216 Господарського кодексу України (далі ГК України), учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (ст. 218 Господарського кодексу України).

Таким чином, умовами застосування господарських санкцій є вчинення контрагентом господарського правопорушення.

Відповідно до пункту 1.12 договору, відносини сторін, що не врегульовані цим договором, регулюються Законом України "Про ринок природного газу", Правилами постачання природного газу, Кодексом газотранспортної системи та Кодексом газорозподільних мереж, затвердженими в установленому законом порядку.

Згідно із п.10 Розділу II Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015р., споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

У розділі 6 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015р. Про затвердження Правил постачання природного газу, визначено, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об'єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об'єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (V ф - V п) х Ц х K,

де: V ф - об'єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу;

V п - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період;

Ц - ціна природного газу за договором постачання природного газу;

K - коефіцієнт, який визначається постачальником та не може перевищувати 0,5.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було спожито в січні 2018 року значно більший обсяг природного газу ніж той що був погоджений сторонами, а матеріали справи не містять доказів направлення письмової заявки відповідача позивачу про збільшення обсягів споживання природного газу всупереч п.1.5 Договору.

Отже, судова колегія перевіривши методику та правильність нарахування збитків, приходить висновку, що їх наявність доведена позивачем, а вимога про стягнення з відповідача збитків в розмірі 53043,94 грн. підставна та підлягає до задоволення.

Щодо зменшення штрафних санкцій (пені, інфляційних втрат, 3% річних) на які посилається скаржник, судова колегія вважає за необхідне вказати таке.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічне положення міститься і в ст. 233 ГК України.

Разом з тим, пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р. (з подальшими змінами та доповненнями) роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч.3 ст. 551 ЦК України і ст.233 ГК України.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Отже, відповідач помилково ототожнює неустойку із інфляційними нарахуваннями та 3% річних, можливість зменшення яких чинним законодавством не передбачена.

Щодо можливості зменшення пені, колегія суддів також, вважає відсутніми виключні підстави для такого зменшення, оскільки відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України,в силу положень ст. 617 ЦК України, не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання. Разом з тим, відповідачем не надано до суду належних доказів та не приведено конкретних обставин, які б свідчили про винятковість даного випадку.

Суд апеляційної інстанції, також, звертає увагу, що з 15.12.2017 року набрав чинності новий ГПК України, який не передбачає можливості у виняткових випадках зменшувати розмір штрафу, який підлягає стягненню зі сторони яка порушила зобов'язання, як це передбачав п.3 ст. 83 ГПК України, в редакції до 15.12.2017 року.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Волинської області від 24.07.2018р. у даній справі прийняте з повним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський на рішення господарського суду Волинської області від 24.07.18р. у справі №903/385/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 24.07.18р. у справі №903/385/18 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

4. Справу №903/385/18 повернути до господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "05" грудня 2018 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Дужич С.П.