ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

10.12.2018 Справа № 905/2274/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.,

розглянувши матеріали заяви Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м. Київ про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи - підприємця Резінової Марини Олексіївні, м. Маріуполь заборгованості за кредитним договором б/н від 26.04.2013 в розмірі 31953,34 грн., в тому числі 8698,66 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 19670,68 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 3584,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом.

ВСТАНОВИВ:

05.12.2018 до господарського суду Донецької області надійшла заява Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м. Київ б/н від 29.08.2018 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи - підприємця Резінової Марини Олексіївні, м. Маріуполь заборгованості за кредитним договором б/н від 26.04.2013 в розмірі 31953,34 грн., в тому числі 8698,66 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 19670,68 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 3584,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом.

Як зазначає заявник 26.04.2013 Фізичною особою - підприємцем Резіновою Мариною Олексіївною, м. Маріуполь було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, згідно якої ФОП Резінова Марина Олексіївна, м. Маріуполь приєдналась до "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають кредитний договір б/н від 26.04.2013, та взяла на себе зобов'язання виконувати умови договору. Заявник наполягає, що ним було відкрито ФОП Резіновій Марині Олексіївні, м. Маріуполь поточний рахунок №4189 та встановлено кредитний ліміт відповідно до "Умов та правил надання банківських послуг". Свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти. Відповідач, в свою чергу, взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, внаслідок чого у нього станом на 03.08.2018 виникла заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 8698,66 грн. та комісіями в розмірі 3584,00 грн., також за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором заявником нарахована пеня в розмірі 19670,68 грн. за період з 03.06.2013 по 03.08.2018.

На підтвердження вимог до заяви про видачу судового наказу додано: копія виписки з ЄДРЮОФОП, копія титульної, другою та третьої сторінок статуту банку, копія банківської ліцензії, копія довіреності №8332-К-Н-О від 31.08.2017, заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, копія витягу з "Умов та правил надання банківських послуг", Тарифи, довідка про розмір встановлених лімітів №08.7.0.0.0/25 від 27.09.2018, розрахунок заборгованості, обґрунтування та пояснення до розрахунку заборгованості, копії виписок по рахунках, платіжне доручення №BO904B1MUA від 24.09.2018 на суму 176,20 грн. про сплату судового збору.

За таких обставин, Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", м. Київ звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи - підприємця Резінової Марини Олексіївни, м. Маріуполь вищевказаної заборгованості.

Розглянувши подану заявником заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, заборгованості по комісії за користування кредитом виходячи з наступного:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

За змістом ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Заявником не надано доказів (первинних документів, банківських виписок, тощо) на підтвердження видачі кредиту за кредитним договором б/н від 26.04.2013, розміру заборгованості за відсотками за користування кредитом та розміру заборгованість по комісії за користування кредитом.

Заявником представлено банківські виписки по рахунках: №4189 за період з 31.03.2014 по 17.07.2014 та з 18.07.2014 по 27.09.2018, №8181 за період з 18.07.2014 по 27.09.2018, №1113 за період з 18.07.2014 по 27.09.2018, однак з наданих банківських виписок не вбачається нарахування банком відсотків та комісій та наявність заборгованості за відсотками за користування кредитом та заборгованості по комісії за користування кредитом.

Надані до заяви про видачу наказу докази наявності заборгованості - письмова заява від 26.04.2013 року за підписом ФОП Резінової Марини Олексіївні, м. Маріуполь про приєднання до правил надання банківських послуг, Витяг з "Умов та правил надання банківських послуг" не підтверджують наявність у ФОП Резінової Марини Олексіївни, м. Маріуполь заборгованості перед Банком станом на 03.08.2018 року саме в заявленій до стягнення сумі. Зазначені документи лише складають договір банківського обслуговування, але не підтверджують наявність боргу.

Надана до заяви про видачу наказу довідка АТ КБ "Приватбанк" про розмір встановлених лімітів №08.7.0.0.0/25 від 27.09.2018 лише підтверджує розмір ліміту кредитних коштів, але не свідчить про наявність боргу та періоди прострочення.

Суд зазначає, що розрахунок заборгованості за договором б/н від 26.04.2013 станом на 03.08.2018 не є документом, що підтверджує наявність у Фізичної особи - підприємця Резінової Марини Олексіївни, м. Маріуполь заборгованості перед АТ КБ "Приватбанк", а є за своїм юридичним значенням лише одностороннім арифметичним розрахунком працівників банку, який не відображає фактичних і правових підстав для стягнення відповідних сум.

Таким чином, за висновками суду, всупереч вимог ст.ст. 76, 77, 150 Господарського процесуального кодексу України, заявником не надано документів або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги щодо наявності заборгованості за відсотками за користування кредитом та заборгованість по комісії за користування кредитом.

Щодо видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з боржника пені в сумі 19670,68 грн. за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором за період з 03.06.2013 по 03.08.2018, слід зазначити наступне.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, за яким праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу приписів частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Нормами статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Отже, пеня за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором, а являється видом штрафних санкцій, яку сторона зобов'язання сплачує у разі невиконання/неналежного виконання зобов'язань та у випадку, якщо відповідальність у вигляді пені була передбачена договором.

Відтак, пеня не є заборгованістю за договором, а є штрафною санкцією, вимоги про сплату пені у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки стягнення пені є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, правовим наслідком порушення зобов'язання у разі прострочення його виконання, а також, враховуючи можливість розгляду стягнення тільки неоспорюваної заборгованості в порядку наказного провадження, вимоги про стягнення пені у сумі 19670,68 гривень не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Крім того, Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" запроваджено антитерористичну операцію на території України.

Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" визначений період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності зазначеним Указом Президента України та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

У відповідності до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у 10-денний строк з дня опублікування вказаного Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 був затверджений перелік населених пунктів, до якого включено м. Маріуполь, де проводить свою господарську діяльність відповідач, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

05.11.2014 Кабінетом Міністрів України прийнято нове розпорядження № 1079-р, яким зупинено дію розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 у справі №826/18327/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тар Альянс" до Кабінету Міністрів України визнано нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014 "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України" від 30.10.2014 № 1053-р". Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 постанова Окружного адміністративного суду м.Києва від 26.01.2015р. у зазначеній адміністративній справі залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України К/800/19383/15 від 28.07.2015 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, на дату винесення рішення дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р зупинена на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014, однак вона не скасована і не визнана незаконною.

Одночасно, відповідно до ст. 1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" антитерористична операція включає комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності. Райони проведення антитерористичної операції визначаються у тому числі керівництвом антитерористичної операції.

Керівником Антитерористичного центру при СБУ виданий Наказ від 07.10.2014 №33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", відповідно до якого районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області з терміном дії з 07.04.2014.

Таким чином, проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 07.04.2014 визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України. Закріплене в ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" право суб'єкта господарювання, який проводив та/або проводить свою господарську діяльність на території, де проводилась або проводиться антитерористична операція, має бути звільненим від відповідальності за порушення зобов'язань, визначених законом.

На підставі вищевикладеного, враховуючи приписи Закону України "Про боротьбу з тероризмом", прийнятий на його виконання та виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" наказ керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 № 33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", Розпорядження КМУ України від 7 листопада 2014 року № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження", а також усвідомлюючи загальновідомий факт місцезнаходження позичальника в зоні активних бойових дій, суд застосовує до правовідносин між позивачем та позичальником ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та вважає неправомірним нарахування банком пені, нарахованої в період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до п. 1, 3, 8 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Приписами ч. ч. 2, 3 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України визначено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Згідно ч. 2 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу щодо стягнення з боржника заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 8698,66 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в розмірі 19670,68 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 3584,00 грн. на підставі п.п. 1, 3, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 12, 147, 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити Акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк", м. Київ у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи - підприємця Резінової Марини Олексіївні, м. Маріуполь заборгованості за кредитним договором б/н від 26.04.2013 в розмірі 31953,34 грн., в тому числі 8698,66 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 19670,68 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 3584,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом.

Повний текст ухвали складено та підписано 10.12.2018.

Згідно із ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її підписання. Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.Є. Курило