ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2018 р. Справа№ 927/23/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Жук Г.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Фідленс"

на рішення господарського суду Чернігівської області від 24.07.2018

у справі № 927/23/18 (суддя Демидова М.О.)

за позовом приватної агрофірми "Промінь" (далі - ПП "Промінь")

до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Фідленс"

про стягнення 836 716, 32 грн., -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року позивач звернувся до господарського суду Чернігівської області з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 828 432,00 грн., що утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного сторонам договору поставки №13/11-17 від 13.11.2017 року та штрафу у сумі 8 284,32 грн.

24.07.2018 року представник позивача подав до господарського суду Чернігівської області клопотання з доказами часткової оплати відповідачем суми боргу у розмірі 190000,00 грн. (банківські виписки за період з 31.01.2018-31.01.2018, з 21.05.2018 до 31.05.2018 (а.с.27,28 т.2)

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 24.07.2018 у справі № 927/23/18, з урахуванням квитанцій про сплату, позов задоволено частково: стягнуто з ТОВ "Торговий дім Фідленс" на користь Приватної агрофірми "Промінь" заборгованість в сумі 638 432, 00 грн., штраф в сумі 8 284, 32 грн., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 12 550, 74 грн. В решті вимог провадження у справі закрито.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов'язання по оплаті товару, отриманого від позивача на підставі договору поставки №13/11-17 від 13.11.2017 р.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, відповідач ТОВ "Торговий дім Фідленс" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 7 767, 16 грн. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що на позивача покладено обов'язок по переданню товаросупроводжуючих документів разом з товаром, за неподання яких передбачено відповідальністю у вигляді сплати суми штрафу. Як вказує апелянт, у зв'язку з ненаданням позивачем товаросупроводжуючих документів позивач повинен сплатити на вимогу відповідача штраф у сумі 7 767,16 грн. Апелянт зазначає, що у зв'язку направленням заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 15.02.2018 р. відбулось зарахування штрафу у сумі 7 767,16 грн.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями справу № 927/23/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., суддів Мартюк А.І., Кропивна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.08.2018 у справі № 927/23/18 апеляційну скаргу ТОВ "Торговий дім Фідленс" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.07.2018 залишено без руху в зв'язку з неподанням до Київського апеляційного господарського суду доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановленому законом порядку та розмірі.

На виконання вищезгаданої ухвали, 04.09.2018 на адресу Київського апеляційного господарського суду надійшла заява ТОВ "Торговий дім Фідленс" про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановленому законом порядку та розмірі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 відкрито апеляційне провадження

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2018 року розгляд справи призначено на 23.10.2018 рік.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018 року.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судових справ від 01.10.2018 року справу № 927/23/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 927/23/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М. А.- головуючий суддя; судді - Жук Г.А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2018 року прийнято апеляційну скаргу до провадження у визначеному складі колегії суддів, та призначено справу до розгляду.

У судове засідання, 27.11.2018 року представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином. (а.с. 83-87 т.2).

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними у справі доказами.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.11.2017 сторонами у справі укладений договір поставки № 13/11-17 (далі за текстом - договір) (а.с. 36-38 том 1), у відповідності з умовами пункту 1.1-1.2 якого постачальник (позивач у справі) зобов'язався передати у власність (поставляти), а покупець (відповідач у справі) прийняти та оплатити товар. Найменування , асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю та загальна вартість товару буде визначатися сторонами у специфікаціях та/або видаткових накладних, які будуть формуватися постачальником на підставі заявок покупця з подальшим виставленням рахунків-фактур для здійснення оплати товару.

Згідно із п.2.3. договору поставки розрахунки за поставлений товар здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника згідно виставлених рахунків.

Пунктом 2.4. договору поставки сторонами визначено строк оплати, а саме: протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту здійснення поставки постачальником.

Відповідно до п. 3.3. договору поставки доказом передачі партії товару у власність покупця є оформлені належним чином відвантажувальні документи.

Пунктом 3.4. вищевказаного договору поставки сторони погодили, що датою фактичного постачання товару є дата оформлення видаткової накладної.

Як передбачили стороні п.9.1. договору поставки - термін дії цього договору встановлюється з дати його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2018 року, але в будь-якому разі до повного його виконання.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачеві товар на загальну суму 1553432 грн. 00 коп., що підтверджується наявними у матеріалах справи накладними №66 від 13.11.2017 на суму 451260 грн. 00 коп., №67 від 15.11.2017 на суму 460460 грн. 00 коп., №71 від 27.11.2017 на суму 443982 грн. 00 коп., №72 від 08.12.2017 на суму 133614 грн. 00 коп., №73 від 09.12.2017 на суму 64116 грн. 00 коп. (а.с. 40-44), довіреностями від 13.11.2017 №1926, від 27.11.2017 №2027, від 07.12.2017 №2030 на отримання товару (а.с.45-48), товарно-транспортними накладними (а.с. 48-51) та рахунками на оплату (а.с. 54-58).

Факт отримання товару за вказаними накладними відповідачем не спростовано. За повідомленням позивача, відповідач здійснив часткову оплату отриманого товару на загальну суму 725000 грн. 00 коп. Решта вартості товару у сумі 828432 грн. 00 коп. на час звернення з позовом відповідачем сплачена не була.

В матеріалах справи міститься акт звірки розрахунків №ТДФ00001752 за період з 01.11.2017- 12.12.2017 (а.с. 59 т.1), яким відповідач підтвердив свої зобов'язання перед позивачем та визнав суму боргу у розмірі 828432 грн. 00 коп. При цьому, вищевказаний акт звірки підписаний представниками обох сторін без зауважень та посвідчений печатками.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що до винесення рішення судом першої інстанції, у даній справі відповідачем на користь позивача сплачено частину суми боргу у розмірі 190000 грн. 00 коп. (31.01.2018 сплачено 40000 грн. 00 коп., 30.05.2018 - 50000 грн. 00 коп. та 29.05.2018 - 100000 грн. 00 коп.), що позивач підтвердив банківськими виписками по рахунку за період з 31.01.2018 - 31.01.2018, з 21.05.2018 -31.05.2018. (а.с.26-27 т.2)

За умовами п. 6.1 договору у випадку несвоєчасної оплати партії товару більше ніж на 5 календарних днів покупець сплачує штраф у розмірі 1% вартості партії товару, що мала бути оплачена відповідно до специфікації та/або видаткової накладної.

З посиланням на п. 6.1 договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача штрафу у розмірі 1% від вартості несплаченого вчасно товару у розмірі 8284 грн. 32 коп.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов договору №13/11-17 від 13.11.2017 року, розрахувався за товар лише частково, внаслідок чого виник заявлений до стягнення борг, який він і просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також застосувати до останнього за прострочення оплати товару передбачені договором заходи відповідальності у вигляді стягнення штрафу.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, вказав, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов'язання по оплаті товару, отриманого від позивача на підстав договору поставки №13/11-17 від 13.11.2017 р., на момент прийняття рішення відповідачем частково було погашено заборгованість за отриманий товар, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 828 432,00 грн. боргу задовольняється частково в розмірі 638432,00 грн., та штраф у розмірі 8284,32 грн. на підставі п.6.1 вищевказаного договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов'язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже було зазначено, на підтвердження постачання товару позивачем було надано видаткові накладні №66 від 13.11.2017 на суму 451260 грн. 00 коп., №67 від 15.11.2017 на суму 460460 грн. 00 коп., № 71 від 27.11.2017 н суму 443982 грн. 00 коп., №72 від 08.12.2017 на суму 133614 грн. 00коп., №73 від 09.12.2017 на суму 64166 грн. 00 коп. (а.с. 40-44 т1).

Про отримання відповідачем товару, погодження з ціною та кількістю поставленого товару свідчить відбиток печатки відповідача на вищевказаних видаткових накладних, якою засвідчено підпис особи, яка отримувала товар від позивача для відповідача.

Відповідачем не заперечується факт отримання від позивача зазначеного товару за спірними накладними.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем здійснено часткову оплату поставленого товару на загальну суму 725000 грн. 00 коп., решту вартості поставленого товару у визначений п. 2.5 договору строк відповідач не сплатив, сума заборгованості склала 828432 грн. 00 коп., що відповідачем у справі не спростовано.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, до винесення рішення у даній справі, відповідачем 31.01.2018, 30.05.2018 та 29.05.2018 на користь позивача сплачено частину боргу у розмірі 190000 грн. 00 коп., що підтверджено банківськими виписками по рахунку позивача.(а.с.26,27 т.2)

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що за договором поставки № 13/11-17 від 13.11.2017 р. відповідачем здійснено часткову оплату поставленого товару на загальну суму 725000 грн. 00 коп., решту вартості поставленого товару у визначений п. 2.5 договору строк відповідач не сплатив, сума заборгованості склала 828432 грн. 00 коп., що відповідачем у справі не спростовано.

Як свідчать матеріали справи, до винесення рішення у даній справі, відповідачем 31.01.2018, 30.05.2018 та 29.05.2018 на користь позивача сплачено частину боргу у розмірі 190000 грн. 00 коп., що підтверджено банківськими виписками по рахунку позивача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що провадження у справі у частині стягнення заборгованості у сумі 190000 грн. 00 коп. підлягає закриттю на підставі приписів ст.231 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмета спору у цій частині з віднесенням судових витрат на відповідача, оскільки часткову сплату суми боргу було здійснено ним після звернення позивача до суду з даним позовом.

В іншій частині позову, несплаченої відповідачем заборгованості, за поставлений товар, в розмірі 638432 грн. 00 коп., що підтверджується матеріали справи та не спростовано відповідачем, вимоги правомірно були задоволенні судом першої інстанції.

Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафу, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п.6.1. договору поставки у випадку несвоєчасної оплати партії товару більше ніж на 5 календарних днів покупець сплачує штраф у розмірі 1% вартості партії товару, що мала бути оплачена згідно специфікації та/або видаткової накладної.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем строків оплати вартості одержаного від позивача товару, колегія суддів, перевіривши здійснений розрахунок штрафу, погоджується з судом першої інстанції, що вимога позивача в частині стягнення з відповідача 8284,32 грн. штрафу є правомірною і задовольняється судом в повному обсязі.

Пояснення скаржника про те, що ним шляхом надіслання позивачу заяви від 14.07.2018 року про зарахування зустрічних однорідних вимог вчинено односторонній правочин щодо припинення зобов'язання за договором поставки шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог до позивача, які полягають у сплаті позивачем на користь відповідача 7767,16 грн. штрафу за поставку товару без передбачених договором поставки товаросупровідних документів (сертифікату), не приймається до уваги з огляду на таке.

Відповідно до статті 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 Господарського кодексу України, статтею 602 Цивільного кодексу України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Водночас, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов'язань. За відсутності безспірності вимог відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач під час розгляду справи факт порушення ним умов договору та законодавства щодо несвоєчасного надання товаросупровідних документів , а саме сертифікатів продукції не визнав, проти зарахування заявлених відповідачем зустрічних однорідних вимог заперечував, тобто між сторонами існує неузгодженість щодо наявності зустрічного зобов'язання, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність однієї із умов припинення зобов'язання зарахуванням - безспірності вимог.

Таким чином направлення заяви про припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в даному випадку не припиняє обов'язку відповідача щодо своєчасного перерахування грошових коштів за отриманий за договором поставки товар.

При цьому, у зв'язку з наявністю заперечень, питання про стягнення відповідачем з позивача штрафу за невиконання умов договору поставки в частині надання разом з товаром, що поставляється, товаросупровідних документів (сертифікатів) на нього, підлягає вирішенню у судовому порядку шляхом звернення до суду з окремим позовом з дотриманням приписів процесуального закону.

Отже, оскільки відсутня одна із умов припинення зобов'язання зарахуванням - безспірність вимог, а тому відсутні і правові підстави для ствердження про припинення зобов'язання відповідача в частині сплати штрафу за прострочення оплати товару у сумі 8284,32 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог до позивача, які полягають у сплаті позивачем на користь відповідача 7 767,16 грн. штрафу за поставку товару без товаросупровідних документів (сертифікатів).

Крім того, зараховані, як зустрічні, в порядку статті 601 ЦК України можуть бути лише саме основні зобов'язання.

Колегією суддів взято до уваги пункт 1.14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", яким передбачено, що вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, й відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 ЦК України.

Крім того, зазначена позиція щодо неможливості зарахування як зустрічних вимог про сплату штрафу в порядку статті 601 ЦК України узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 05.07.2018 р. у справі № 914/3013/16 та від 21.06.2018 р. у справі № 917/1862/18.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки сума боргу у розмірі 190 000,00 грн. була погашена відповідачем після порушення провадження у справі, але до прийняття рішення судом першої інстанції, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у сумі 190 000,00 грн. підлягають закриттю.

В іншій частині суми основної заборгованості у розмірі 638432,00 грн. за договором поставки № 13/11-17 від 13.11.2017 р. позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, відповідачем не спростовані та в цій частині були правомірно задоволені судом першої інстанції.

Крім того, оскільки відсутня одна із умов припинення зобов'язання зарахуванням - безспірність вимог, а тому відсутні і правові підстави для ствердження про припинення зобов'язання відповідача в частині сплати штрафу за прострочення оплати товару у сумі 8284,32 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог до позивача, які полягають у сплаті позивачем на користь відповідача 7 767, 16 грн. штрафу за поставку товару без товаросупровідних документів (сертифікатів).

Стосовно посилання апелянта щодо неправомірності неприйняття судом першої інстанції зустрічної позовної заяви про стягнення 7 767,16 грн. штрафу, нарахованого внаслідок неналежного виконання умов укладеного договору сторонами договору поставки №13/11-17 від 13.11.2017 року, колегія суддів вважає вищезазначені доводи безпідставними, оскільки ухвалою Чернігівського господарського суду по даній справі від 19.02.2018 року зустрічний позов повернуто скаржнику, на підставі ч.6 ст. 180 ГПК України, вищевказана ухвала залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2018 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Чернігівської області від 24.07.2018 року у справі №927/23/18, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Фідленс" на рішення господарського суду Чернігівської області від 24.07.2018 року у справі № 927/23/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Чернігівської області від 24.07.2018 року у справі № 927/23/18 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на відповідача (апелянта).

Матеріали справи № 927/23/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 ГПК України

Повний текст постанови складено 05.12.2018

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Г.А. Жук

Є.Ю. Пономаренко