Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2018 р. м. Рівне Справа № 918/560/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. при секретарі судового засідання Ярощук О.П. розглянувши в загальному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Черначука Миколи Васильовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медовий Край"

про визнання права

За участю представників сторін:

від позивача: адвокат Маслюк О.М.;

від відповідача: представник Матвійчук В.О.

Статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтями 35, 37 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Черначук Микола Васильович (надалі по тексту Позивач, ФОП Черначук М.В., Підприємець) звернувся в Господарський суд Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медовий край" (надалі по тексту Відповідач, ТОВ "Медовий край", Товариство) в якій просить усунути перешкоди у користуванні фізичною особою-підприємцем Черначуком Миколою Васильовичем належною йому на праві власності земельною ділянкою несільськогосподарського призначення, яка відноситься до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, площею 0,1850 га, що розташована за адресою: Рівненська обл., Гощанський р-н, АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 12, шляхом зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Медовий Край" демонтувати побудовану ним на вказаній земельній ділянці автомобільну дорогу загального користування та огороджуючі вказану автомобільну дорогу бетонні бордюри.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Медовий Край", без згоди фізичної особи-підприємця Черначука Миколи Васильовича, побудувало автомобільну дорогу загального користування та обгородило вказану дорогу бетонними бордюрами, що, на думку останнього, порушило право вільно і безперешкодно володіти, користуватися і розпоряджатися належною йому на праві власності земельною ділянкою. Вказана автомобільна дорога загального користування, яка побудована та використовується Відповідачем, та огороджуючі її бетонні бордюри знаходяться безпосередньо на земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: Рівненська обл., Гощанський р-н, АДРЕСА_1, і належить на праві власності Позивачу.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 21.08.2018 відкрито провадження у справі № 918/560/18. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні.

07.09.2018 від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій останній вважає позовні вимоги необгрунтованими з огляду на наступне.

Позивачем не надано доказів на підтвердження факту самовільної побудови дороги загального користування та встановлення огороджуючих її бетонних бордюрів саме Відповідачем - ТзОВ «Медовий край», доказів на підтвердження факту того, що дорога загального користування використовується виключно Відповідачем, доказів па підтвердження факту того, що дорога загального користування та огороджуючі її бетонні бордюри знаходяться безпосередньо на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_2, що належить на праві власності Позивачу, доказів на підтвердження факту здійснення або наміру здійснення господарської діяльності Позивачем, як суб'єктом господарських відносин.

Разом з тим, як зазначає Відповідач, Позивач в позовній заяві вказує на те, що земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_2, що належить на праві власності Позивачу, межує із земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_3, власником якої є ТзОВ «К.Л.В.» і яка перебуває в оренді у ТзОВ «Медовий край». Однак, як зауважує Відповідач, твердження Позивача не відповідає дійсності, оскільки між вказаними земельними ділянками історично розташована автомобільна дорога - частина території призначена для руху транспортних засобів і пішоходів, що відділяє між собою земельні ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 та кадастровий номер НОМЕР_3.

Крім того, як зазначає Відповідач, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно вбачається, що власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3 є ТОВ «К.Л.В.», орендарями якої є ТОВ «Медовий край» та Фізична особа-підприємець Косовська Л.В. Також, Відповідач звертає увагу суду те, що автомобільна дорога загального користування, яка розділяє дві земельні ділянки, використовується, як мінімум, чотирма суб'єктами господарювання, в тому числі і самим Позивачем.

Водночас, на думку Відповідача, Позивач не довів, що саме ТОВ «Медовий край» порушив його права власника та те, що йому створені фактичні перешкоди для користування й розпорядження своїм майном.

Крім того, Відповідач, для спростування твердження, щодо створення Позивачеві перешкод в користуванні власною земельною ділянкою, долучає до матеріалів справи фото- та відеодокази відсутності перешкод у користуванні та розпорядженні, а саме заїзду і виїзду, на територію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, що належить на праві власності Позивачу.

7 вересня 2018 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Медовий Край" подано зустрічну позовну заяву до Фізичної особи-підприємця Черначука Миколи Васильовича та до Гощанської селищної ради в якій просить визнати недійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки від 01 квітня 2015 року, укладений між Територіальною громадою смт. Гоща в особі Гощанської селищної ради Гощанського району Рівненської області та Черначуком Миколою Васильовичем та рішення Гощанської селищної ради Гощанського району Рівненської області № 1366 від 21 січня 2015 року "Про продаж у власність земельної ділянки для розміщення та експлуатації будівель, і споруд, іншого наземного транспорту (для обслуговування гаража) по вул. Застав'я, 58а в смт Гоща гр. Черначуку М.В.".

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11.09.2018 зустрічну позовну заяву ТОВ «Медовий край» до Фізичної особи-підприємця Черначука Миколи Васильовича та до Гощанської селищної ради про визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки та рішення Гощанської селищної ради Гощанського району Рівненської області повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Медовий Край".

До суду 09.10.2018 від представника Позивача надійшло клопотання про призначення земельно-технічної експертизи, в якому останній вважає, що для об'єктивної перевірки того, що побудована відповідачем дорога та встановлені ним бетонні бордюри знаходяться безпосередньо на належній позивачеві земельній ділянці, необхідні спеціальні знання у сфері роботи з геопросторовими даними, для чого необхідно провести земельно-технічну експертизу. На вирішення експертизи Позивач пропонує поставити наступні питанні:

- Чи порушує межі земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 побудована з бруківки дорога та бетонні бордюри?

- Яка конфігурація, проміри та площа частини земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, фактично зайнятої побудованою з бруківки дорогою та бетонними бордюрами?

Відповідно до статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Враховуючи приписи вказаної норми ГПК України суд вважає, що визначені Відповідачем питання, які він ставить перед експертом, тобто ті які на його думку потребують спеціальних знань, не є такими, що дадуть можливість з'ясувати обставини, що мають значення для справи, зокрема те, що саме Відповідач створює Позивачу перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою. Натомість вказаними питаннями Позивач тільки намагається встановити чи знаходиться автомобільна дорога загального користування та огороджуючі вказану автомобільну дорогу бетонні бордюри в межах його земельної ділянки.

Відтак суд не вбачає підстав для задоволення клопотання Позивача про призначення земельно-технічної експертизи.

24.10.2018 від представника Позивача повторно надійшло клопотання про призначення земельно-технічної експертизи, в якому останній на вирішення експертизи Позивач пропонує поставити ті ж питання, що і в клопотанні від 09.10.2018 року та необхідність призначення експертизи обгрунтовує тими ж підставами, що і в раніше поданому клопотанні.

Відтак, суд, вказане клопотання відхиляє з мотивів, що наведені вище.

24.10.2018, до закінчення підготовчого засідання, від Позивача надійшла заява про зміну предмета позову, в якій останній просить визнати за Фізичною особою - підприємцем Черначуком Миколою Васильовичем право використовувати у своїй господарській діяльності належну йому на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка відноситься до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, площею 0,1850 га, що розташована за адресою: Рівненська область, Гощанський район, смт. Гоща, вул. Застав'я, 58 а, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 12, в тому числі і ту частину вказаної земельної ділянки, на якій розташована дорога, яка веде до земельної ділянки площею 0,6986 га кадастровий номер НОМЕР_3, що розташована за адресою: Рівненська обл., Гощанський р., смт. Гоща, вулиця Застав'я, земельна ділянка 58, яка знаходиться у користуванні ТзОВ "Медовий край".

Відповідно до ч.3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Статтею 169 ГПК України встановлено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Враховуючи вищевказане, суд приймає заяву Позивача про зміну предмету позову у даній справі до розгляду.

30.10.2018 до канцелярії суду від представника Позивача надійшли додаткові пояснення, в яких останній навів аргументацію що до того, чи є відповідач - ТзОВ «Медовий край» належним відповідачем. Зокрема зазначає про те, що ТзОВ «Медовий край» порушує право Позивача користуватися земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_2 тим, що використовує її для проїзду до земельної ділянки кадастровий номер :01:003:09. Позивач не стверджує, що належну йому земельну ділянку використовує для проїзду виключно Відповідач, однак, належна Позивачу земельна ділянка використовується для проїзду виключно до земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, яка знаходиться в оренді саме у Відповідача. Крім того, зауважує про те, що про невизнання ТзОВ «Медовий край» права Позивача користуватися земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_2 свідчать доводи викладені ТзОВ «Медовий край» на сторінці 4 зустрічної позовної заяви, де останній стверджує, що вказана земельна ділянка, яка належить Позивачу на праві власності, перебуває на землях загального користування (проїзді), а тому не може бути передана у власність Позивачу. Таким чином, на думку Позивача, має місце пасивне заперечення Відповідачем наявності у Позивача суб'єктивного цивільного права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, яке включає в себе право використовувати вказану земельну ділянку в господарській діяльності.

Також на думку Позивача, про оспорення ТзОВ «Медовий край» права Позивача користуватися земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_2 свідчить зустрічна позовна заява, у якій товариство намагалося оспорювати право власності Черначука Миколи Васильовича на вказану земельну ділянку.

Підсумовуючи зазначене вище, представник Позивача вказує на те, що викладені вище обставини свідчать про те, що ТзОВ «Медовий край» одночасно порушує, невизнає та оспорює право ФОП Черначука Миколи Васильовича використовувати у своїй господарській діяльності належну йому на праві власності земельну ділянку несільськогосподарського призначення, яка відноситься до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, площею 0,1850 га, що розташована за адресою: Рівненська область, Гощанський район, смт. Гоща, вул.Застав'я, 58 а, кадастровий номер земельної ділянки і НОМЕР_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 12, в тому числі і ту частину вказаної земельної ділянки, на якій розташована дорога, яка веде до земельної ділянки площею 0,6986 га кадастровий номер НОМЕР_3, що розташована за адресою Рівненська обл., Гощанський р., смт. Гоща, вулиця Застав'я, земельна ділянка 58, яка знаходиться у користуванні ТзОВ «Медовий край».

30 жовтня 2018 року представник Позивача подав клопотання про призначення земельно-технічної експертизи на вирішення якої пропонує поставити наступні питанні:

- Чи накладається площа автомобільної дороги загального користування, яка веде від вулиці Застав'я у смт.Гоща до земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3, на площу земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0692?

- У разі встановленні факту накладання площі автомобільної дороги загального користування та земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, встановити де саме знаходиться лінія їх перетину, а також встановити, на яку площу земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 накладається автомобільна дорога загального користування ?.

Вказане клопотання не підлягає задоволенню, так як представник Позивача необхідність призначення експертизи обгрунтовує тими ж підставами, що і в попередніх клопотаннях і фактично намагається встановити не порушення його прав та інтересів зі сторони Відповідача, а те чи знаходиться автомобільна дорога загального користування та огороджуючі вказану автомобільну дорогу бетонні бордюри в межах його земельної ділянки.

Ухвалою суду від 30.10.2018 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 27.11.2018 Позивач підтримав позовні вимоги повністю з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив позов задоволити, натомість представник Відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав зазначених у відзиві на позов.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. При цьому господарський суд керувався наступним.

Черначук Микола Васильович (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) зареєстрований фізичною особою - підприємцем, що здійснює вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код КВЕД 01.11), та технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (код КВЕД 45.20) (основний вид економічної діяльності), що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Фізична особа Черначук Микола Васильович є власником земельної ділянки несільськогосподарського призначення, яка відноситься до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, площею 0,1850га, що розташована за адресою: Рівненська область, Гощанський район, АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_2, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 01 квітня 2015 року, укладеним між Територіальною громадою смт. Гоща в особі Гощанської селищної ради Гощанського району Рівненської області та Черначуком Миколою Васильовичем, посвідченим нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Савчук Наталією Григорівною, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01 квітня 2015 року за № 35753212.

Суміжна із земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_2, що належить фізичній особі Черначуку Миколі Васильовичу, земельна ділянка площею 0, 6986 га кадастровий номер НОМЕР_3, що розташована за адресою: Рівненська обл., Гощанський р., смт. Гоща, вулиця Застав'я, земельна ділянка 58, знаходиться в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю «Медовий край» () та фізичної особи-підприємця Косовської Л.В., що підтверджується інформаційною довідкою № 131313787 від 18 липня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта юридичної особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Медовий край».

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що ФОП Черначук Микола Васильович вважає, що його право використовувати у своїй господарській діяльності належну йому на праві власності земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) не визнається ТзОВ "Медовий край", а тому Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить визнати за ним таке право і в тому числі і на ту частину вказаної вище земельної ділянки, на якій розташована дорога, яка веде до земельної ділянки площею 0,6986га кадастровий номер НОМЕР_3, яка знаходиться у користуванні ТзОВ "Медовий край".

Однак вимога Позивача не доведена належними та допустимими доказами і не грунтується на законі, що підтверджується наступним.

Відповідно до частини першої статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності передбачені статтею 116 Земельного кодексу України.

У відповідності до ч. 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 128 Земельного кодексу України встановлений порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам, частиною 1 вказаної статті зазначено, що продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до частини 1, 2 статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України встановлені способи захисту прав на земельні ділянки, зокрема а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до частини першої статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Саме у господарських відносинах фізичні особи - підприємці приймають участь перш за все як підприємці, а не як фізичні особи, та лише на підставі їх реєстрації і внесення відомостей про них до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань.

На підставі правила, встановленого у статті 51 Цивільного кодексу України, до фізичних осіб - підприємців слід застосовувати норми спеціального (господарського) законодавства, якщо предметом регулювання безпосередньо є їх підприємницька діяльність.

Згідно статті 325 Цивільного кодексу України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

При цьому, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 320 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями).

Між тим, суб'єктами господарювання визнаються, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які зареєстровані відповідно до закону як підприємці, та здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'зків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством (стаття 55 Господарського кодексу України).

Чинне законодавство не виділяє такого суб'єкта права власності як фізична особа -підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи - підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Отже, суб'єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власність фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи - підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності.

Зазначене вище стверджується і самим Позивачем в позовній заяві, поданій до суду.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтовуючи підсудність даної справи господарському суду та стверджуючи наявність створення перешкод в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, яка, нібито, використовується Позивачем в господарський діяльності, Позивач посилається на реєстрацію його як фізичної особи-підприємця, з основним видом діяльності КВЕД 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.

Зокрема, клас КВЕД 45.20 включає:

технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів;

механічні ремонти;

ремонт електричних систем автотранспортних засобів;

ремонт електронних систем упорскування палива;

поточне обслуговування;

ремонт кузовів;

ремонт запчастин автотранспортних засобів;

миття, полірування тощо;

напилення та фарбування;

ремонт лобового скла та вікон;

ремонт сидінь автотранспортних засобів;

ремонт шин і камер, їх установлення або заміну;

антикорозійне оброблення;

установлення деталей і приладдя, яке не є складовою процесу виробництва автотранспортних засобів.

Як вбачається з Договору купівлі продажу земельної ділянки від 01.04.2015 року (долучений до матеріалів справи Позивачем), земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_2. придбавалась Позивачем у 2015 році з призначенням: «розміщення та експлуатація будівель і споруд іншого наземного транспорту».

Однак, як вбачається з долученої Позивачем до матеріалів справи Інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприемців та громадських формувань, державну реєстрацію фізичної особи- підприємця Черначука Миколи Васильовича проведено лише 19 липня 2018 року, тобто напередодні подачі позовної заяви до судового розгляду.

З фото- та відеодоказів, що долучаються разом з відзивом, також вбачається, що жодної господарської діяльності на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_2, що належить на праві власності Черначуку М.В., не здійснюється. Навпаки, вказана земельна ділянка перебуває в занедбаному стані, захаращена сміттям, гаражі розташовані на ній перебувають в непридатному для експлуатації стані.

Крім того, відповідно до чинного законодавства України, технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів здійснюється на підставі ліцензії, дозволу СЕС, договору з пожежною інспекцією, дозволу на проведення зварювальних робіт, сертифіката відповідності стандартам.

Відтак, з огляду на зазначене, суд констатує, що Позивачем не надано суду жодного належного доказу на підтвердження здійснення або наміру здійснювати господарську діяльність на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_2, що належить на праві власності Черначуку М.В., а відтак, і того, що в даному випадку порушуються цивільні права та інтереси Черначука Миколи Васильовича, саме як фізичної особи-підприємця.

В обгрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що ТОВ "Медовий край", без згоди фізичної особи-підприємця Черначука Миколи Васильовича, побудувало автомобільну дорогу загального користування та обгородило вказану дорогу бетонними бордюрами, що, на думку останнього, порушило право вільно і безперешкодно володіти, користуватися і розпоряджатися належною йому на праві власності земельною ділянкою.

Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Як зазначено Верховним Судом України у постанові від 18.05.2016 р. у справі №6-658цс15, при застосуванні ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини. які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст.80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В порушення вищезазначених норм права Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставини викладених в позові, зокрема:

- не надано належних та допустимих, доказів на підтвердження факту самовільної побудови дороги загального користування та встановлення огороджуючих її бетонних бордюрів саме відповідачем - ТзОВ «Медовий край»;

- не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що дорога загального користування використовується виключно Відповідачем;

- не надано належних та допустимих доказів па підтвердження факту того, що дорога загального користування та огороджуючі її бетонні бордюри знаходяться безпосередньо на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_2;

- не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту здійснення або наміру здійснення господарської діяльності Позивачем, як суб'єктом господарських відносин, на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_2.

Разом з тим, Позивачем стверджується (абз.3 позовної заяви), що земельна ділянка, кадастровий номер НОМЕР_2, що належить на праві власності Черначуку М.В., межує (суміжна) із земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_3, власником якої є ТзОВ «К.Л.В.» і яка перебуває в оренді у ТзОВ «Медовий край».

Дане твердження не відповідає дійсності оскільки судом встановлено, що між вказаними земельними ділянками історично розташована дорога загального користування- частина території призначена для руху транспортних засобів і пішоходів, що відділяє між собою земельні ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 та кадастровий номер НОМЕР_3.

Крім того, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно (долучена до матеріалів справи Позивачем), власником земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_3 є ТзОВ «К.Л.В.», орендарями є ТзОВ «Медовий край» та підприємець Косовська Л.В. Однак, позов, з невідомих причин, пред'явлено лише до ТзОВ «Медовий край».

Судом встановлено, що автомобільна дорога загального користування, яка розділяє дві вказані вище земельні ділянки, використовується, як мінімум, чотирма суб'єктами господарювання, в т.ч. і самим Черначуком М.В.

Отже, з огляду на вищезазначене, Позивач не довів, що саме ТзОВ «Медовий край» порушив чи порушує його права власника та що йому саме Відповідачем створені фактичні перешкоди для користування й розпорядження земельною ділянкою кадастровим номером НОМЕР_2.

Разом з тим, на спростування твердження, щодо створення Позивачеві перешкод в користуванні земельною ділянкою, Відповідачем долучено фото- та відеодокази відсутності перешкод у користуванні та розпорядженні, а саме заїзду і виїзду, на територію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2.

Застосування категорій справедливості, добросовісності та розумності є необхідним при винесенні господарськими судами рішень та допомагає уникнути зайвих необгрунтованих витрат учасників судового процесу

В господарському процесі добросовісною має вважатися сумлінна і чесна поведінка сторони, при виконанні суб'єктивних обов'язків і здійснення суб'єктивних прав, уникаючи порушення прав іншої сторони та дій. що можуть ускладнити судовий розгляд.

Розумність у господарському судочинстві можна визначити як пов'язану з добросовісністю та справедливістю властивість зовнішнього прояву поведінки учасника господарсько-процесуальних відносин з точки зору необхідності, правомірності, обґрунтованості, такої поведінки, яка полягає у передбаченні таким учасником обставин, що можуть вплинути на його права і обов'язки та обов'язки інших учасників господарського процесу.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані Позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог Позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12 року «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

За таких обставин, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку щодо доказової необґрунтованості та безпідставності посилань Позивача, в якості підстав позову, факту самовільної побудови дороги загального користування та встановлення огороджуючих її бетонних бордюрів на земельній ділянці кадастровий номер НОМЕР_2 саме Відповідачем - ТОВ «Медовий край», водночас Позивачем не надано будь-яких документальних доказів на підтвердження факту того, що дорога загального користування використовується виключно Відповідачем.

Щодо вимоги Позивача про його право використовувати у своїй господарській діяльності земельну ділянку кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_2, в тому числі і ту частину вказаної земельної ділянки, на якій розташована дорога, яка веде до земельної ділянки площею 0,6986 га кадастровий номер НОМЕР_3, суд зазначає про те, що статтею 95 Земельного кодексу України визначені права землекористувачів, зокрема останні мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. В той же час відповідно до ст.96 цього ж Кодексу землекористувачі зобов'язані:

а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки;

б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля;

в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату;

г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів;

ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі;

д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом;

е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон;

є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем.

Всупереч наведеним нормам законодавства Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту неможливості здійснення Позивачем господарської діяльності на земельній ділянці, що належить Черначуку М.В. на праві власності, як і те, що Відповідачем вчиняються будь-які дії щодо перешкоджання Позивачу використовувати належну йому земельну ділянку у господарській діяльності.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що Позивач не довів, в розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, зокрема порушення його цивільних прав та інтересів Відповідачем в частині здійснення Позивачем господарської діяльності на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_2, а також зважаючи на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, суд вважає за необхідне відмовити Позивачу у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Клопотання представника Відповідача про покладення на Відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 18 200, 00 грн. задоволенню не підлягає, так як Відповідач не надав суду доказів надання йому правової допомоги адвокатом (акт передачі-прийняття робіт, послуг, тощо) та фактичного понесення таких витрат, а саме сплати коштів адвокату. З банківської виписки по АО "Рівненська правова компанія", наданої представником Відповідача (а.с. 70), не вбачається, що кошти сплачені саме на виконання Договору про надання правничої допомоги від 23.08.2018 року, який надано суду представником Відповідача в якості підтвердження виникнення правовідносин по наданню правничої допомоги між Відповідачем та Адвокатським об'єднанням "Рівненська правова компанія".

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити Фізичній особі-підприємцю Черначуку Миколі Васильовичу в задоволенні позову.

2. Судові витрати в частині судового збору за розгляд справи в першій інстанції покласти на Позивача.

Повний текст рішення складено та підписано 10 грудня 2018 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.