ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2018 Справа № 917/1190/18

м. Полтава

за позовною заявою Заступника керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області, вул. Кашинського, 1, м. Миргород, Полтавська область, 37600, в інтересах держави в особі Котелевської селищної ради Полтавської області, вул. Полтавський шлях, 224, сел. Котельва, Котелевський район, Полтавська область, 38600

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Євразія”, вул. Полтавський шлях, 210А, сел. Котельва, Котелевський район, Полтавська область, 38600

про стягнення 86 837,00 грн.,

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 247 ГПК України.

Суть справи: розглядається позовна заява про стягнення 86 837,00 грн. збитків (упущеної вигоди), завданих невиконанням зобов’язання щодо сплати пайової участі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Євразія» є замовником будівництва аптеки за адресою: вул. Полтавський шлях (Жовтнева), 283-а в селищі Котельва Полтавської області. У строк, визначений чинним законодавством, відповідач не уклав договір з Котелевською селищною радою про пайову участь у розвитку інфраструктури міста, передбачений ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Із посиланням на ст. 1166 Цивільного кодексу України прокуратура звернулась до суду із вимогами про стягнення 86 837 грн. збитків (упущеної вигоди), що становить 10% від кошторисної вартості будівництва.

У відзиві на позов від 18.10.2018 року (а.с. 41-43) відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, ТОВ «Євразія», як замовник будівництва аптеки за адресою: вул. Полтавський шлях (Жовтнева), 283-а в селищі Котельва Полтавської області, підпадає під дію п. 2 ч. 4 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», за якою до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва будівель закладів медичного і оздоровчого призначення.

Із доводами відповідача прокурор не погодився з підстав, викладених у відповіді на відзив від 26.10.2018 року (а.с. 59-62) посилаючись на те, що аптека є закладом охорони здоров'я, проте не відноситься до закладів медичного або оздоровчого призначення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Миргородською місцевою прокуратурою встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю “Євразія” у 2015 році здійснено будівництво аптеки за адресою: Полтавська область, сел. Котельва, вул. Полтавський шлях (Жовтнева), 283-а.

Об’єкт прийнято в експлуатацію відповідно до декларації про готовність об’єкта до експлуатації, зареєстрованої Департаментом ДАБІ України в Полтавській області 28.09.2015 року (а.с. 18-20, 51).

Відповідно до п.п. 14, 15 декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 28.09.2015 року, відповідач задекларував 62,6 м2 загальної площі введеного в експлуатацію об’єкта будівництва та вартість будівництва 868 370 грн.

За даними Котелевської селищної ради (лист від 21.06.2018 року, а.с. 28), ТОВ «Євразія» до Котелевської селищної ради щодо укладення договору пайової участі не зверталося.

Враховуючи викладене та той, факт, що у строк, визначений чинним законодавством (зокрема, до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію) ТОВ «Євразія» не уклало з Котелевською селищною радою договір пайової участі у розвитку інфраструктури сел. Котельва та, відповідно, не сплатило коштів пайової участі у розвитку інфраструктури сел. Котельва, прокурор звернувся із позовом про стягнення 86 837 грн. збитків (упущеної вигоди), що становить 10% від кошторисної вартості будівництва аптеки за адресою: вул. Полтавський шлях (Жовтнева), 283-а в селищі Котельва Полтавської області.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

За змістом ст.1 Закону України «Про архітектурну діяльність», замовником є фізична або юридична особа, що має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала у встановленому законодавством порядку відповідну заяву.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов’язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об’єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», за якою до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва будівель закладів медичного і оздоровчого призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. На виконання цієї норми Котелевською селищною радою було прийнято рішення від 26.05.2014 року, яким затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури населених пунктів (далі - Порядок). Як Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», так і Порядком установлено, що саме на замовника покладено обов’язок укладення договору про пайову участь і сплати відповідних коштів.

Виходячи зі змісту ст. 10 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 4, 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», під забудовою території слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає будівництво, зокрема - нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт об’єктів будівництва.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами (ч. 5 ст. 40 Закону).

Відповідно до п. 1 абзацу другого ч. 6 ст. 40 зазначеного Закону, граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати 10 відсотків від загальної кошторисної вартості будівництва об’єкта - для нежитлових будівель та споруд.

Згідно ч. 9 ст. 40 цього Закону, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Відповідачем не було укладено договір про пайову участь у розвитку інфраструктури, що ним не заперечується.

Відповідно до розрахунку, проведеного Котелевською селищною радою від 21.06.2018 року (а.с. 28), розмір збитків, завданих ТОВ «Євразія» у зв’язку з невиконанням зобов’язання щодо сплати пайової участі розвитку інфраструктури сел. Котельва становить 10% від кошторисної вартості будівництва аптеки по вул. Полтавський шлях (Жовтнева), 283-а в селищі Котельва Полтавської області, що складає 86 837 грн. та заявлений до стягнення.

Суд встановив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню враховуючи наступні обставини.

Частинами 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення майнової шкоди (збитків) потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку відповідача як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Дана позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.05.2018 року у справі № 912/1189/17 та від 16.10.2018 року у справі № 916/3162/17, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України мають враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Таким чином, наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. При цьому, докази наявності таких умов повинні бути наведені позивачем у позовній заяві, оскільки, у відповідності до ст.ст. 13, 74 ГПК України, саме на нього покладений процесуальний обов’язок доказування в цій частині.

Як встановлено судом, п. 2 ч. 4 ст. ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення.

Позивач у відповіді на відзив (а.с. 60) посилається на те, що аптека є закладом охорони здоров’я, проте не відноситься до закладів медичного та оздоровчого призначення.

Наказом Міністерства охорони здоров’я від 28.10.2002 року № 385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров'я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров'я», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 р. за № 892/7180, до закладів охорони здоров’я відносять фармацевтичні (аптечні) заклади, в т.ч. аптеки (а.с. 50).

Відповідно до ч. 2 Правил торгівлі лікарськими засобами в аптечних закладах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2004 р. № 1570, аптека є закладом охорони здоров'я, основним завданням якого є забезпечення населення, закладів охорони здоров'я, підприємств, установ та організацій лікарськими засобами шляхом здійснення роздрібної торгівлі.

Ст. 3 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров’я» визначено, що заклад охорони здоров'я - це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників. В цій статті розкривається поняття «медичне обслуговування» як діяльність закладів охорони здоров’я та фізичних осіб - підприємців, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку, у сфері охорони здоров’я, що не обов’язково обмежується медичною допомогою, але безпосередньо пов’язана з її наданням.

При цьому слід зазначити, що поняття «заклад медичного і оздоровчого призначення» законодавство України не містить.

Відповідно до Декларації про готовність об’єкта до експлуатації, зареєстрованій в Департаменті Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області 28.09.2015 року, будівництву аптеки за адресою: вул. Полтавський шлях (Жовтнева), 283-а в селищі Котельва Полтавської області присвоєно код об’єкту 1264.9.

Згідно із Державним класифікатором будівель і споруд ДК 018-2000, затвердженим і введеним в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000 року № 507, код класифікації 1264.9 (заклади лікувально-профілактичні та оздоровчі інші) відноситься до класифікаційного угруповання за кодом 1264 – будівлі лікарень та оздоровчих закладів. При цьому суд звертає увагу, що діючим законодавством не встановлено обмежень щодо включення аптек до числа інших оздоровчих закладів, передбачених ДК 018-2000. До того ж, одиниця класифікації за кодом 1264.9 не містить виключного переліку таких закладів.

Зазначене в п. 2 ч. 4 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначення будівель закладів медичного і оздоровчого призначення на думку суду є поняттям, яке за своїм змістом співпадає із поняття «заклад охорони здоров’я», визначеним Законом України «Про основи законодавства України про охорону здоров’я» та Наказом МОЗ № 385.

Суд звертає увагу, що в Декларації про готовність об’єкта до експлуатації, яка була подана відповідачем і зареєстрована ДАБІ, було зазначено код об’єкту 1264.9, тобто побудований об’єкт введено в експлуатацію як заклад лікувально-профілактичний та оздоровчий інший.

За відсутності в Державному класифікаторі будівель і споруд ДК 018-2000 за кодом 1264.9 виключного переліку таких закладів, суд вважає, що позивач не довів те, що об’єкт будівництва, введений в експлуатацію відповідачем – аптека за адресою: вул. Полтавський шлях (Жовтнева), 283-а в селищі Котельва Полтавської області, не є закладом оздоровчого призначення, про який йдеться в п. 2 ч. 4 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»

За таких обставин, позивачем не доведено наявність протиправного характеру дій (бездіяльності) відповідача, з якими позивач пов’язує виникнення підстав для стягнення збитків, тому позов визнається судом необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129 (ч. 1), 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.І. Пушко