ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2018 р. Справа№ 910/6692/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця»
на рішенняГосподарського суду міста Києва
від27.07.2018
суддя Трофименко Т.Ю.
за позовомприватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград, Дніпропетровська обл.
допублічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ
простягнення 3 065,11 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ :

Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - відповідач) про стягнення 3 065 грн. 11 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" неналежним чином виконало свої договірні зобов'язання щодо здійснення перевезення вантажу позивача, із забезпеченням його збереження до моменту видачі вантажоотримувачу, внаслідок чого під час здійснення відповідачем перевезення вантажу виникла нестача останнього і позивач просить суд стягнути з відповідача вартість втраченого вантажу у розмірі 3 065 грн. 11 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2018 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (надалі - відповідач) у встановлений судом відзиву на позов не подав, у зв'язку з чим справа була розглянута місцевим господарським судом за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 у справі № 910/6692/18 позов було задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" вартість втраченого вантажу у розмірі 3 065 грн. 11 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 грн. 00 коп.

Місцевий господарський суд, посилаючись на норми ст. ст. 225, 314 Господарського кодексу України, ст. ст. 22, 307, 908, 909, 920, 924, 1166 Цивільного кодексу України, ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" та положення Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, зазначав у своєму рішенні про те, що в даному випаду наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, які передбачають застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків (шкоди), а саме: протиправна поведінка відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагонах № 68733021 та № 67653519, завдана шкода - нестача товару, а також причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому відповідачем не доведено, що нестача вантажу у вказаних вагонах сталась не з його вини. Отже, оскільки при перевезенні вантажу позивача відповідачем не було дотримано вимог щодо його збереження, що призвело до нестачі вантажу, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі - відповідач, скаржник) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, зокрема, щодо природної втрати вантажу, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, а саме ст. 2 Цивільного кодексу України, ст.ст. 29, 30, 277 Господарського процесуального кодексу України та положення Статуту залізниць України.

Скаржник зазначав про те, що позовна заява та ухвали суду були направлені безпосередньо на адресу юридичної особи - публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», а на адресу перевізника (скаржника) не направлялись, хоча спір виник саме з діяльності філії, у зв'язку з чим скаржник був позбавлений можливості надати заперечення по суті справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2018 у справі № 910/6692/18 (головуючий суддя Агрикова О.В., судді: Жук Г.А., Чорногуз М.Г.) клопотання публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" про поновлення строку на подання апеляційної скарги задоволено; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 у справі № 910/6692/18; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 у справі № 910/6692/18.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" № 185 (6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

Частиною 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судових справ від 01.10.2018 справу № 910/6692/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2018, справу № 910/6692/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Михальська Ю.Б., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2018 (головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Михальська Ю.Б., Скрипка І.М.) було прийнято апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 у справі № 910/6692/18 до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Михальська Ю.Б., Скрипка І.М.

Окрім того, в названій ухвалі судом зазначено про те, що згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження).

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн Х 100 = 176 200 грн).

Враховуючи, що предметом розгляду у даній справі є стягнення 3 065 грн. 11 коп., то вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» не подав.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України).

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" (надалі - позивач), як вантажовідправник, по залізничним накладним № 47830864 від 13.01.2018 та № 46162178 від 22.02.2018 здійснило відправлення вагонів, зокрема, вагонів з вугіллям кам'яним марки г-газовий № 68733021 та №67653519 зі станції "Ароматна" Придніпровської залізниці на станцію "Енергодар" Придніпровської залізниці одержувачу ДТЕК Запорізька ТЕС.

На станції "Енергодар" Придніпровської залізниці залізницею проведено комісійне переважування маси вантажу, під час якого виявлено, що маса вантажу у вагонах № 68733021 та №67653519 не відповідає масі, вказаній у залізничних накладних, про що складено комерційні акти №476906/25 від 14.01.2018 та № 476906/238 від 26.02.2018.

Так у розділі Д комерційного акту № 476906/25 від 14.01.2018 зафіксовано, що фактично при зважуванні виявилося: Брутто 86210 кг. Тара 20900 кг з бруса вагону. Нетто 65310 кг, що менше від документа на 1690 кг. При комерційному огляді виявлено навантаження навалом, на рівні бортів у вигляді трапецевидної шапки застосовувався каток, ущільнений, є технологічні скоси до бортів і торців вагона. Зліва по ходу поїзда над 6,7 люками є воронкоподібне поглиблення розміром 200 см х 200 см х 120 см. Маркування порушено. Над 7 люком відсутня кришка зачисного люка, закладена дошками, є зазор довжиною 40 см, шириною 15 см. На момент огляду течі вантажу немає. На деталях вагону є сліди просипання вантажу. Вагон без дверей, безлюдний. У технічному відношенні вагон справний, про що складений акт ГУ 106 № 01 від 14.01.2018. відсутній вантаж у вагоні уміститися міг. НВР по штатному розкладу не передбачено.

У розділі Д Комерційного акту № 476906/238 від 26.02.2018 вказано про те, що фактично при зважуванні виявилося: Брутто 90150 кг. Тара 23800 кг з бруса вагону. Нетто 66350 кг, що менше від документа на 1690 кг. При комерційному огляді виявлено: навантаження нижче бортів на 30 м, трапецієвидне, вантаж ущільнений з застосуванням катка, з природними скосами вздовж бортів до лобової та торцевої частина вагона. Над 5 праворуч мається поглиблення 0,8 х 0,8 х 0,6 м. Ущільнення порушено, є сліди ходіння. Над 5 люком праворуч мається конструктивний зазор на довжину люка шириною 4 мм, зазор внутрішньо закладено деревом, зовнішньо закладено паклею. Поглиблення марковане вапном. Вагон без дверей, люка зачинені. На момент огляду течі вантажу немає. У технічному відношенні вагон справний, про що складений акт ГУ 106 № 2 від 26.02.2018 ст. Енергодар. Відсутній вантаж у вагоні уміститися міг. НВР по штатному розкладу не передбачено.

За розрахунком позивача, загальна сума вартості недостачі маси вантажу 3 065 грн. 11 коп. і саме цю суму позивач просив стягнути з відповідача, зазначаючи про те, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності залізничного транспорту загального користування визначено Законом України «Про залізничний транспорт», а відносини, пов'язані з діяльністю транспорту, у тому числі залізничного, регулюються Законом України «Про транспорт», іншими актами законодавства України.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про транспорт» нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов'язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (із змінами і доповненнями) було затверджено Статут залізниць України, згідно зі ст. 6 якого вантаж - це матеріальні цінності, які перевозяться залізничним транспортом у спеціально призначеному для цього вантажному рухомому складі. Вантажовідправником (відправником вантажу, вантажовласником) є зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка довіряє вантаж залізниці для його перевезення. Вантажоодержувачем (одержувачем вантажу, вантажовласником) є зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка за дорученням вантажовідправника отримує вантаж.

Відповідно ст. 2 Статуту залізниць України останній визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України, ст. 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів визначаються цими кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються у встановленому порядку.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення конкретного вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (ст. 909 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В ст. 307 Господарського кодексу України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

В ст.ст. 22, 23 Статуту залізниць України передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Накладна згідно з Правилами оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 863/5084 (далі - Правила оформлення перевізних документів) може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)). Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги. Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Відповідно до п. 6.6 Правил оформлення перевізних документів заповнення накладної на маршрут або групу вагонів здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил з урахуванням таких особливостей, зокрема, у графах 24 "Маса вантажу, визначена відправником" та 25 "Маса вантажу, визначена залізницею" зазначається загальна маса вантажу.

В ст. 24 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Згідно з положеннями ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Вказана правова норма кореспондується з положеннями ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», яка передбачає, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

В процесі судового розгляду було встановлено, що позивач, як вантажовідправник, по залізничним накладним № 47830864 від 13.01.2018 та № 46162178 від 22.02.2018 здійснив відправлення вагонів, зокрема, вагонів з вугіллям кам'яним марки г-газовий № 68733021 та № 67653519 зі станції "Ароматна" Придніпровської залізниці на станцію "Енергодар" Придніпровської залізниці одержувачу ДТЕК Запорізька ТЕС.

При прибутті вагонів на станцію призначення було виявлено нестачу вантажу у вагонах № 68733021 та № 67653519, що відображено у комерційних актах № 476906/25 від 14.01.2018 та № 476906/238 від 26.02.2018.

Згідно зі ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Вимоги до оформлення комерційних актів наведені в п. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, комерційні акти № 476906/25 від 14.01.2018 та № 476906/238 від 26.02.2018 за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому вони є належними та допустимими доказами факту невідповідності маси, зазначеній у залізничних накладних № 47830864 від 13.01.2018 та № 46162178 від 22.02.20148, фактичній масі вантажу позивача.

В ст.ст. 111, 114, 115 Статуту залізниць України визначено, що залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

В ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

В ст. 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно з абз. 1 п. 114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; б) за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; в) за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом в тому, що позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника. Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 115 Статуту залізниць України на підтвердження кількості і вартості відправленого вантажу позивачем надано до матеріалів справи: рахунки-фактури № 90423721 від 31.01.2018, № 90447898 від 258.02.2018; акти приймання-передачі вугільної продукції № 90423721 від 31.01.2018, № 90447898 від 28.02.2018; акти звіряння за кількістю та якістю партій вугільної продукції, поставленої на ДТЕК Запорізька ТЕС № 37 від 31.01.2018 та № 148 від 28.02.2018; Довідки про вартість 1 тони вугільної продукції.

В своїй апеляційній скарзі скаржник наголошував на тому, що місцевим господарським судом не було з'ясовано питання щодо природної втрати вантажу.

З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 було затверджено Правила видачі вагонів, відповідно до ст. 27 яких вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1) 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м'ясо свіже; 2) 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 3) 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м'ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м'ясні всякі; 4) 0,5 % маси всіх інших вантажів.

Як вбачається з матеріалів справи, вартість 1 тони вантажу у вагоні № 68733021 згідно з довідкою вантажовідправника складає 2 197 грн. 64 коп. з ПДВ. В Комерційному акті №476906/25 від 14.01.2018 зазначено про те, що нестача у вагоні № 68733021 склала 1690 кг. Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення 1% маси нетто (від маси нетто 67000 кг) складає: 67000 кг *1% = 670,0 кг.

Таким чином, кількість фактичної нестачі складає: 1690 кг - 670 кг = 1020 кг (1,020т), а сума втраченого вантажу в вагоні №68733021 відповідно становить: 1,020 т * 2 197 грн. 65 коп. = 2 241 грн. 60 коп.

Вартість 1 тони вантажу у вагоні № 67653519 згідно з відомостями, вказаними у довідці вантажовідправника, становить 848 грн. 99 коп. з ПДВ. В Комерційному акті № 476906/238 від 26.02.2018 вказано про те, що нестача у вагоні № 67653519 склала 1690 кг. Сума норми природної втрати та граничного розходження визначення 1% маси нетто (від маси нетто 68000 кг) складає: 68000 кг *1% = 680,0 кг.

Таким чином, кількість фактичної нестачі складає: 1650 кг - 680 кг = 970 кг. (0,97т), а сума втраченого вантажу в вагоні № 68733021 відповідно становить: 0,97 т * 848 грн. 99 коп. = 823 грн. 52 коп.

Наведений розрахунок спростовує доводи апеляційної скарги про неврахування місцевим господарським судом під час встановлення вартості втраченого вантажу його природної втрати під час перевезення.

В ч. 1 ст. 127 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Натомість відповідачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції доказів, які б свідчили про те, що втрата вантажу сталася не з вини перевізника (скаржника), у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що відповідачем не було дотримано вимог щодо збереження вантажу позивача, що призвело до нестачі цього вантажу і завдання шкоди позивачу.

Тобто, в даному випадку наявні всі елементи складу правопорушення, які передбачають настання відповідальності у вигляді відшкодування шкоди (збитків), а саме: протиправна поведінка відповідача, яка полягає у незбереженні вантажу позивача, який перевозився у вагонах № 68733021 та № 67653519; завдана шкода, у вигляді нестачі товару; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Посилання скаржника на те, що безпосередньо перевізнику не направлялися позов та ухвали суду не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем договору на організацію перевезень залізничним транспортом навіть у разі залучення до перевезення третіх осіб відповідальною особою перед позивачем є саме відповідач.

В ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наявні в матеріалах справи пояснення та докази, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позов обґрунтований, підтверджений належними доказами та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 11, 74, 76-79, 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 у справі № 910/6692/18 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2018 у справі № 910/6692/18, зупинену ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2018.

4. Справу № 910/6692/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 06.12.2018.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Ю.Б.Михальська

І.М. Скрипка