ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Справа № 918/289/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Дужич С.П. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Величко К.Я.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1;

відповідача - ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Рівненської області від 06 серпня 2018 року (повний текст складено 14.08.2018) у справі №918/289/18 (суддя Войтюк В.Р.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Топеко Менеджмент"

про розірвання договору про надання послуг з технічного обслуговування від 29 грудня 2016

року №

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 06.08.2018 у справі №918/289/18 в позові Акціонерного товариства "Укртрансгаз" від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Топеко Менеджмент" про розірвання договору про надання послуг з технічного обслуговування від 29.12.2016р. № - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.09.2018 у справі №918/289/18 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" на рішення Господарського суду Рівненської області від 06.08.2018 у справі №918/289/18; призначено справу №918/289/18 до розгляду на "03" жовтня 2018 р. об 14:30 год.

У звязку з ліквідацією Рівненського апеляційного господарського суду і утворенням з 05 жовтня 2018 року Північно-західного апеляційного господарського суду, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22 жовтня 2018 року у справі №918/289/18 прийнято апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Рівненської області від 06.08.2018 у справі №918/289/18 до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Дужич С.П., суддя Миханюк М.В.

26.11.2018 судове засідання у справі №918/289/18 не відбулося у звязку із тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії ОСОБА_3 Учасники справи повідомлені про неможливість проведення судового засідання шляхом розміщення відповідної інформації на сторінці суду офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04 грудня 2018 року у справі №918/289/18 розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" у справі №918/289/18 призначено на 12 грудня 2018 року.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні представники сторін повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" створене відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України "Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 13 червня 2012 року №360-р, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України "Про реорганізацію Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 18 липня 2012 року № 530 внаслідок реорганізації шляхом перетворення у Публічне акціонерне товариство Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", яка створена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 1998 року № 1173 "Про розмежування функцій з видобування, транспортування, зберігання і реалізації природного газу".

Приватне акціонерне товариство "Укртрасгаз", як оператор газотранспортної системи, відповідно до вимог Закону України "Про ринок природного газу", Кодексу газотранспортної системи України, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2493 (далі - Кодекс ГТС), на виключних засадах відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання в належному стані та розвиток, включаючи нове будівництво та реконструкцію, газотранспортної системи з метою задоволення очікуваного попиту суб'єктів ринку природного газу на послуги транспортування природного газу, враховуючи поступовий розвиток ринку природного газу.

Відповідно до п.2 глави 1 Розділу V Кодексу ГТС експлуатацію газотранспортної системи здійснює виключно оператор газотранспортної системи згідно з вимогами чинного законодавства України, нормативними актами у сфері проектування, будівництва та безпечної експлуатації об'єктів газотранспортної системи і технічними нормами та стандартами безпеки.

Пунктом 3 глави 2 Розділу III Кодексу ГТС у випадку, якщо комерційний ВОГ (ПВВГ) у точці входу до газотранспортної системи не розташований у точці приєднання, яка має співпадати з межею балансової належності між операторами суміжних систем або іншими суб'єктами, безпосередньо підключеними до газотранспортної системи, власник комерційного ВОГ (ПВВГ) передає оператору газотранспортної системи на обслуговування на підставі договору відповідну інфраструктуру від комерційного ВОГ (ПВВГ) до межі балансової належності, який передбачає покриття відповідних витрат оператора газотранспортної системи.

З огляду на викладене, 29 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" від імені якого діє філія Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" (виконавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Топеко Менеджмент" (замовник/відповідач) був укладений договір № НОМЕР_1 на надання послуг з технічного обслуговування (далі договір, а.с. 14-16), відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого виконавець зобов'язується за завданням замовника, яке оформлюється у вигляді "Переліку послуг та їх періодичність - річний розрахунок вартості послуг з технічного обслуговування підвідного газопроводу та обладнання підвідного газопроводу та обладнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Топеко Менеджмент", надати послуги по виконанню технічного обслуговування: підвідного газопроводу з запірною арматурою, встановленою на ньому для подачі газу на АГНКС та обладнання замовника з періодичністю згідно з чинними нормативними документами, що регулюють предмет даного договору.

Згідно п. 2.1. договору технічне обслуговування обладнання, профілактичні роботи, проведення перевірок та повірок проводиться за допомогою власного кваліфікаційного персоналу, а також власних технічних засобів виконавця згідно з переліком.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що орієнтовна річна вартість послуг з технічного обслуговування визначається згідно з "Перелік послуг та їх періодичність - річний розрахунок вартості послуг з технічного обслуговування підвідного газопроводу та обладнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Топеко менеджмент", який переглядається та перезатверджується сторонами не рідне 1 раз на рік і долучається до цього договору в якості додатку.

Щомісячна вартість послуг розраховується виходячи з фактично наданих у звітному місяці послуг та їх вартості, відповідно до "Перелік послуг та їх періодичність - річний розрахунок вартості послуг з технічного обслуговування підвідного газопроводу та обладнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Топеко менеджмент", що відображається в акті наданих послуг (п.4.2 договору).

Відповідно до п. 4.7 договору, при виконанні послуг, не передбачених умовами даного договору, оплата за них проводиться окремо на підставі додаткового правочину та калькуляції, розробленої на підставі діючих на момент виконання послуг цін.

Згідно пункту 6 сторони домовилися про те, що всі спори (розбіжності) які можуть виникнути при виконанні умов даного договору, повинні вирішуватися шляхом переговорів. У випадках неможливості досягнення згоди шляхом переговорів, спір передається на вирішення в господарські суди України і розглядаються в установленому порядку згідно з чинним законодавством і умовами даного договору.

Пунктом 7.3 договору визначено, що у випадках, не передбачених цим договором, сторони керуються діючим законодавством України.

Як вбачається, на виконання вимог договору позивач листом від 23 січня 2018 року № 2502вих-18-131 направив відповідачу для затвердження "Перелік послуг - річний розрахунок вартості послуг з технічного обслуговування підвідного газопроводу та обладнання підвідного газопроводу та обладнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Топеко Менеджмент" на 2018 рік.

ТОВ "Топеко Менеджмент", в свою чергу, в листі від 31 січня 2018 року №10/18 заперечив щодо наданого розрахунку вартості послуг (вказаних у "Переліку послуг - річний розрахунок вартості послуг з технічного обслуговування підвідного газопроводу та обладнання підвідного газопроводу та обладнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Топеко Менеджмент" на 2018 рік).

З огляду на це, позивачем у листі від 08 лютого 2018 року № 2502вих-18-267 надано обґрунтування збільшення вартості послуг та вказано на ініціювання розірвання Договору у випадку відмови погодити річний розрахунок вартості послуг з технічного обслуговування підвідного газопроводу та обладнання у триденний термін.

У відповідь на вищевказаний лист відповідач у зв'язку із зменшенням обсягів реалізації метану, просив позивача виключити із розрахунку на поточний рік "транспортні витрати", та залишити діючий порядок, згідно якого доставка працівників позивача до відповідача здійснюється транспортом відповідача.

В подальшому, позивачем інформовано відповідача про припинення надання послуг з технічного обслуговування підвідного газопроводу та обладнання АГНКС Товариства з обмеженою відповідальністю "Топеко Менеджмент" з відповідним повідомленням управління Держпраці в Рівненській області (лист від 14 березня 2018 року № 2505вих-18-387). Вказаний лист залишений відповідачем без відповіді та належного реагування.

Враховуючи викладене, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" посилаючись на те, що непогодження ТОВ "Топеко Менеджмент" нових розцінок та непідписання останнім "Переліку послуг - річний розрахунок вартості послуг з технічного обслуговування підвідного газопроводу та обладнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Топеко менеджмент" на 2018 рік", є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє АТ "Укртрансгаз" можливості надавати послуги, обумовлені сторонами у договорі та отримувати відповідну плату, звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом про розірвання договору про надання послуг з технічного обслуговування № від 29 грудня 2016 року.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не установлено договором.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 188 Господарського кодексу України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду. Право на подання позову про розірвання договору на підставі ст. 188 Господарського кодексу України виникає у сторони в разі, коли у відповідь на пропозицію змінити чи розірвати договір надійшла відповідь із відмовою або не надійшло відповіді у 20-денний строк.

Отже, за змістом наведеної норми розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Однак, матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження дотримання сторонами (а саме позивачем) порядку розірвання договору відповідно до норм чинного законодавства України та умов спірного договору.

Відповідно до ст.651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто, йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, розірвання договору через істотну зміну обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли залишення відповідного правочину в силі призведе до завдання шкоди стороні, яка значно перевищує витрати, необхідні для виконання договору на первісних умовах. При цьому можливість розірвання договору пов'язується безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, за істотної зміни обставин. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 910/21034/17.

Разом з тим, як встановлено судами обох інстанцій, позивачем не доведено обґрунтованості його аргументів щодо істотної зміни обставин в звязку з непогодженням відповідачем нових розцінок та непідписанням останнім "Переліку послуг - річний розрахунок вартості послуг з технічного обслуговування підвідного газопроводу та обладнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Топеко менеджмент" на 2018 рік".

Частина третя статті 653 ЦК України, частина четверта статті 188 ГК України також зазначає, що договір може бути розірвано або за домовленістю сторін, або на вимогу однієї з сторін за рішенням суду.

Крім того, статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Водночас слід зазначити, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено того, що невиконання відповідачем зобов'язань з підписання "Переліку послуг - річний розрахунок вартості послуг з технічного обслуговування підвідного газопроводу та обладнання Товариства з обмеженою відповідальністю "Топеко менеджмент" на 2018 рік, значною мірою позбавило позивача того, на що він розраховував при укладенні договору.

Таким чином, правова можливість задоволення на підставі вказаної норми позовної вимоги про розірвання договору пов'язується не тільки з істотним порушенням другою стороною умов договору, а й з наявністю шкоди, завданої цим порушенням другою стороною договору.

Оцінка порушення договору, як істотного, здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

В даному випадку, відсутні будь-які докази щодо завдання позивачеві відповідної шкоди з боку відповідача у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов спірного договору.

Враховуючи викладене та зважаючи на необґрунтованість доводів позивача щодо істотного порушення відповідачем умов договору (в розумінні положень частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України), місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для розірвання договору про надання послуг з технічного обслуговування від 29.12.2016р. №.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 129, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 06 серпня 2018 року у справі №918/289/18 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Справу №918/289/18 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "14" грудня 2018 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Миханюк М.В.