ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018 року м.Дніпро Справа № 908/899/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибницька ферма "Акватоп", м.Одеса на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.08.2018 року, ухвалене суддею Носівець В.В., повний текст якого складений 13.08.2018 у справі № 908/899/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибницька ферма "Акватоп", м.Одеса

до Фізичної особи - підприємця Філоненка Романа Романовича, м.Мелітополь Запорізької області

про стягнення 108 324,72 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області з позовною заявою звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибницька ферма "Акватоп", м.Одеса про стягнення з Фізичної особи - підприємця Філоненка Романа Романовича 108 324,72 грн, з яких: 99732,00 грн основного боргу, 1828,08 грн 3% річних та 6764,65 грн інфляційних втрат, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовані неповерненням Відповідачем суми попередньої оплати за не поставлений, але оплачений Позивачем товар.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.08.2018 у справі №908/899/18 (суддя Носівець В.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення господарського суду мотивовано відсутністю правових підстав для повернення попередньої оплати виготовленого на замовлення позивача товару, оскільки самим позивачем вимога щодо поставки товару відповідачу не пред`являлась та докази того, що відповідач відмовився поставити товар в матеріалах справи відсутні. Стосовно вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції зазначив, що даний вид відповідальності є похідним від суми основного зобов`язання, крім того, даний вид відповідальності передбачений за порушення грошового зобов`язання, яким не є повернення суми передплати.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рибницька ферма "Акватоп", м.Одеса звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 08.08.2018 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що:

- сторонами листуванням було досягнуто інших домовленостей стосовно поставки товару, а саме відповідач мав домовитися з водієм самостійно про поставку товару в місто Одеса, тобто, скаржник вважає, що будь-яких дій від нього, крім оплати товару, щодо узгодження подальшої доставки товару не вимагалось;

- договір зберігання товару, укладений відповідачем з ФОП Краєвим В.В. та складську розписку скаржник вважає неналежними доказами, які, тим більш, свідчать про порушення відповідачем домовленостей стосовно строку виготовлення товару, в силу того, що товар мав бути доставлений в м.Одесу; також скаржник зазначає про відсутність в матеріалах справи акту приймання-передачі товару, що свідчить про неукладеність договору зберігання відповідно до ч.8 ст.181 Господарського кодексу України;

- наполягає на порушенні відповідачем норм чинного законодавства, що стосуються поставки та купівлі-продажу товару (ст.ст.665, 712 ЦК України).

У відзиві на апеляційну скаргу Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, зазначає про відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи, вказує, що є безпідставними посилання скаржника на зобов`язанні відповідача доставити товар та порушення строків виконання зобов`язання, оскільки вони є припущеннями, що не ґрунтуються на договірних зобов`язаннях сторін, зокрема, твердження Позивача про доставку товару в місто Одесу є хибним, оскільки умовами Відповідача по виготовленню товару було здійснення передплати та приймання товару за місцем його виготовлення - в місті Мелітополі, з урахуванням можливих претензій до нестандартного замовлення та, відповідно, невиправданих витрат із транспортування; товар вчасно був виготовлений відповідачем; більш того, відповідач вказує, що домовився з перевізником для транспортування товару, але представник позивача для приймання виготовленого обладнання не з"явився, а в подальшому, у телефонній розмові зазначив про ремонт у приміщенні, де має бути встановлене обладнання, та зазначив про необхідність його зберігання у третіх осіб, що і було зроблено відповідачем. Таким чином, останній вважає свої зобов`язання з виготовлення замовлення виконаними в повному обсязі, і вказує, що за весь час відносин між сторонами позивач не здійснив жодних дій по отриманню свого обладнання.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 17.09.2018 (суддя - доповідач Зубченко І.В.) апеляційну скаргу позивача залишено без руху з підстав сплати судового збору на невірні реквізити суду. з наданням скаржнику строку на усунення недоліків.

01.10.2018 від скаржника надійшло до суду клопотання про усунення недоліків, з доданими до нього платіжними квитанціями № 98 від 27.09.2018 про сплату 2643 грн та № 99 від 27.09.2018 про сплату 18,24 грн.

Указом Президента України від 29.12.2017 № 454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Дніпропетровський апеляційний господарський суд та Донецький апеляційний господарський суд; утворено Центральний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі.

03.10.2018 розпочав роботу Центральний апеляційний господарський суд.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Відповідно до частин 5, 7 ст. 31 ГПК України, у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На виконання вказаних правових норм забезпечено передачу справи № 908/899/18 з Донецького апеляційного господарського суду до Центрального апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду від 18.10.2018 для розгляду справи №908/899/18 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач), суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.10.2018 справу №908/899/18 прийнято до провадження вищевказаною колегією суддів; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибницька ферма "Акватоп", м.Одеса на рішення господарського суду від 08.08.2018; з урахуванням ціни позову, положень ч.1 ст.270 ГПК України, вирішено розглядати апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження; сторонам наданий строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рибницька ферма "Акватоп" (позивач, замовник), ознайомившись в мережі Інтернет з інформацією, розміщеною на сайті інтернет-магазину "Fresh-Shop", зв'язалося із представником даної компанії - Фізичною особою - підприємцем Філоненко Романом Романовичем (відповідач, виконавець), для замовлення обладнання.

Відповідно до електронної переписки сторін, наданої суду першої інстанції (а.с. 104, 105), 18.09.2017 відповідач повідомив позивачу строк виконання замовлення, який становив сім днів з моменту здійснення передплати та склав техніко-комерційну пропозицію на нейтральне обладнання; 19.09.2017 позивач відправив свої реквізити для виставлення відповідачем рахунку, повідомив, що сплатить 50000,00 грн та вишле скановане доручення, додав ще одну позицію товару (ванна подовжена 1-секційна 1400х600, глибина 400), зазначив відповідачу: «Домовляйтеся по доставці на початок наступного тижня. Оплата за доставку готівкою водію. Нехай дасть ціну».

19.09.2017 Фізична особа-підприємець Філоненко Р.Р. виставив Товариству з обмеженою відповідальністю "Рибницька ферма "Акватоп" рахунок № 327 на оплату стелажів, столів, ванн мийних (надалі - товар, обладнання) на загальну суму 89732,00 грн (а.с.15).

19.09.2017 платіжним дорученням № 41 на суму 50000,00 грн. та 29.09.2017 платіжним дорученням № 47 на суму 49732,00 грн. (всього на суму 99732,00 грн) позивач, із посиланням на рахунок оплатив його, вказавши в призначенні платежу: за вироби, згідно рахунку № 327 від 19.09.2017 (а.с.13, 14).

Відповідач отримання від позивача 99732,00 грн. не заперечував.

При цьому в суді першої інстанції сторони підтвердили, що товар є нестандартним кухонним обладнанням із нержавіючої сталі, яке виготовлялося на замовлення позивача.

09.01.2018 відповідач отримав від позивача електронний лист з проханням відправити скановану видаткову накладну на електронну пошту та відправити оригінал з печаткою на відділення № 21 Нова Пошта в м. Одеса (а.с. 88).

Відповідач не надав позивачу видаткову накладну, оскільки за товаром відповідач не прибув, довіреність на отримання товару не надав.

03.04.2018 позивач направив відповідачу претензію № 03/04 від 03.04.2018 із вимогою повернути грошові кошти.

Відсутність поставленого товару, неповернення Відповідачем суми попередньої оплати і стала підставою звернення Позивача з відповідним позовом до господарського суду.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що поставка мала відбутись на умовах самовивозу, про що позивач був обізнаний, доказів відмови відповідача в поставці товару на вимогу позивача матеріали справи не містять, при цьому вимога позивача була заявлена не стосовно видачі товару, а стосовно повернення грошових коштів, таким чином, позовні вимоги заявлені передчасно та є безпідставними, крім того, вимоги стосовно стягнення 3% річних та інфляційних втрат є похідними та застосовуються до невиконання грошового зобов`язання, яким не є повернення авансу або передплати.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Зазначена стаття повністю кореспондується зі ст.174 Господарського кодексу України.

Статтями 202, 203, 207 ЦК України унормовано, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно зі ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Статтею 642 ЦК України регламентовано, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Таким чином, суд першої інстанції правильно кваліфікував відносини, які виникли між сторонами по справі на підставі письмових та електронних листів, правочином, укладеним у спрощений спосіб, що містить елементи різних договорів, зокрема підряду і купівлі-продажу, тобто змішаним, тому в частині виготовлення замовленого товару до зобов'язань сторін слід застосовувати норми права, що регулюють підрядні правовідносини; а в частині місця виконання зобов'язань сторін, строку виконання обов'язку передати товар та моменту виконання обов'язку продавця передати товар - до зобов'язань сторін застосовуються норми права, що регулюють питання купівлі-продажу та виконання зобов'язань.

Відносини, що виникли із договору підряду та купівлі-продажу, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно положень ст. ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відносини за договором підряду регламентовані главою 61 Цивільного кодексу України.

Статтею 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин 1, 2 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу; договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За частинами 1, 3 ст.843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Згідно зі ст.846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Листуванням сторін, зокрема, листом від 18.09.2017 визначено строк виконання замовлення - 7 днів з моменту передоплати. Передоплата позивачем остаточно здійснена 29.09.2017, тобто кінцевий строк виготовлення обладнання 06.10.2017, про що позивач був обізнаний.

Судом правильно зазначено, що позивач не визначив у позові строк та місце виконання укладеного сторонами правочину щодо передачі йому обладнання; не вказав момент виконання обов'язку продавця передати товар.

Згідно ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Стаття 693 ЦК України передбачає, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 530 Цивільного кодексу України регламентовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зміст правочину сторін не дає змоги визначити строк виконання продавцем зобов'язання передати товар, тому позивач міг у будь-який час, в порядку ст. 530 ЦК України, вимагати від відповідача виконання обов'язку передачі обладнання, шляхом пред'явлення вимоги і такий обов'язок мав бути виконаний відповідачем у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Натомість, доказів звернення ТОВ "Рибницька ферма "Акватоп" з відповідною вимогою щодо виконання відповідачем обов'язку передати товар, позивачем не надані, а направлена у квітні 2018 року претензія містить вимогу щодо повернення грошових коштів, а не поставки виготовленого обладнання.

Відповідно до ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Відповідно до ст. 532 ЦК України місце виконання зобов'язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання провадиться, зокрема, за зобов'язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов'язання; за іншим зобов'язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника. Зобов'язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 197 ГК України господарське зобов'язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов'язання. У разі якщо місце виконання зобов'язання не визначено, зобов'язання повинно бути виконано: за іншими зобов'язаннями - за місцезнаходженням (місцем проживання) зобов'язаної сторони, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ст.689 ЦК України покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Колегія суддів зазначає, що оплатою рахунку № 327 від 19.09.2017, оригінал якого доданий позивачем до матеріалів справи (а.с. 110) та який містить наступне застереження: "Увага! Сплата даного рахунку означає погодження з умовами поставки товару. Повідомлення про оплату обов'язкове, в інакшому випадку не гарантується наявність товару на складі. Товар відпускається по факту прибуття грошей на р/р постачальника, самовивизом, за наявності доручення та паспорту" позивач погодився із фактом отримання товару у місці його виготовлення.

В даному рахунку зазначений логотип інтернет-магазину та місцезнаходження відповідача: місто Мелітополь, вулиця Лисконоженко, 1/1. Додані до справи докази також свідчать, що позивач обізнаний як з цим місцезнаходженням відповідача - місто Мелітополь, вулиця Лисконоженко, 1/1, так і з місцем виготовлення/зберігання товару - місто Мелітополь, вулиця Ушакова, 2А (на сайті інтернет-магазину "Fresh-Shop" в розділі контакти розмішена відповідна інформація).

Електронний же лист позивача від 19.09.2017, на який він посилається як на зміну домовленості стосовно поставки товару, в якому викладена вказівка домовлятися відповідачу про доставку обладнання до м. Одеси, не містить ні конкретної адреси доставки, ні конкретного поштового відділення, складу тощо, де позивачу має бути вручено відправлення, отже, колегія суддів констатує, що сторони не дійшли згоди щодо зміни умов договору про порядок передачі товару. Тому доводи скаржника про обумовлене інше місце поставки товару (м.Одеса) не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Як вже зазначалось, Позивач претензією № 03/04 від 03.04.2018, з посиланням на ст. 665 ЦК України, вимагав у відповідача повернення протягом 7 днів 99732,00 грн. боргу.

Таким чином, з огляду на те, що позивачем не доведено, що: настав строк передачі товару; сторони дійшли згоди, що саме виконавець замовлення має поставити товар, а відповідач за місцезнаходженням не виконав обов`язок щодо надання товару в розпорядження покупцю або чинив будь-які перешкоди в отриманні товару, господарським судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову про стягнення передоплати.

Більш того, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що відмови передати обладнання відповідач не висловлював, від передачі товару не ухилявся, підтвердив наявність виготовленого обладнання, яке з 09.11.2017 зберігається в м. Мелітополі Запорізької області по вулиці Ушакова, 2А, що підтверджується договором зберігання від 09.11.2017 № 027, укладеного між відповідачем та ФОП Краєвим В.В., якому відповідно до акту приймання-передачі на відповідальне зберігання передана виготовлена продукція, складською розпискою ФОП Краєва В.В. від 08.08.2018 про наявність виготовленого обладнання на складі (а.с.85-87).

Отже, доводи скаржника про відсутність акту приймання-передачі на зберігання товару відповідно до п.4.2 договору спростовані матеріалами справи, а неналежність договору, складської розписки, як доказів, не приймаються судом апеляційної інстанції в силу того, що вказані докази свідчать про належне виконання свого обов`язку відповідачем, а матеріалами справи не доведена домовленість сторін про доставку товару в інше місце.

Колегія суддів зазначає, що встановлена передплата становила суму 89 732,00 грн, а надмірно сплачені позивачем 10 000 грн самостійно. При цьому, вказана сума позовних вимог обґрунтована позивачем в позові з посиланням на ст.693 ЦК України та заявлена в цілому як основна заборгованість, а в період розгляду справи, позивач стосовно цієї суми намагався змінити підстави позову на ст.1212 ЦК України. При цьому пояснення, якими позивач фактично змінив підставу позову щодо 10000 грн зі ст.693 ЦК України на ст.1212 ЦК України, подані до місцевого господарського суду з порушенням ст.46 ГПК України, тому обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції та відповідно до ч.5 ст.269 ГПК України не приймаються та не розглядаються у апеляційній інстанції, як позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Стосовно позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму 8592,73 грн. судом першої інстанції в цій частині здійснений правильний висновок, оскільки заявлені нарахування є похідними від вимоги про стягнення 99732,00 грн. основного боргу, крім того, згідно роз`яснення постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", викладене у п.5.2 обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення в апеляційному порядку, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 108 324,72 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв'язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276,281, 282, 283 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибницька ферма "Акватоп", м.Одеса на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.08.2018 року у справі № 908/899/18 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 08.08.2018 року у справі №908/899/18 - залишити без змін.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Рибницька ферма "Акватоп", м.Одеса за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення .

Повне рішення складено та підписано 10.12.2018.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя С.Г. Антонік