РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.12.2018Справа № 910/13170/18
За позовом Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА"до Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова Компанія"

про відшкодування 4435,71 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не призначалося).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

Відповідач проти позовних вимог заперечує повністю.

У відзиві на позовну заяву Відповідач не погоджується з вимогами позову, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази перерахування страхового відшкодування, а також вважає, що Позивач звернувся до Відповідача з відповідною вимогою з пропуском річного строку яка встановлена положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У відповіді на відзив, Позивач заперечував проти тверджень викладених Відповідачем у відзиві на позов. Позивач зазначає, що сума страхового відшкодування була утримана ним в рахунок платежу за умовами договору страхування транспортного засобу №3400060 на підставі заяви страхувальника від 01.06.2017, також, Позивач вказав на те, що постанову суду про притягнення до відповідальності за вчинене ДТП особи, яка є страхувальником Відповідача він отримав 13.08.2018, а тому звернувся із вимого про страхове відшкодування лише 03.09.2018.

У запереченнях на відповідь на відзив, Відповідач заперечив проти доводів Позивача та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Від МТСБУ на виконання вимог ухвали суду надійшли відомості щодо умов укладеного Відповідачем страхового договору (полісу).

Також, Відповідач у своєму відзиві просив суд здійснювати розгляд справи із повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 252 ГПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Судом встановлено, що матеріалів та доказів наданих сторонами у даній справі достатньо для повного та всебічного встановлення судом обставин справи, а тому суд не вважає за необхідне у призначенні судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

31.05.2017 біля будинку №20/1 на ж/м Тополя у м. Дніпрі, була скоєна ДТП. Причинами стало те, що водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Мерседес», д.р.н. НОМЕР_2, не врахувала дорожню обстановку, не дотрималася безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїла зіткнення з припаркованим автомобілем «Равон» д.р.н. НОМЕР_1, водієм якого є ОСОБА_2, чим порушила п. 13.1 ПДР України. Дані обставини підтверджуються довідкою Національної поліції України про ДТП та постановою суду, копії яких містяться у справі.

Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Равон» д.р.н. НОМЕР_1 (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_2 на праві власності, був під керуванням ОСОБА_2 на час ДТП, та який був застрахований Позивачем на підставі Договору страхування транспортного засобу №3400060 від 23.07.2017, копія якого залучена до справи (далі - Договір страхування), Вигодонабувачем за вказаним договором є ОСОБА_2; доказів, що договір не був діючим на час ДТП матеріали справи не містять.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору страхування, та враховуючи, зокрема, рахунок №91 від 13.06.2017 (на суму 4935,71 грн.) ремонтного СТО Застрахованого автомобіля, та звіт оцінювача №32/06/17 від 18.06.2017 з калькуляцією AUDATEX (вартість відновлювального ремонту - 5433,05 грн., значення коефіцієнту зносу у звіті відсутнє) Позивачем було складено страховий акт, відповідно до якого Позивач розрахував страхове відшкодування у розмірі 4935,71 грн. На підставі заяви ОСОБА_2 від 01.06.2017 суму страхового відшкодування було зараховано Позивачем в рахунок страхової премії згідно Договору страхування. Тобто, таким чином було здійснене страхове відшкодування.

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/2774540 Страховиком автомобіля «Мерседес», д.р.н. НОМЕР_2 є Відповідач.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, 03.09.2018 звернувся до Відповідача із вимогою про страхове відшкодування, однак останній відмовив у її задоволені з підстав пропуску Позивачем річного строку на звернення із відповідною заявою до Відповідача.

Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкода зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов'язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу), яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов'язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов'язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) , які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов'язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

При цьому, визначаючи обов'язок страховика за договором (полісом) виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) узятих на себе зобов'язань не є безумовним, а пов'язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов'язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов'язаннях: у деліктному зобов'язанні винуватця; у зобов'язанні страховика за договором (полісом) здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов'язань винуватця та страховика за договором (полісом), а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов'язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов'язанні винуватця; зобов'язанні страховика за договором (полісом).

Відтак, у силу приписів статі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов'язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) узятих на себе зобов'язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов'язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб'єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач звернувся до Відповідача з вимогою про страхове відшкодування внаслідок завдання шкоди застрахованому Позивачем автомобілю внаслідок ДТП, яка сталась 31.05.2017 лише 03.09.2018, що відповідно до п.37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Посилання Позивача на те, що постанову суду згідно якої було встановлено вину ОСОБА_1 у скоєнні ДТП 31.05.2017 ним отримано 13.08.2018, а тому Позивач не міг раніше звернутися до Відповідача із вимогою про страхове відшкодування судом відхиляються з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33-1-2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі письмового запиту страховика або МТСБУ відповідний підрозділ Національної поліції зобов'язаний надати йому довідку про дорожньо-транспортну пригоду, форма та порядок видачі якої встановлюється Міністерством внутрішніх справ України; заклад охорони здоров'я - довідку про тимчасову втрату працездатності (лікування), форма та порядок видачі якої встановлюється Міністерством охорони здоров'я України, відомості про діагноз, лікування та прогноз хвороби потерпілого, висновки судово-медичної експертизи, а також іншу інформацію, необхідну для вирішення питання щодо здійснення страховоговідшкодування або регламентної виплати; медико-соціальна експертна комісія -документи, що підтверджують ступінь втрати професійної чи загальної працездатності потерпілого; суди та правоохоронні органи - копії наявних документів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, розміру заподіяної та відшкодованої шкоди.

Згідно інформації у довідці Національної поліції України про ДТП, матеріали ДТП були направлені до відповідного районного суду.

Тобто, Позивач мав можливість раніше звернутися до суду із запитом для отримання інформації щодо обставин ДТП вчиненого 31.05.2017, доказів протилежного Позивачем не надано.

Розглядаючи спір по суті судом було взято до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17 (провадження № 12-104гс18) про те, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

З огляду на все наведене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на Позивача.

Керуючись статтями ст.ст. 86, 129, ст.ст. 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені розділом IV ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.