РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.11.2018Справа № 910/12492/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничотранспортна компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Единый Источник" (Общество с ограниченной ответственностью «Единый Источник»)

про стягнення 2408000 російських рублів

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники сторін:

від позивача - Шуліга В.В.

від відповідача - не з'явились

В судовому засіданні 26.11.2018 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28.07.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничотранспортна компанія" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Единый Источник" (Общество с ограниченной ответственностью «Единый Источник») про стягнення 2408000 російських рублів заборгованості за контрактом № 2301/601 від 23.01.2017.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Единый Источник" (Общество с ограниченной ответственностью «Единый Источник») є нерезидентом, та знаходиться за адресою: 357827, Російська Федерація, Ставропольський край, місто Георгіївськ, вулиця Леніна, 31 корпус 1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2017 порушено провадження у справі № 910/12492/17, розгляд справи призначено на 29.01.2018, зобов'язано позивача в строк до 21.08.2017 надати суду чотири примірники нотаріально засвідченого перекладу на російську мову ухвали про порушення провадження у справі № 910/12492/17 від 31.07.2017 для направлення відповідачу у порядку, встановленому Угодою, та зупинено провадження у справі у зв'язку із зверненням із судовим дорученням про вручення за кордоном судових документів до компетентного органу Російської Федерації.

Супровідним листом від 29.08.2017 № 01-37.1/1107/17 направлено доручення Головному територіальному управлінню юстиції у місті Києві для подальшого направлення до компетентного органу Російської Федерації.

Судове засідання, призначене на 29.01.2018, не відбулося у зв'язку із перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою суду від 16.02.2018 вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання на 16.07.2018. провадження у справі зупинено, в зв'язку з необхідністю звернутись з судоми дорученням.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва від 13.07.2018 № 05-23/1149 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, справу № 910/12492/17 передано для розгляду судді Усатенко І.В.

Ухвалою суду від 17.07.2018 справу № 910/12492/17 прийнято до провадження, призначено підготовче засідання на 08.10.2018 та провадження у справі зупинено, в зв'язку з необхідністю звернутись з судоми дорученням.

18.07.2018 від Головного територіального управління юстиції у місті Києві надійшло доручення без виконання, у зв'язку з відсутністю адресата за зазначеною адресою.

Супровідним листом від 30.07.2018 направлено доручення Головному територіальному управлінню юстиції у місті Києві для подальшого направлення до компетентного органу Російської Федерації.

Ухвалою суду від 08.10.2018 поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 08.10.2018 підготовче засідання відкладено на 26.11.2018, зупинено провадження у справі, в зв'язку з необхідністю звернутись з судовим дорученням.

Супровідним листом від 24.10.2018 направлено доручення Головному територіальному управлінню юстиції у місті Києві для подальшого направлення до компетентного органу Російської Федерації.

Через канцелярію суду 30.10.2018 від відповідача надійшов лист, в якому вказано, що товар позивачу не був поставлений і в подальшому поставлений не буде, а сума боргу у розмірі 2408000,00 рублів не була повернута в зв'язку з тяжким фінансовим становищем та відсутністю грошових коштів. Лист підписаний директором ТОВ "Единый Источник" (Общество с ограниченной ответственностью «Единый Источник») - Моісєєвим В.І. та скріплений печаткою підприємства.

Ухвалою суду від 26.11.2018 поновлено провадження у справі.

В підготовче засідання 26.11.2018 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Подана відповідачем заява від 30.10.2018 є заявою, в якій відповідач визнав позов, вказавши на існування у нього перед позивачем кредиторської заборгованості у розмірі 2408000,00 рублів. Заява підписана директором відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями про юридичну особу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

Згідно з ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що заява відповідача про визнання позову підписана директором відповідача та скріплена печаткою, не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

23.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Единый Источник" (Общество с ограниченной ответственностью «Единый Источник») (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гірничотранспортна компанія" (покупець) було укладено контракт № 2301/601, відповідно до п. 1.1, 1.2 контракту продавець зобов'язується передати у власність покупця продукцію виробничого-технічного призначення, яка в подальшому іменується - продукція, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію за умовами, викладеними в даному контракті. Ціна, кількість, номенклатура, строки, умови поставки та платежу, а також інші істотні умови зазначаються в специфікаціях, що є невід'ємною частиною даного контракту..

Згідно із п. 4.3 контракту, орієнтовна сума даного контракту складає 2408000,00 рублів РФ.

Відповідно до п. 5.1, 5.2 контракту, даний контракт передбачає одну форму оплати, яка підлягає узгодженню в специфікації до контракту: 100% попередня оплата за рахунком на оплату виставленим продавцем, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця. Валюта контракту і валюта платежу - рубль Російської Федерації.

Строк поставки продукції вказуються у специфікаціях. Продукція вважається зданою продавцем і прийнятою покупцем: за якістю - згідно документу якості, що надається підприємством-виробником; по кількості - згідно товарно-супровідних документів. Супровідними документами продавця є: рахунок-фактура; транспортна накладна; документи якості; копія вантажно-митної декларації продавця. Датою поставки продукції за даним контрактом є дата отримання покупцем продукції. (п. 6.1- 6.4. контракту).

Згідно п. 10.2 контракту за відсутності згоди всі спори між сторонами вирішуються арбітражним судом за місцезнаходженням позивача з застосуванням процесуального та матеріального права країни позивача.

Відповідно до п. 13.7. контракту строк дії контракту встановлюється з моменту підписання до 31.12.2017.

Згідно специфікації № 1 до контракту № 2301/601 від 23.01.2017 згідно з контрактом продавець поставляє покупцю продукцію на наступних умовах: колісні пари РУ1Ш-957-Г НОНК ГОСТ 4835-2006 у кількості 28 штук на загальну суму 2408000,00 рублів Р.Ф. Загальна вартість продукції, що поставляється згідно даної специфікації - 2408000,00 руб Р.Ф. з врахуванням видатків на доставку автомобільним транспортом до вул. Ангарська, 4, 4Б, м. Кривий Ріг, Україна. Умови оплати: 100% попередня оплата за продукцію протягом 3 днів згідно виставленому рахунку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. Умови поставки: поставка здійснюється автомобільним транспортом на умовах DAP м. Кривий Ріг згідно ІНКОТЕРМС 2010, протягом 20 днів з моменту отримання попередньої оплати. Відвантаження товару за згідно даної специфікації здійснюється партіями по 14 штук.

Відповідач виставив позивачу рахунок № 3 від 07.02.2017 на загальну суму 2408000,00 рублів Р.Ф.

Згідно платіжного доручення в іноземній валюті № 71 від 13.02.2017 позивач перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 2408000,00 рублів Р.Ф. з призначенням платежу: попередня оплата за колісні пари згідно контракту № 2301/601 від 23.01.2017, рахунок № 3 від 07.02.17. На платіжному дорученні міститься відмітка банку про його виконання. Крім того, до матеріалів справи долучено копію банківської виписки по рахунку позивача, в якій також підтверджено переказ коштів відповідачу та підтверджено купівлю валюти (повідомлення про виконання операцій з купівлі валюти від 13.02.2017 ).

Позивач звернувся до відповідача з листом від 14.04.2017 № С-0414/1, в якому просив терміново повернути кошти, сплачені за контрактом, в зв'язку з не поставкою товару (докази направлення листа відсутні).

Відповідач надав відповідь на лист позивача (від 19.04.2017 № 1904/601), в якому повідомив про неможливість поставки товару та повідомив про те, що він планує повернути сплачені позивачем кошти у строк до 30.04.2017.

Позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій просив поставити товар, а в разі не поставки повернути сплачені за контрактом кошти.

Крім того, позивачем подано довідку від 26.07.2018 № 26/07-105, в якій повідомлено, що за позивачем обліковується дебіторська заборгованість у вигляді попередньої оплати у розмірі 2408000,00 рублів Р.Ф.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У специфікації до контракту вказано, що поставка здійснюється протягом 20 днів з моменту отримання попередньої оплати. Оскільки, кошти були сплачені позивачем 13.02.2017, то товар мав бути поставлений не пізніше 06.03.2017.

Проте доказів поставки товару позивачу до суду не надано, натомість у своїй заяві відповідач визнає, що товар не був поставлений та не буде поставлений в подальшому в зв'язку зі скрутним фінансовим становищем.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Оскільки, відповідач прострочив виконання своїх договірних зобов'язань, позивач скористався своїм правом, передбаченим ст. 693 ЦК України і звернувся з вимогою про повернення суми попередньої оплати у розмірі 2408000,00 рублів Р.Ф. оскільки товар не був поставлений.

З огляду на вищезазначене вимоги позивача про стягнення з відповідача суми сплаченої ним попередньої оплати за контрактом № 2301/601 від 23.01.2017 у сумі 2408000,00 рублів Р.Ф. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідач, скористався наданим йому законом правом і визнав обґрунтованість позовних вимог у повному обсязі (визнав позов) та просив розглянути справу у найкоротший термін без участі його представника.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, визнаних сторонами у своїх заявах по суті справи та інших заявах з процесуальних питань, з приводу наявності заборгованості у відповідача перед позивачем у розмірі 2408000,00 рублів Р.Ф., а тому вказані обставини не підлягають доказуванню.

Приписами ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.4 ст.191 ГПК України).

Відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону і не порушує права та інтереси інших осіб. У суду наявні законні підстави для прийняття рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Единый Источник" (Общество с ограниченной ответственностью «Единый Источник») (357827, Російська Федерація, Ставропольський Край, м. Георгієвськ, вул. Леніна, 31, корпус 1; ІПН/КПП /262501001, ОГРН 156) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничотранспортна компанія" (01014, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 34, під'їзд 2, к. 513; ідентифікаційний код 32264561) заборгованість за контрактом № 2301/601 від 23.01.2017 у розмірі 2408000 (два мільйони чотириста вісім тисяч) російських рублів. 00 коп., та судовий збір у розмірі 15606 (п'ятнадцять тисяч шістсот шість) грн. 01 коп.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 04.12.2018

Суддя І.В.Усатенко