ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2018 р. Справа №921/14/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1,

секретар судового засідання Лялька Н.Р.,

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 23.04.2018 (суддя Стадник М.С., повний текст складено 03.05.2018)

у справі № 921/14/18

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Державного підприємства «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу», м. Кременець, Тернопільська область

про стягнення 6 033 619,49 грн. за договором купівлі-продажу природного газу №16-219-Б від 30.12.2015

представники:

- від позивача ОСОБА_2,

- від відповідача не зявився.

03.01.2018 до Господарського суду Тернопільської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства (надалі ПАТ) «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про cтягнення з Державного підприємства (надалі ДП) «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» 6 033 619,49 грн. за договором купівлі-продажу природного газу №16-219-Б від 30.12.2015, з яких: 4 188 997,66 грн. основного боргу, 754 823,22 грн. пені, 206 439,61 грн. 3% річних, 883 359,00 грн. інфляційних втрат (а.с. 6-9).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 23.04.2018 у справі №921/14/18 вказаний позов задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 4 188 997,66 грн. основного боргу, 377 411,61 грн. пені, 206 439,61 грн. 3% річних, 883 359,00 грн. інфляційних втрат та 90 504,29 грн. судового збору; в частині стягнення 377 411,61 грн. пені відмовлено (а.с. 147-154).

Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими, однак, при вирішенні спору, врахував клопотання відповідача та, на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України та ч.1 ст. 233 ГК України, зменшив на 50% розмір пені, яку просив стягнути позивач.

Дане рішення оскаржив позивач, оскільки вважає, що при його прийнятті суд порушив норми матеріального та процесуального права та неповно дослідив істотні обставини, що мають значення у даній справі, у звязку з чим рішення в частині зменшення розміру пені просить скасувати та прийняти нове рішення, яким позов в цій частині задоволити повністю. Скаржник зазначив, зокрема, що суд не врахував інтереси позивача та особливі обставини його діяльності, а також, ухвалив рішення без врахування того, що матеріалами справи не доведено важкого фінансового стану відповідача. Відсутність вини відповідача у виникненні боргу та його важкий фінансовий стан не вважає винятковими обставинами, тому, відповідно, вони не можуть бути підставою для зменшення пені в розумінні ч.3 ст. 551 ЦК України та ч.1 ст. 233 ГК України.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. На думку відповідача, при зменшенні розміру пені суд першої інстанції вірно застосував норми процесуального права, ГК України та ЦК України, обґрунтовано взяв до уваги тяжке фінансове становище відповідача, а також той фактор, що на можливість своєчасних розрахунків із позивачем за отриманий природний газ суттєво впливає збитковість тарифів, встановлених для населення, і постійна наявність заборгованості по компенсації пільг.

Відповідач не зявився в судове засідання 22.11.2018 та подав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням на лікуванні повноважного представника який представляв інтереси підприємства на всіх етапах судового розгляду. Розглянувши подане клопотання, колегія суддів вирішила відмовити в його задоволенні, оскільки судовий розгляд вже відкладався за клопотання відповідача і він повторно не забезпечив явку свого представника, а також, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

30.12.2015 між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», (продавцем) та ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» (покупцем) було укладено договір №16-219-Б на купівлю-продаж природного газу (а.с. 16-20), відповідно до умов якого позивач зобовязався передати у власність покупця у 2016 році природний газ в обсязі 1635,507 тис.куб.м., а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору, для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів.

З метою узгодження вартості природного газу, порядку та умов передачі газу, а також порядку та умов проведення розрахунків, між сторонами у справі було укладено додаткові угоди, а саме: №1 від 01.02.2016, №2 від 26.02.2016, №3 від 31.03.2016, №4 від 29.04.2016, №5 від 25.05.2016, №6 від 27.07.2016, №7 від 30.08.2016, №8 від 29.09.2016, №9 від 31.10.2016 та №10 від 30.11.2016 (а.с. 21-31).

Додатковою угодою №3 від 31.03.2016 (а.с. 23) до договору сторони змінили, зокрема, редакцію п. 6.1 договору та передбачили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

Відповідно до п.3.1 та 3.3 договору (в редакції додаткової угоди №3 від 31.03.2016), не пізніше 10-го числа, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцю підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 13-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленим печаткою. Право власності на газ переходить від продавця до покупця після підписання актів приймання-передачі.

Відповідно до п.11.1 договору, він набуває чинності з дати підписання повноважними представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов договору продавець поставив покупцю природний газ в кількості 554,004 тис. куб. м на загальну суму 4 188 997,66 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2016 на суму 1 519 112,96 грн., від 29.02.2016 на суму 1 290 559,61 грн., від 31.03.2016 на суму 1 174 726,54 грн., від 30.04.2016 на суму 204 598,55 грн., які підписані представниками сторін без заперечень, підписи яких скріплені печатками сторін договору (а.с. 32-35).

Відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання по оплаті вартості отриманого природного газу виконував неналежним чином та з порушенням передбаченого умовами договору терміну розрахунків. Станом на день звернення позивача до суду з даним позовом, заборгованість ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» за отриманий у зазначений період згідно договору №16-219-Б від 30.12.2015 природний газ становила 4 188 997,66 грн., що вбачається із довідки по операціях ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» (а.с. 37) та довідки про сальдо (а.с. 36).

Як було зазначено вище, предметом судового розгляду у даній справі є стягнення з відповідача основної заборгованості у вищеназваному розмірі, а також 754 823,22 грн. пені, 206 439,61 грн. 3% річних та 883 359,00 грн. інфляційних втрат.

ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» не заперечувало проти вказаного позову, проте на підставі ст.551 ЦК України та ст.223 ГК України, під час розгляду справи в суді першої інстанції просило суд зменшити розмір пені (а.с. 86-101).

Згідно з ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті ст. 526 ЦК України, 193 ГК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а також ту обставину, що факт прострочення оплати та розмір заборгованості за договором №16-219-Б від 30.12.2015 не заперечується відповідачем, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 4 188 997,66 грн. основного боргу.

В п. 7.1 договору, сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством України, а також цим договором.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 258 ЦК України та ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано та стягуються такі санкції протягом строку позовної давності в один рік, при цьому позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У пункті 9.3 договору сторони встановили спеціальну позовну давність тривалістю 5 років для захисту прав сторін за цим договором, у тому числі щодо спорів про стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних.

В позовній заяві ПАТ «НАК «Нафтогаз України» надало розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за відповідні періоди прострочення (а.с. 13-15).

Відповідно до вказаного розрахунку, позивач просив стягнути:

- за зобовязаннями січня 2016 року: 288672,97 грн. пені (за період з 16.02.2016 по 15.08.2016); 78551,75 грн. 3% річних (за період з 16.02.2016 по 06.11.2017); 352882,98 грн. інфляційних нарахувань (за період з 01.03.2016 по 30.09.2017);

- за зобовязаннями лютого 2016 року: 234592,71 грн. пені (за період з 15.03.2016 по 14.09.2016); 63771,56 грн. 3% річних (за період з 15.03.2016 по 06.11.2017); 284045,04 грн. інфляційних нарахувань (за період з 01.04.2016 по 30.09.2017);

- за зобовязаннями березня 2016 року: 198676,43 грн. пені (за період з 15.04.2016 по 14.10.2016); 55062,83 грн. 3% річних (за період з 15.04.2016 по 06.11.2017); 210082,50 грн. інфляційних нарахувань (за період з 01.05.2016 по 30.09.2017);

- за зобовязаннями квітня 2016 року: 32881,11 грн. пені (за період з 17.05.2016 по 16.11.2016); 9053,47 грн. 3% річних (за період з 17.05.2016 по 06.11.2017); 36348,48 грн. інфляційних нарахувань (за період з 01.06.2016 по 30.09.2017).

Перевіривши правильність розрахунку вказаних сум, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем вірно нараховано вказані суми, а місцевим господарським судом правомірно присуджено стягнення таких.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Керуючись ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість зменшити розмір пені на 50%. При цьому, з матеріалів справи вбачається наявність наступних підстав для зменшення розміру штрафних санкцій: 1) ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» засноване виключно на державній власності та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, а основним видом діяльності підприємства є розподілення природного газу споживачам, основною категорією яких є населення та бюджетні установи й організації; 2) відповідно до умов договору №16-219-Б від 30.12.2015 відповідач отримував природний газ від позивача виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а не для власних потреб; 3) наявність складної фінансової ситуації на підприємстві за результатами фінансово-господарської діяльності 2016 та 2017 років, внаслідок чого відповідач не мав змоги вчасно та у повному обсязі розрахуватися з позивачем за поставлений газ, що підтверджується фінансовими звітами та звітами із праці за відповідні періоди (а.с. 89-99), з яких вбачається наявність у підприємства поточної заборгованості, заборгованості по заробітній платі та невеликого розміру чистого прибутку; 5) позивачем не обґрунтовано завдання йому збитків саме через порушення відповідачем зобовязань за договором; 6) пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість зменшення розміру пені на 50%.

Стосовно доводів, наведених ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного рішення в частині неповного стягнення пені, із покликанням на порушення судом приписів ст.ст. 233 ГК України та 551 ЦК України, судова колегія зазначає, що даними правовими нормами передбачено право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, а тому посилання скаржника на порушення судом даних норм є необґрунтованим. При цьому, судом першої інстанції враховано всі обєктивні обставини, які мають значення при прийнятті рішення про зменшення розміру пені, а також взято до уваги спеціальний статус позивача, який є стратегічним підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, у звязку з чим суд зменшив штрафні санкції лише на 50%.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалене відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 23.04.2018 у справі №921/14/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови складено 04.12.2018.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік