СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"05" грудня 2018 р. Справа № 917/749/18

Суддя-доповідач Лакіза В.В., розглянувши матеріали апеляційної скарги Кременчуцької міської ради Полтавської області (вх.№1231),

на ухвалу господарського суду Полтавської області від 30.10.2018, постановлену суддею Кульбако М.М. у приміщенні господарського суду Полтавської області,

у справі №917/749/18,

за позовом Кременчуцької міської ради Полтавської області, м.Кременчук, Полтавська обл.,

до фізичної особи-підприємця Яніклевич Олега Володимировича, м. Полтава,

про знесення самочинного будівництва,

ВСТАНОВИЛА:

Кременчуцька міська рада Полтавської області звернулась до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Яніклевича Олега Володимировича про знесення за власний рахунок самочинно збудованого торгівельного павільйону - магазину для реалізації продовольчих товарів в районі житлового будинку № 13 по вул. Героїв України в м. Кременчуці Полтавської області з приведенням земельної ділянки в попередній стан, придатний для використання.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 27.07.2018 позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 28.08.2018.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 30.10.2018 закрито провадження у справі № 917/749/18; повернуто Кременчуцькій міській раді Полтавської області (пл. Перемоги, 2 , м. Кременчук, Полтавська обл., 39600, ) з Державного бюджету судовий збір у розмірі 1762,00 грн, сплачених за платіжним дорученням № 180 від 20.03.2018, оригінал якого міститься в матеріалах справи № 917/749/18. Роз'яснено позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Кременчуцька міська рада Полтавської області з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 30.10.2018 у справі № 917/749/18, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Одночасно скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду та відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Тобто, перебіг строку на оскарження в апеляційному порядку судового рішення визначено в законодавчому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим господарським судом 30.10.2018. Отже, строк подання апеляційної скарги сплив 09.11.2018.

Проте, скаржником було подано апеляційну скаргу до Східного апеляційного господарського суду 15.11.2018, що підтверджується відбитком календарного штемпелю на описі вкладення у цінний лист, з яким апеляційну скаргу було направлено на адресу суду, тобто після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду, встановленого ч.1 ст. 256 ГПК України на 6 днів.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частин 2, 3 статті 256 ГПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Водночас, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

З огляду на викладене, процесуальним законом не передбачено обов'язок суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника та в кожному випадку суд має визначити, з якої поважної причини такий строк був порушений скаржником, та чи підлягає відновленню; з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та докази, що підтверджують доводи заявника.

В обґрунтування заявленого клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Полтавської області скаржник посилається на те, що судове засідання 30.10.2018 проводилось в режимі відеоконференції, яка відбулась в Автозаводському суді м. Кременчука Полтавської області, в якому було оголошено вступну та резолютивну частину ухвали суду. Повний текст оскаржуваного процесуального документу заявник отримав лише 05.11.2018, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції позивача у справі.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції") від 16.12.1992 року).

Розглянувши подане заявником апеляційної скарги клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, зважаючи на невеликий проміжок часу з пропуску строку на апеляційне оскарження та з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 129 Конституції України, ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, та для захисту прав і охоронюваних законом інтересів сторін суд апеляційної інстанції вважає, що строк ним пропущено з поважних причин, у зв'язку з чим він підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, суддя-доповідач дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без руху, з наступних підстав.

15.12.2017р. набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначені розміри ставок судового збору, що справляється з апеляційних і касаційних скарг на судові рішення.

Відповідно до п.п. 7 п. 2 ч. 2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2018 встановлено у розмірі 1762 грн.

Відтак, Кременчуцькій міській раді Полтавської області за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Полтавської області від 30.10.2018 у справі №917/749/18 належало сплатити судовий збір в розмірі 1762,00 грн., проте скаржником до матеріалів апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Одночасно з апеляційною скаргою скаржником подано клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

В обґрунтування поданого у справі клопотання заявник вказує на те, що у Казначейській службі м. Кременчук Полтавської області на розгляд реєстрів бюджетних та фінансових зобов'язань надається 3 дні, а фінансування відбувається у строк 7-10 днів, що надає можливість провести фінансування даного платежу лише через 14 днів. Таким чином, Кременчуцька міська рада Полтавської області зазначає про об'єктивну неможливість додати до апеляційної скарги документ про сплату судового збору, але відповідний платіж було розпочато та документ про оплату судового збору за подання апеляційної скарги буде наданий найближчим часом.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, або існування інших законодавчо визначених обставин, які є підставою для відстрочення сплати судового збору.

При цьому оскільки статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення суду від 28.10.1998 року у справі "Ейрі проти Ірландії", серія А, N 32, п. 25 - 26).

Суд підкреслює, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (див., наприклад, рішення суду від 10.07.1998 року у справі компанії "Тіннеллі та сини, Лтд. та ін." і "Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства", Reports 1998-IV, с. 1660, п. 72, та рішення суду від 28.11.2006 року у справі "Апостол проти Грузії", заява N 40765/02). При цьому, Суд в якості "законної мети" визнає, зокрема, фінансування функціонування органів судової влади та дія в якості стримуючого фактору від легковажних позовів (рішення суду від 12.06.2007 року у справі "Станков проти Болгарії" (Case of Stankov v. Bulgaria, заява N 68490/01, п. 57).

У зв'язку із цим слід зробити висновок, що норми частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" містять вичерпний перелік підстав, за яких суд може задовольнити клопотання про відстрочення сплати судового збору. Натомість, скаржник в клопотанні про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі не зазначив жодної із підстав, передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір" та не надав доказів на підтвердження будь-якої із таких підстав.

З огляду на відсутність умов, визначених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для задоволення клопотання Кременчуцької міської ради Полтавської області про відстрочення сплати судового збору.

Згідно з частиною 2 статті 260 ГПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням викладеного, суддя-доповідач дійшов висновку, що апеляційна скарга подана з порушенням вимог пункту 2 частини 3 статті 258 ГПК України, а саме, без надання доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Полтавської області слід залишити без руху на підставі статті 260 ГПК України та встановити десятиденний строк з дня вручення ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги.

Таким чином, у зв'язку з несплатою судового збору Кременчуцькою міською радою Полтавської області необхідно усунути недоліки апеляційної скарги та подати суду документ про сплату (зарахування) судового збору в установленому законом порядку та розмірі, а саме у сумі 1762,00 грн.

Керуючись статтями 174, 234, 256, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

УХВАЛИЛА:

1. Апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Полтавської області на ухвалу господарського суду Полтавської області від 30.10.2018 у справі №917/749/18 залишити без руху.

2. Встановити Кременчуцької міської ради Полтавської області десятиденний строк з дня вручення ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги.

3. Наслідки неусунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 174, 260, 261 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею-доповідачем та не підлягає оскарженню.

Суддя - доповідач В.В. Лакіза