ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2018 Справа № 904/2455/18

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, посвідчення №1560 від 14.09.2018, довіреність №67-234 від 27.11.2018, адвокат

від відповідача: ОСОБА_2, посвідчення №1591 від 04.01.2017, ордер серії ПТ №002165 від 03.12.2018, адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 у справі №904/2455/18 (суддя Васильєв О.Ю.; рішення ухвалене о 12:23 год. у місті Дніпро, повне рішення складено 28.08.2018)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод", м.Кам'янське, Дніпропетровська область

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м.Кам'янське, Дніпропетровська область

про стягнення 2175920,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Приватне акціонерне товариство "Дніпровський коксохімічний завод" (позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (відповідач) про стягнення 2175920,14 грн. заборгованості за договором поставки №14/515/14-1433-02 від 13.08.2014, у тому числі 148673,62 грн. - три проценти річних та 2133262, 26 грн. - пеня.

Позивач обґрунтував позовні вимоги посиланням на обставини неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №14/515/14-1433-02. Вказував, що такі порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій відповідно до вимог закону.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 у справі №904/2455/18 (суддя Васильєв О.Ю.) позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" 148673,62 грн. трьох процентів річних, 639080, 51 грн. пені та 11816,31 грн. витрат на сплату судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено, судові витрати в цій частині покладено на позивача.

Відмовляючи частково у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилаючись на частину другу статті 604 Цивільного кодексу України, дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені в розмірі 2133262,26 грн. (за період з 18.12.2017 по 03.05.2018) на суму заборгованості за договором, що встановлена рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справах №904/8969/17 та №904/10667/17 в розмірі 18457779,64 грн. з урахуванням того, що після укладення Додаткової угоди № 9 у зобов'язаннях сторін відбулася новація зобов'язання відповідача зі сплати пені на сплату штрафу та що зі змісту укладеної сторонами Додаткової угоди №9 не вбачається наміру сторін, спрямованого на стягнення з відповідача пені.

Позивач (ПрАТ "ДКЗХ") звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що не погоджується з вищевказаним рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 у справі №904/2455/18, вважає його таким, яке прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин справи, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та, на його думку, є підставою для його скасування судом апеляційної інстанції з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує на те, що нарахування пені є обґрунтованим до часу укладення Додаткової угоди №9, а саме до 18.12.2017. До того ж, вказує, що судом було прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог, проте у відповідності до змісту оскаржуваного рішення суду від 28.08.2018 року господарським судом першої інстанції було прийнято рішення щодо задоволення позовних вимог виходячи із змісту прохальної частини позовної заяви без урахування заяви про зменшення позовних вимог. Позивач вважає такі дії суду першої інстанції такими, що суперечать чинному законодавству та прямо обмежують його у праві на справедливий суд.

В судовому засіданні 03.12.2018 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач (ПАТ "ДМК) відзив на апеляційну скаргу по суті заявлених вимог не надав. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції врахувати раніше надані заперечення у відзиві на позов про наявність обставин, які перешкоджали виконанню судового рішення про стягнення заборгованості.

За результатами перегляд справи судом апеляційної інстанції в судовому засідання 03.12.2018 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, які приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

Між Публічним акціонерним товариством "ЄВРАЗ Дніпродзержинський коксохімічний завод" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Дніпровський коксохімічний завод" відповідно до Статуту, Постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат" (Покупець) укладено договір поставки коксового газу №14/515/14-1433-02 від 13.08.2014 (надалі -Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору, Постачальник (ПрАТ "ДКХЗ") зобов'язався в порядку та на умовах визначених цим Договором поставити та передати у власність Покупця (ПАТ "ДМК") коксовий газ (в подальшому іменований "Товар" або "Продукція"), а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити його вартість.

Відповідно до пункту 5.2. Договору сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати товару, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 0,2 % від суми платежу за кожний день прострочення виконання грошового зобов'язання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення (а.с.10-11).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2017 у справі №904/8969/17 з відповідача на користь позивача стягнуто 10782858,83 грн. боргу за договором (сума основного боргу без штрафних санкцій 3% річних та пені). Зазначене рішення суду відповідачем не виконано.

15.12.2017 між сторонами було укладено Додаткову угоду №8, відповідно до умов якої сторони домовились встановити еквівалент ціни поставленого товару в іноземній валюті - доларах США. Еквівалент ціни поставленого товару в доларах США, визначається сторонами шляхом перерахунку (конвертації) ціни товару в гривнях зазначеної в рахунках (рахунках-фактурах) за офіційним курсом доларів США, що встановлений Національним банком України (НБУ) на день поставки товару (курс UAH/USD). Відповідно до умов вищевказаної додаткової угоди сторони домовились, що оплата відповідачем товару за договором має здійснюватися в національній валюті України (гривні) шляхом перерахування відповідачем грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, зазначений в договорі. Відповідач зобов'язався сплатити позивачу еквівалент грошового зобов'язання (боргу) в доларах США, шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України (гривні) на поточний рахунок позивача, зазначений в договорі. Сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається відповідачем за офіційним курсом доларів США, який встановлений НБУ на день здійснення платежу (курс UAH/USD). Сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається відповідачем за офіційним курсом доларів США, який встановлений НБУ на день здійснення платежу (курс UAH/USD). Поставлений товар вважається повністю оплаченими, якщо сума фактично здійснених відповідачем платежів в гривнях за поставлену партію товару, перерахована в еквівалент, виражений в доларах США, за офіційним курсом НБУ гривні по відношенню до долара США встановленого на 0:00 годин дати фактичної оплати цієї партії товару, дорівнює ціні в еквіваленті, вираженому в доларах США, цієї партії товару, розрахованої з урахуванням доплати/знижок, фактичної ваги і фактичних якісних характеристик цієї партії товару. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок позивача, зазначений в цьому договорі.

18.12.2017 між сторонами укладено Додаткову угоду №9 до договору, згідно пункту 1 якої відповідач визнав наявність заборгованості (загальну суму боргу) перед позивачем за договором, яка станом на дату підписання додаткової угоди становила еквівалент 593261,68 доларів США.

Пунктом 2 зазначеної Додаткової угоди №9 сторони підтвердили, що частина заборгованості в сумі 10782858,83 грн. стягнута з відповідача на користь позивача на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2017 у справі №904/8969/17 (частина основного боргу без врахування пені, штрафних санкцій, тощо).

Відповідно до пункту 3 Додаткової угоди №9 відповідач зобов'язався сплатити позивачу еквівалент грошового зобов'язання (боргу) в доларах США протягом 5 (п'яти) днів з моменту набрання чинності додатковою угодою, шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України (гривні) на поточний рахунок позивача, зазначений у договорі. Сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається відповідачем за офіційним курсом доларів США, який встановлений Національним банком України (НБУ) на день здійснення платежу (курс UAH/USD).

Пунктом 4 Додаткової угоди №9 передбачено, що загальна сума боргу відповідача включає в себе: а) частину боргу, стягнуту в судовому порядку (пункт 2 даної угоди); б) частину боргу, нестягнуту в судовому порядку, яка може бути визначена за такою формулою: "Частина боргу, яка не стягнута в судовому порядку" = "Загальна сума боргу (еквівалент доларів США в гривнях по курс НБУ UAH/USD на день здійснення платежу та/або вимоги "позивача" відняти "частина боргу, стягнута в судовому порядку (відповідно до п. 2 угоди"). Відповідно до п. 5 додаткової угоди №9 датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок позивача, зазначений в договорі.

Пункт 6 Додаткової угоди №9 визначає, що у випадку несвоєчасного виконання своїх зобов'язань за пунктом 3 даної угоди відповідач зобов'язаний сплатити позивачу штраф в розмірі 30% (тридцять відсотків) від суми невиконаного грошового зобов'язання, що становить гривневий еквівалент 177978,50 доларів США. Штраф визначається (розраховується) за формулою: "Загальна сума боргу (еквівалент в доларах США)" поділити на "100%" і помножити на "30%". Відповідач зобов'язаний самостійно сплатити штраф у розмірі 177978,50 доларів США в день виникнення обставин несвоєчасного виконання відповідачем грошового зобов'язання за пунктом 3 цієї додаткової угоди, шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України (гривні) на поточний рахунок позивача, зазначений в договорі. Сума штрафу, що підлягає сплаті у гривнях, визначається відповідачем за офіційним курсом доларів США, який встановлений НБУ на день здійснення платежу.

На виконання умов договору протягом липня - листопада 2017 року позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму, що еквівалентна 593261,68 доларів США.

Крім того, у грудні 2017 року та січні 2018 року позивачем було постановлено відповідачу товар на суму 1848206,56 грн. та 694556,40 грн., що разом еквівалентно 90647,08 доларів США.

Таким чином, позивачем у період з липня 2017 року по січень 2018 року здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму, що еквівалента 25170513,57 доларів США (із розрахунку 16135305,9 + 9035 207,66 = 25170513,57).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2018 у справі №904/10667/17 позов ПрАТ "ДКХЗ" задоволено у повному обсязі, вирішено: Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" суму заборгованості в розмірі - 7674920,81 грн., штраф в розмірі - 4803400,86 грн., 3% річних в розмірі - 148905,47 грн. та 189408,42 грн. судових витрат.

Зазначеним рішенням суду встановлено, що на виконання умов Договору протягом липня - листопада 2017 року позивачем було поставлено відповідачу обумовлений Договором товар на загальну суму, що еквівалентна 593261,68 доларів США, що підтверджується додатковими угодами до Договору та іншими письмовими доказами, що були долучені до позовної заяви та знаходяться в матеріалах справи.

При зверненні до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, що є предметом судового розгляду у даній справі №904/2455/18 та за результатами судового розгляду якого судом першої інстанції було прийнято оскаржуване рішення, позивачем було заявлені вимоги стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод": - 148673,62 грн. - 3% річних від суми боргу 18457779,64 грн. (за період з 27.02.2018 до 04.06.2018); - 2133262,26 грн. - пені (на суму 10782858,83 грн. за період з 01.11.2017 по 19.02.2018 та на суму 7674920,81 за період з 02.11.2017 по 03.05.2018; - 34229,04 грн. - судового збору.

09.08.2018 в підготовчому засіданні позивачем було подано до господарського суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь: 248800,75 грн. 3% річних (від суми боргу 18457779,64 грн., за період з 27.02.2018 до 09.08.2018); - 1927119,39 грн. пені (на суму 10782858,83 грн. за період з 01.11.2017 по 21.03.2018 та на суму 7674920,81 за період з 21.11.2017 по 21.05.2018); - 32638,80 грн. судового збору.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Право, на основі вільного волевиявлення сторін, встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги в частині про стягнення суми 148673,62 грн. трьох процентів річних, 639080,51 грн. пені суд першої інстанції виходив із того, що одним з різновидів домовленості сторін, як підставою для припинення зобов'язання, є новація зобов'язання - заміна первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (частина 2 статті 604 Цивільного кодексу України).

Суд першої інстанції вважав, що виходячи зі змісту укладеної сторонами Додаткової угоди №9, зазначена угода не містить умов стосовно намірів сторін, спрямованих на стягнення з відповідача пені, тобто укладаючи цю угоду відбулась новація зобов'язання відповідача по сплаті пені на сплату штрафу, а тому обґрунтованим є нарахування відповідачу пені до часу укладення вищезазначеної угоди, а саме до 18.12.2017.

Внаслідок здійсненого судом першої інстанції перерахунку, розмір пені на суму не погашеної заборгованості за рішення господарського суду у справі №904/8969/17 в сумі 10782852,83 грн. (за період з 01.11.2017 по 17.12.2017) склав 376661,30 грн.; та розмір пені на суму не погашеної заборгованості за рішення господарського суду у справі №904/10667/17 в сумі 7674920,81 грн. (за період з 02.11.2017 по 17.12.17) склав 262419,21 грн. Всього розмір пені (внаслідок здійсненого судом перерахунку) склав 639080,51 грн. (376661,30 грн. + 262419,21 грн. = 639080,51 грн.) Таким чином, за висновком суду першої інстанції саме цей розмір пені підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а в задоволенні іншої частини пені, суд першої інстанції вважає за необхідне відмовити, як необґрунтованої.

Однак, дослідивши доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає зазначені висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають чинному законодавству з огляду на таке.

Щодо застосування до спірних правовідносин положень статті 604 Цивільного кодексу України, то згідно з частиною другою цієї статті, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тим ж сторонами (новація).

Юридичною підставою для зобов'язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов'язання. Істотними умовами такого договору є: предмет, вказівка на колишнє й нове зобов'язання, яке виникає замість попереднього, яке припиняється. Про намір вчинити новацію сторони повинні зазначити в договорі.

Судом першої інстанції наведено характерні особливості новації, зокрема - наявність домовленості сторін про заміну зобов'язання новим, при цьому, намір замінити одне зобов'язання іншим, повинен бути прямо і недвозначно виражений в тексті договору або ж має впливати із сутності нового зобов'язання. Але, при цьому судом першої інстанції не надано будь-якої правової оцінки суттєвій обставині справи, що в Додаткових угодах Сторони не зазначали відомостей ні про фактичну новацію; ні про заміну умов про відповідальність сторін за невиконання умов первісного Договору, а саме з пені на штраф.

Не враховано судом також й тієї обставини, що в пункті 8 Додаткової угоди №9 сторони обумовили, що ця додаткова угода є невідємною частиною Договору №14/515/14-1433-02 від 13.08.2014.

Таким чином, сторонами вільно і самостійно було досягнуто згоди щодо можливості застосування до покупця відповідальності одночасно двох видів неустойки: пені та штрафу.

Відповідно, відсутні будь-які підстави вважати, що пункт 5.2. Договору фактично припинив свою дію 18.12.2017 (з дати укладення Додаткової угоди №9) та позивач обмежений можливістю нарахування пені лише до 18.12.2017. Тобто, позивач має право нараховувати як штраф, так і пеню після укладання Додаткової угоди №9 від 18.12.2017.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, що визначена статтею 627 Цивільного кодексу України, та визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція міститься у висновках Верховного Суду (зокрема, в постанові від 09.02.2018 у справі №911/2813/17 та постанові від 30.05.2018 у справі №910/6046/16).

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що вищезазначений висновок господарського суду першої інстанції щодо новації зобов'язання, внаслідок якої відповідач, як покупець, має нести відповідальність лише у виді штрафу - є наслідком неповного з'ясування судом першої інстанції обставин справи, а саме неврахування змісту укладеного між ними правочину - первісного Договору та Додаткової угоди №9.

Наслідком неповного з'ясування обставин справи, в даному випадку є невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм матеріального права, а саме застосуванні закону (статті 604 Цивільного кодексу України), який не підлягав застосуванню.

До того ж, в матеріалах справи знайшли підтвердження доводи позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме при прийнятті рішення судом першої інстанції не було враховано заяву про зменшення позовних вимог.

Так, у зв'язку з тривалим розглядом справи №904/2455/18, позивачем при здійсненні розрахунку заборгованості було збільшено період нарахування 3% річних на суму боргу до 09.08.2018, що призвело до збільшення суми 3% річних з 148673,62 грн. до 248800,75 грн.

09.08.2018, як зазначалось вище, позивачем було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог та відповідно до ухвали суду від 09.08.2018 таку заяву було прийнято судом.

Відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за і зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Незважаючи на те, що судом було прийнято заяву про зменшення позовних вимог, у відповідності до змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції, фактично судом було прийнято рішення щодо задоволення позовних вимог виходячи із змісту прохальної частини позовної заяви без врахування заяви позивача про зменшення позовних вимог.

Таким чином судом першої інстанції суд не було надано оцінки та не враховано обставини викладені в заяві про зменшення позовних вимог, чим допущено порушення норм процесуального права.

Такі дії суду першої інстанції такими, що суперечать чинному законодавству та прямо обмежують позивача у праві на справедливий суд.

Дослідивши розрахунки позовних вимог позивача, колегія суддів вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача у заяві про зменшення позовних вимог про стягнення з відповідача на свою користь: - 248800,75 грн. 3% річних (від суми боргу 18457779,64 грн., за період з 27.02.2018 до 09.08.2018); - 1927119,39 грн. пені (на суму 10782858,83 грн. за період з 01.11.2017 по 21.03.2018 та на суму 7674920,81 за період з 21.11.2017 по 21.05.2018).

Щодо доводів відповідача про врахування судом обставин, які перешкоджали своєчасному виконання зобов'язань за Договором в силу блокування рахунків підприємства приватними виконавцями, фінансових складнощів, обумовлених різноманітними чинниками, такими як невизначеність ситуації на світових ринках сталі, що супроводжується значним зниженням світових цін на готову продукцію, зменшення попиту на продукцію, що виготовляється, то дійсно в матеріали справи відповідачем надані постанови про арешт коштів боржника від 30.01.2018 (ВП 55672640), від 15.02.2018 (ВП55799302), від 19.03.2018 (ВП56006121), від 29.03.2018 (ВП56079066), від 30.03.2018 (ВП56083396), від 06.04.2018 (ВП 56140176), від 14.05.2018 (ВП 56388615), від 22.05.2018 (ВП56454744), з яких вбачається, що під час означених виконавчих проваджень накладався арешт на грошові кошти, що містяться на банківських рахунках боржника - ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" у період з 30.01.2018 по 22.05.2018. Однак такі обставини, колегія суддів вважає такими, що не звільняють відповідача від виконання ним своїх грошових зобов'язань перед позивачем (частина перша статті 625 Цивільного кодексу України та стаття 229 Господарського кодексу України). При цьому будь-яких інших вимог як от про зменшення штрафних санкцій відповідач у даному спорі не заявляв.

Відповідно до частини першої статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною другою статті 277 Господарського процесуального кодексу України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (пункт 2 частини першої статті 275 Господарського процесуального кодексу України).

За встановлених судом обставин справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям судом апеляційної інстанції нового рішення, яким позовні вимоги позивача згідно заяви від 09.08.2018 про зменшення позовних вимог - слід повністю задовольнити, як обґрунтовані та правомірні.

За приписами пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги позивача та виходячи із нової ціни позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сума 32638 грн. 80 коп. витрат на судовий збір у зв'язку з розглядом справи в суді першої інстанції та сума 48958 грн. 20 коп. витрат на судовий збір, понесених у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275 ч.1 п.2, 277 ч.1 п.п. 1 і 4, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" - задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2018 у справі №904/2455/18 - скасувати і ухвалити нове рішення:

"Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (51925, Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Соборна, 18-Б, 3) на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" (51901, Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Колеусівська, 1, ) 248800 грн. 75 коп. - три проценти річних, 1927119 грн. 39 коп. - пені та 32638 грн. 80 коп. витрат на судовий у зв'язку з розглядом справи в суді першої інстанції".

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (51925, Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Соборна, 18-Б, 3) на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод" (51901, Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Колеусівська, 1, ) 48958 грн. 20 коп. витрат на судовий збір, понесених у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 13.12.2018.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна