ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2018 Справа № 904/1729/18

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

представники сторін:

від позивача за первісним позовом: не з'явився

від відповідача за первісним позовом: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агромаркет" і Сільськогосподарського приватного підприємства "БІЛЕ ОЗЕРО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2018 у справі №904/1729/18 (суддя Панна С.П.; рішення ухвалене у місті Дніпро, повне рішення складено 08.08.2018)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-АГРОМАРКЕТ", м.Київ

до Сільськогосподарського приватного підприємства "БІЛЕ ОЗЕРО", м.Дніпро

про стягнення заборгованості в розмірі 118842,26 грн.

та

за зустрічним позовом Сільськогосподарського приватного підприємства "БІЛЕ ОЗЕРО", м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю", м.Київ

про визнання недійсним договору поставки за №21/03/2017-БО від 21.03.2017

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агромаркет" (позивач за первісним позовом) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Сільськогосподарського приватного підприємства "БІЛЕ ОЗЕРО" (відповідач за первісним позовом) про стягнення 98458,67 грн. суми основного боргу, пені 13872,91 грн., трьох процентів річних 1369,73 грн. та збитків від інфляції 5140,95 грн., загальною сумою 118842,26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №21/03/2017-БО від 21.03.2017 року в частині несвоєчасної оплати за поставлений товар.

У травні 2018 року Сільськогосподарське приватне підприємство "БІЛЕ ОЗЕРО" (позивач за зустрічним позовом) подало до Господарського суду Дніпропетровської області зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агромаркет" (відповідач за зустрічним позовом) та просило визнати недійсним договір поставки за №21/03/2017-БО від 21.03.2017.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом обґрунтував тим, що Договір поставки за №21/03/2017-БО від 21.03.2017 був підписаний діючим на той час директором ОСОБА_1 всупереч вимогам Статуту, за яким директор вправі самостійно вчиняти (укладати) правочини на суму, що не перевищує 50000,00 грн. та за відсутності рішення Загальних зборів учасників СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" про погодження на укладення цього договору. Вказує також, що в подальшому загальні збори учасників не здійснювали будь-яких дій, які б свідчили про схвалення ними спірного правочину.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2018 у справі №904/1729/18 (суддя Панна С.П.) у задоволенні позовних вимог по первісному позову та по зустрічному позову відмовлено у повному обсязі.

Означене рішення місцевого господарського суду вмотивоване посиланням на встановлену судом необґрунтованість позовних вимог за первісним позовом в зв'язку з недоведеністю належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог. Вимоги за зустрічним позовом були визнані судом необґрунтованими з огляду на висновок суду про недоведеність тієї обставини, що ТОВ "Сервіс-Агромаркет" як контрагент СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2018 у справі №904/1729/18, ТОВ "Сервіс-Агромаркет" звернулось з апеляційною скаргою від 28.08.2018, в якій зазначає, що вважає його прийнятим на підставі неповністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права та при недотриманні норм процесуального права, тому просить скасувати це судове рішення частково та ухвалити нове рішення в частині стягнення з СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" на користь ТОВ "Сервіс-Агромаркет" суми основного боргу 98458,67 грн., пені 13872,91 грн., трьох процентів річних 1369,73 грн. та збитків від інфляції 5140,95 грн., загальною сумою 118842,26 грн., а також сплаченого судового збору в розмірі 1782,65 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ "Сервіс-Агромаркет" посилається на те, що між скаржником та відповідачем було укладено Договір поставки №21/03/2017-БО від 21.03.2017, а підписання особою покупцем накладної, яка фіксує здійснення господарської операції, є підставою для набуття продавцем права вимагати оплати товару. Тому ТОВ "Сервіс-Агромаркет" не погоджується з висновками суду та з твердженнями СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" з приводу не отримання товару від постачальника, за який покупцем було здійснено передоплату у розмірі 30% від вартості партій товару, та відповідно до норм та положень податкового законодавства України, покупцем зареєстровано в ЄРПН відповідні податкові накладні. Крім того, ТОВ "Сервіс-Агромаркет" зазначає, що СПП "Біле Озеро" порушило умови договору поставки не тільки щодо розрахунків за непоставлений товар, а й щодо повідомлення про зміну юридичної адреси та керівника, а тому ТОВ "Сервіс-Агромаркет" вважає, що це свідчить про те, що СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" не має наміру виконувати свої зобов'язання перед продавцем товару.

Зі своєї сторони СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" також звернулось з апеляційною скаргою від 06.09.2018, в якій вважає рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2018 у справі №904/1729/18 в частині відмови в задоволенні зустрічного позову таким, що винесене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Просить скасувати оскаржене рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю; змінити мотивувальну частину оскарженого рішення, виключивши з неї висновки суду про отримання товару.

СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" обґрунтовує свої вимоги у апеляційній скарзі тим, що у СПП "БІЛЕ ОЗЕРО", всупереч вимогам Статуту, було відсутнє рішення Загальних зборів учасників про укладення директором Договору. Крім того, загальні збори учасників не здійснювали будь-яких дій, які б свідчили про схвалення ними спірного правочину. Відтак, за на вимогу СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" такий договір підлягає визнанню недійсним, оскільки не відповідає вимогам частини 2 статті 203 Цивільного кодексу України. Також СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" зауважує, що суд першої інстанції ставить у залежність можливість визнання договору недійсним з подією його виконання, приходячи до висновку про те, що виконання договору унеможливлює його недійсність. Таке на думку СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" не узгоджується з чинним законодавством.

В судове засідання 28.11.2018 представники сторін не зявились.

28.11.2018 в матеріали справи надійшло клопотання ТОВ "Сервіс-Агромаркет" про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю прибути в судове засідання через тяжкі погодні умови. Колегія суддів відмовила в задоволенні клопотання ТОВ "Сервіс-Агромаркет", так як визнала неповажними причини неявки представника відповідача, який не надав доказів на підтвердження таких погодних умов, які створюють дійсні перешкоди для прибуття до суду, а до того ж, визнала, що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду даної справи по суті спору за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 28.11.2018 за результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції прийнято постанову суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ "Сервіс-Агромаркет" підлягає задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарги СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агромаркет" (Постачальник) та Сількогосподарським приватним підприємством "БІЛЕ ОЗЕРО" (Покупець) укладено Договір поставки №21/03/2017-БО від 21.03.2017 (далі - Договір).

Згідно з п.п. 1.1., 1.3. розділу 1 Договору Постачальник зобов'язався передати у власність Покупця продукцію для сільгоспвиробництва відповідно до умов договору, а покупець, зобов'язаний прийняти такий товар та оплатити його на встановлених даним Договором умовах. Загальний обсяг та асортимент (номенклатура) товару, що поставляється за цим Договором, визначається кількістю та асортиментом (номенклатурою) товару, поставленого окремими партіями за всіма Специфікаціями відповідно до умов Договору на протязі його дії.

Відповідно товар постачається на умовах DDP у відповідності до міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів Інкотермс 2010, якщо інше не передбачено специфікацією. Конкретна адреса передачу товару Покупцю (місце поставки) зазначається у специфікації. Строк поставки: Постачальник зобов'язаний поставити товар за відповідною специфікацією протягом п'яти календарних днів з дати внесення Покупцем попередньої оплати (авансу) згідно пункту 4.3.1. або п. 4.4.1. Договору, якщо інше не передбачено специфікацією. Дострокова поставка товару Постачальником допускається виключно за згодою сторін. (пункт 3.1. розділу 3 вищевказаного Договору)

Відповідно до п. 3.2. Договору на кожну поставлену партію товару Постачальник зобов'язаний надати такі документи: рахунок (якщо оригінал не був переданий Покупцю раніше), видаткову накладну, сертифікат на насіння України (якщо поставці підлягає насіння), сертифікат якості/підтвердження відповідності, товарно-транспортну накладну, акт прийому-передачі товару та інші документи відповідно до чинного законодавства України та умов цього Договору.

У пункті 3.3. розділу 3 Договору зазначено, що право власності та усі ризики на товар переходять від Постачальника до Покупця з дати поставки. Датою поставки є дата фактичного отримання Покупцем товару у місці поставки, що підтверджується підписанням покупцем видаткової накладної та акту прийому-передачі товару (дата підписання покупцем видаткової накладної повинна співпадати з датою фактичного отримання товару покупцем за актом прийому-передачі товару; у випадку, якщо дата підписання Покупцем видаткової накладної не співпадає з датою підписання покупцем акта прийому-передачі товару, датою поставки товару вважається дата підписання покупцем акту прийому-передачі товару).

У разі коли ціна (вартість) товару не має еквіваленту у іноземній валюті у відповідній специфікації, то якщо інше не визначено сторонами у специфікація, оплата товару за специфікацією здійснюється покупцем у наступному порядку 4.4.1. Оплата у розмірі 30% ціни (вартості товару) передбаченої у відповідній специфікації, здійснюється на умовах попередньої оплати (авансу) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом п'яти банківських днів з дати отримання покупцем наданого постачальником рахунку на оплату.

Постачальник зобов'язаний виставити та надати покупцю рахунок в день підписання сторонами відповідної специфікації.

Пункт 4.4.2. вищевказаного Договору зазначає, що оплата решти 70 % ціни (вартості) товару, передбаченої у відповідній специфікації здійснюється на умовах відстрочення шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку Покупця на поточний рахунок Постачальника у строк/термін, визначений сторонами у відповідній специфікації.

У разі прострочення терміну (строку) оплати товару згідно п. 4.3.2. або п. 4.4.2. Договору, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період порушення, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (пункт 9.4. розділу 9 Договору).

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що приймання товару по кількості та якості упаковки (окрім прихованих недоліків) здійснюється Покупцем у момент прийому товару у місці поставки та підтверджується підписанням Покупцем акту прийому-передачі товару.

Відповідно до п. 7.2. Договору разом із товаром Постачальник зобов'язаний надати Покупцю оригінали документів (рахунок, видаткову накладну, товарно-транспорту накладну, акт прийому-передачі товару, залізничні накладні у випадку доставки товару залізничним транспортом і т.п.) та інші документи відповідно до законодавства України та цього Договору, оформлені державною мовою, і відповідно до вимог законодавства України.

Згідно з пунктом 10.3. розділу 10 вищевказаного Договору сторони домовились вважати належним чином уповноваженими представниками сторін з питань погодження цін, кількості, асортименту (номенклатури) - товару термінів та умов поставки, строків оплати товару, осіб, що підписують від імені сторін специфікації (видаткові накладні) та інші документи за цим договором, що є невід'ємною частиною договору. Постачальник підтверджує, що укладання та виконання ним цього договору не суперечить нормам чинного в Україні законодавства та відповідає його вимогам (зокрема, щодо отримання усіх необхідних дозволів, погоджень, ліцензій тощо) та укладання й виконання ним цього договору не суперечить цілям діяльності постачальника, положенням його установчих документів чи інших локальних актів, а також, що представник постачальника, що підписує цей договір та будь-які додатки до договору, має усі необхідні повноваження. У випадку невідповідності положень цього договору дійсності - постачальник протягом 3 (трьох) банківських днів з дати отримання від покупця відповідної вимоги зобов'язаний відшкодувати покупцю усі збитки у повному обсязі. Постачальник підтверджує, що він ознайомлений з положеннями статуту Покупця в чинній редакції.

Пунктом 10.7. Договору визначено, що при зміні адреси, поточного рахунку або інших реквізитів сторона Договору повинна належно повідомити іншу сторону протягом 5 (п'яти) робочих днів з дати такої зміни. У випадку неповідомлення, винна сторона зобов'язана компенсувати іншій стороні збитки, понесені в зв'язку із таким неповідомленням.

Найменування товару, умови його поставки та оплати були узгоджені Постачальником (надалі - позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) та Покупцем (надалі також відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) у відповідних додатках, а саме:

- №1 від 28.03.2017 на суму 242559,36 грн. - з передплатою 30% (72767,81 гри.) та відстроченим платежем 70% (169791,55грн.) до 15.10.2017;

- №2 від 17.05.2017 на суму 92945,16 грн. - з передплатою 30% (27883,55 грн.) та відстроченим платежем 70% (65061,61 грн.) до 15.10.2017;

- №3 від 06.06.2017 на суму 3593,88 грн. - з передплатою 30% (1078,16 грн.) та відстроченим платежем 70% (2515,72 грн.) до 15.10.2017;

- №4 від 18.08.2017 року на суму 44116,20 грн. - з передплатою 30% (13234,86 грн.) та відстроченим платежем 70% (30881,34 грн.) до 01.12.2017.

Таким чином за період з 28.03.2017 по 21.08.2017 відповідачеві було поставлено Товар, що підтверджується підписаними видатковими накладними на суму 383214,60 грн. (в матеріалах справи), а саме:

№617 від 06.04.2017 року на суму 242559,36 грн.;

№1397 від 22.05.2017 року на суму 92945,16 грн.;

№1661 від 07.06.2017 року на суму 3593,88 грн.;

№2019 від 21.08.2017 року на суму 44116,20 грн.

Відповідач здійснив повну оплату за Специфікацією №1, що підтверджується платіжними дорученнями № від 04.04.2017 року на суму 72767.81 грн.; платіжним дорученням від 30.03.2017 на суму 62825,88 грн.; платіжним дорученням №9 від 01.11.2017 на суму 106965,67 грн., а також авансову частину за Специфікаціями №2, 3, 4 у розмірі 30%, що підтверджується платіжними дорученнями: № від 18.05.2017 року на суму 27883,55 грн.; № НОМЕР_1 від 07.06.2017 року на суму 1078,16 грн.; № НОМЕР_2 від 23.08.2017 року на суму 13 234,86 грн.

Остаточного розрахунку за поставлений Товар за Специфікаціями № 2, 3 (кінцева дата оплати 15 жовтня 2017 року) та №4 (кінцева дата оплати 01 грудня 2017 року) до теперішнього часу не здійснено.

Несплата повної вартості означеного товару стала приводом для звернення позивача до відповідача із позовом, в якому він просить господарський суд стягнути на свою користь заборгованість в загальному розмірі 118842,26 грн., що складається з суми 98458,67 грн. основного боргу, 13872,91 грн. пені, 1368,73 грн. трьох процентів річних та 5140,95 грн. інфляційних втрат.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу виконання укладеного між сторонами договору поставки товару, а тому регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Частина перша статті 265 Цивільного кодексу України визначає, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Досліджуючи вищезазначені накладні судом першої інстанції правильно встановлено, що спір щодо стягнення заборгованості існує тільки стосовно видаткових накладних №1397, №1661 та №2019. Спір стосовно видаткової накладної №617 відсутній (поставка за зазначеною накладною повністю оплачена, господарська операція відповідачем визначається).

В цей же час, за висновком суду, видаткові накладні №1397, №1661, №2019 не дають змоги ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції з огляду на відсутність посади, ПІБ такої особи. За такої обставини суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість встановити на чию користь відбулось виконання зобовязання щодо поставки товару, тобто неможливо встановити чи прийнято виконання належним кредитором.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних мотивів.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що:

господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства;

зобов'язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди;

фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства;

первинний документ документ, який містить відомості про бухгалтерську операцію.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні":

1. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

2. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, особу, що поставила підпис на видаткових накладних №1397, №1661, №2019 можна ідентифікувати, оскільки одна й та сама особа була визначеною уповноваженою особою, що отримувала товар від скаржника, зокрема це був заступник директора з виробництва ОСОБА_2, який підписав усі видаткові накладні, в т.ч. і ту, поставка за якою не оспорюється відповідачем (№617 від 06.04.2017 на суму 242559,36 грн.).

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до норм та положень податкового законодавства України, позивач, зареєструвавши в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) наступні податкові накладні, надав відповідачеві податковий кредит на суму 63869,10 грн., а саме: №12/1 від 04.04.2017 на суму 72767,81 грн. (ПДВ 12127,97 грн.); №21/1 від 06.04.2017 на суму 169791,55 грн. (ПДВ 28298,59 грн.); №2/1 від 18.05.2017 на суму 27883,55 грн. (ПДВ 4647,26 грн.); №3/1 від 22.05.2017 на суму 65061,61 грн. (ПДВ 10843,60 грн.); №2/1 від 07.06.2017 на суму 3593,88 грн. (ПДВ 598,98 грн.); №7/1 від 21.08.2017 на суму 44116,20 грн. (ПДВ 7352,70 грн.).

За приписами абзацу 3 частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до положень абзаців 1, 2 та 4 частини 1 статті 11 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підприємства зобовязані складати фінансову звітність на підставі даних бухгалтерського обліку.

Фінансова звітність підписується керівником (власником) підприємства або уповноваженою особою у визначеному законодавством порядку та бухгалтером або особою, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства. У разі якщо бухгалтерський облік підприємства ведеться підприємством, що провадить діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності, фінансову звітність підписують керівник підприємства або уповноважена особа, а також керівник підприємства, що провадить діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності, або уповноважена ним особа. При цьому відповідальність підприємства, що провадить діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності, визначається законом та договором про надання бухгалтерських послуг.

Відповідальність за своєчасне та у повному обсязі подання та оприлюднення фінансової звітності несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

За приписами статті 201.1. Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до статті 201.7. Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Зі сторони відповідача не було надано суду доказів здійснення дій щодо сторнування наданого позивачем податкового кредиту на загальну суму 63869,10 грн.

Наведене спростовує доводи відповідача про те, що означені вище видаткові накладні, за якими було получено товар, не надають змоги ідентифікувати особу покупця цього товару.

Відтак неістотні недоліки в означених видаткових накладних, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання такої господарської операції, оскільки не перешкоджають ідентифікації покупця.

Посилання відповідача на ту обставину, що факт поставки крім видаткових накладних повинен підтверджуватися актом приймання-передачі (п. 3.3. Договору) і позивач зі своєї сторони таких документів при передачі товару покупцю не надавав, у даному випадку також не визнається колегією суддів як обставина, яка спростовує сам факт доставки та вручення відповідачу товару за обумовленою в договорі адресою: вул. Шевченка, 2 с. Яблунівка, Лисянський район, Черкаська область.

За статтею 666 Цивільного кодексу України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Посилаючись на факт не дотримання позивачем умов пунктів 3.3. та 6.1.1. Договору, відповідач зі своєї сторони доказів вчинення дій, спрямованих на отримання від продавця документів, що стосуються товару, як і доказів про відмову від договору купівлі-продажу та повернення товару, відповідно до наведених вище положень стаття 666 Цивільного кодексу України, суду не надав.

Наведеному вище суд першої інстанції не надав належної правової оцінки, а тому висновки суду першої інстанції щодо недоведеності факту здійснення означених господарських операції не відповідають обставинам справи.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що на час розгляду даної справи судом у відповідача існують невиконані грошові зобовязання, що виникли через неповну оплату поставленого товару за означеним договором поставки, а сума основного боргу відповідача перед позивачем за цими зобовязаннями становить 98458,67 грн.

Щодо решти заперечень відповідача та вимог його зустрічної позовної заяви про визнання Договору поставки №21/03/2017-БО від 21.03.2017 недійсним з тих підстав, що його було укладено директором СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" ОСОБА_1 із перевищенням повноважень, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції правильно встановлено, що органом управління СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" згідно п. 11.1. Статуту є: вищий орган - Загальні збори учасників та виконавчий орган - Директор.

Договір зі сторони СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" був підписаний діючим на той час директором ОСОБА_1

В той же час, відповідно до підпункту 11.3.5.4. пункту 1 1.3.5 Статуту СПП "БІЛЕ ОЗЕРО", директор вправі самостійно вчиняти (укладати) правочини (договори, контракти, угоди, тощо) щодо придбання оборотних активів, отримання робіт та послуг, а також угод з монопольними організаціями (у т.ч., але не виключно: електро-, газо-, водопостачання) на суму, що не перевищує 50000,00 грн. (п'ятдесят тисяч гривень).

Як зазначив відповідач (позивач за зустрічним позовом) у СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" всупереч вимогам Статуту, було відсутнє рішення Загальних зборів учасників про укладення директором Договору поставки №21/03/2017-БО від 21.03.2017. Крім того, загальні збори учасників не здійснювали будь-яких дій, які б свідчили про схвалення ними спірного правочину.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положення частини 2 статті 203 Цивільного кодексу України встановлюють, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності

Частина 1 статті 92 Цивільного кодексу України, яка визначає цивільну дієздатність юридичної особи, встановлює, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

За частиною 2 статті 92 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників.

За приписами частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі (частина 4 статті 92 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Стаття 241 Цивільного кодексу України встановлює, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права.

Згідно пункту 5 Статуту СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" учасниками підприємства на дату реєстрації Статуту є юридична особа за законодавством Белізу - ОСОБА_3 ЛТД (RAMSY GLOBAL LTD) з відсотком у статутному капіталі - 100% (а.с. 83-91).

Згідно з пунктом 3.11. СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" Статуту органом управління Підприємства є: вищий орган - Загальні збори учасників та виконавчий орган - директор.

Директор СПП "Біле Озеро" не є представником (в розумінні статей 237, 241 Цивільного кодексу України, оскільки згідно пунктів 11.1. та 11.3.2. Статуту СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" директор це орган юридичної особи (а.с. 83-91).

Отже, оспорюваний договір, який був підписаний безпосередньо директором СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" ОСОБА_1, що діяв на підставі Статуту цієї юридичної особи, вважається таким, що був укладений виконавчим органом - директором, а не представником цієї юридичної особи.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність обовязкового схвалення оспорюваного договору Загальними зборами учасників СПП "БІЛЕ ОЗЕРО", з посиланням на необхідність врахування у даному спорі те, що при оцінці обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти таки правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення (правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 20.03.2018 у справі №910/8794/16) відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на ту обставину, що за клопотанням позивача до матеріалів справи злучено протокол №21/03-20017-БО загальних зборів учасників сільськогосподарського приватного підприємства "БІЛЕ ОЗЕРО" від 21.03.2017 року, складений в Лімасол , Кіпр, в якому по другому питанню порядку денного директором ОСОБА_3 ЛТД Крістіною Харалампус прийнято одностайне рішення (100,00%) укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-АГРОМАРКЕТ" договір поставки продукції для сільгоспвиробництва №21/03/2107-БО від 21.03.2017 , згідно якого Товариство постачає ЗЗР на наступних умовах: - загальна сума (ціна Договору) 242559 грн. 36 коп.; - на умовах поставки DDP - згідно INCOTERMS-2010, пункт поставки (призначення) - 52052, Черкаська обл., Лиснянський район, с. Яблунівка, вул. Шевченка, буд. 2; - оплата товару в наступному порядку: 30% від вартості товару, вказаної в специфікації до Договору, покупець сплачує на умовах передплати впродовж 5 банківських днів з дати отримання Покупцем наданого постачальником рахунку на оплату; остаточний розрахунок - 70% від вартості товару поставленого відповідно до умов Договору покупець здійснює не пізніше 15 жовтня 2017 року; - строк дії договору - до 31.грудня 2017 року (а.с. 109-110).

До того ж, як вбачається з матеріалів справи та ця обставина правильно встановлена судом першої інстанції, оспорюваний договір не тільки був укладений, а й виконувався сторонами у справі, про що свідчить поставлений та оплачений товар по видатковій накладній №617 від 06.04.2017 на суму 242559,36 грн., а також по специфікаціям №2,3,4 в розмірі 30% було сплачено авансову частину замовленого відповідачем товару, що підтверджується платіжними дорученнями № від 18.05.2017 на суму 27883,55 грн.; № від 07.04.2017 на суму 1078,16 грн.; № від 23.08.2017 на суму 13234,86 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання цього правочину недійсним.

В силу частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 9.4. Договору, у разі прострочення терміну (строку) оплати товару згідно п. 4.3.2. або 4.4.2 Договору, Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період порушення від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача, за якими за період прострочки оплати відповідачем поставленого Товару з 16.10.2017 по 17.04.2018 останньому була нарахована та заявлена до стягнення в судовому порядку пеня в сумі 13872,91 грн., три проценти річних в сумі 1369,73 грн. та збитки від інфляції в сумі 5140,95 грн., колегія суддів визнала ці вимоги позивача обґрунтованими та правомірними.

Крім того, колегія суддів, на вимогу позивача, встановила у даному спорі також ту обставину, що в вересні 2017 року (напередодні настання строку остаточного розрахунку за поставлений товар) відповідач здійснив реєстрацію зміни юридичної адреси, а з 20.10.2017 змінився і керівник СПП "Біле Озеро" (був ОСОБА_1, а став ОСОБА_4В.), але в порушення п.10.7. Договору відповідач не повідомив позивача про такі зміни. Про такі зміни позивач дізнався з відкритого реєстру Міністерства юстиції України в березні 2018 року.

Разом із цим щодо доводів апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки наведеним вище обставинам, а також тим обставинам, що в жовтні 2017 СПП "Біле Озеро" з іншими товариствами групи "Приват" (ТОВ "Доброульянівка", ТОВ "Коновалівське", ТОВ "Комінтерн-Агро", ТОВ "Приват-Агро-Білозір'я", ТОВ "Приват-Агро-Альянс" та ін.) увійшло до складу засновників ТОВ "Цукорпром" з внеском, оціненим у 58840947 грн., та 02.04.2018, згідно даних відкритого реєстру Міністерства юстиції України, СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" вийшло зі складу засновників ТОВ "Цукорпром", а вже 04.04.2018 року увійшло до складу засновників іншої юридичної особи - ТОВ "Дніпровський Елеватор" з внеском, оціненим у 415517260,58 грн., що свідчить про виведення відповідачем активів шляхом обміну їх на корпоративні права спочатку - ТОВ "Цукорпром", а тепер - ТОВ "Дніпровський Елеватор" і це, за твердженням позивача, також свідчить про недобросовісність відповідача та уникання ним від виконання взятих на себе зобовязань щодо оплати поставленого товару, то колегія суддів вважає, що такі обставини не підлягають врахуванню у даному спорі, оскільки їх зв'язок із неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань є непідтвердженими припущеннями позивача, які не підлягають обовязковій перевірці в межах даного спору.

Відповідно до частини1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (пункт 2 частини1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України).

На підставі викладеного колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить висновку, що у даній справі мала місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, зазначеним вище обставинам справи, а тому апеляційна скарга ТОВ "Сервіс-Агромаркет" підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині, в якій відмовлено в задоволенні первісного позову ТОВ "Сервіс-Агромаркет", з прийняттям в цій частині судом апеляційної інстанції нового рішення, яким позовні вимоги за первісним позовом ТОВ "Сервіс-Агромаркет" слід повністю задовольнити.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. Тому підстав для задоволення вимог апеляційної скарги СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" про скасування рішення суду в частині, якою відмовлено в задоволення зустрічного позову СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" про визнання недійсним Договору поставки №21/032017-БО від 21.03.2017 - немає.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги ТОВ "Сервіс-Агромаркет" та відмову в задоволенні апеляційної скарги СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" на останнього покладаються судові витрати сторін у даній справі як за первісним позовом, так і за зустрічним позовом, а також судові витрати, повязані з переглядом даної справи судом апеляційної інстанції, які розподіляються наступним чином: на користь ТОВ "Сервіс-Агромаркет" підлягає стягненню з СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" сума 1782,65 грн. витрат на судовий збір, понесених у звязку з розглядом справи судом першої інстанції, та сума 2673,99 грн. витрат на судовий збір, понесених у звязку з розглядом справи судом апеляційної інстанції; судові витрати СПП "БІЛЕ ОЗЕРО" в сумі 2643,00 грн., понесені у звязку з розглядом справи судом апеляційної інстанції, покладаються на цю особу та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275 ч.1 п.2, 277 ч.1 п.п. 3 і 4, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агромаркет" - задовольнити.

Скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області в частині, якою відмовлено в задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агромаркет" до Сільськогосподарського приватного підприємства "БІЛЕ ОЗЕРО" про стягнення заборгованості в розмірі 118842 грн. 26 коп. і ухвалити в цій частині нове рішення:

"Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агромаркет" задовольнити.

Стягнути з Сільськогосподарського приватного підприємства "БІЛЕ ОЗЕРО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агромаркет" суму 98458 грн. 67 коп. основного боргу, 13872 грн. 91 коп. пені, 1369 грн. 73 коп. три проценти річних, 5140 грн. 95 коп. інфляційних втрат, 1782 грн. 65 коп. судових витрат на сплату судового збору у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, суму 2673 грн. 99 коп. судових витрат на сплату судового збору у зв'язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції".

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного підприємства "БІЛЕ ОЗЕРО" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області в частині, якою відмовлено в задоволенні зустрічного позову Сільськогосподарського приватного підприємства "БІЛЕ ОЗЕРО" до Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агромаркет" про визнання договору поставки за №21/032017-БО від 21.03.2017 - залишити без змін.

Судові витрати Сільськогосподарського приватного підприємства "БІЛЕ ОЗЕРО" в сумі 2643 грн. 00 коп. судового збору у зв'язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції покласти на цю особу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 05.12.2018.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя Е.В. Орєшкіна