РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.12.2018 р.Справа № 910/13958/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 12 886,82 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Український папір" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 286 049,09 грн., з яких: 273 162,27 грн. заборгованості, 11 898,95 грн. пені та 987,87 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем Договору поставки від 15.05.2018 р. № ПР/НХ-18368/НЮ.

Ухвалою від 23.10.2018 р. відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

13.11.2018 р. від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач зазначає, що відповідачем 19.10.2018 р. було сплачено заборгованість за Договором у розмірі 273 162,27 грн., що підтверджується випискою з банку, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача 12 886,82 грн., з яких 11 898,95 грн. пені та 987,87 грн. 3% річних.

Статтею 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, зокрема, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Розглянувши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд приймає її та здійснює подальший розгляд справи з урахуванням зменшених позовних вимог.

19.11.2018 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач не заперечує факт прострочення виконання зобов'язань за Договором; та клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

15.05.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український папір" (надалі - Постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (надалі - Покупець, відповідач) укладено Договір поставки №ПР/НХ-18368/НЮ (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1., 1.2 Договору, предметом договору є поставка Постачальником покупцю папір офісний ф. А3 (надалі - товар) згідно зі специфікацією №1. Рік виготовлення -2018. Найменування, кількість товару зазначені у специфікації № 1.

Пунктами 5.1-5.2 Договору передбачено, що ціна постачальника на товар визначається торгами. Загальна сума договору складає 1 166 725,02 грн. з урахуванням ПДВ 20% - 194 454,17 грн. та зазначається у звіті про результати здійснення процедури торгів. Ціни в накладних і в рахунках-фактурах вказується в національній валюті України.

Згідно з п. 6.3-6.4 Договору, розрахунок за поставлений товар здійснюється таким чином: 100% перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Покупець здійснює оплату товару після пред'явлення Постачальником рахунка-фактури на оплату товару протягом 10 банківських днів з дати поставки, але раніше реєстрації податкової накладної. Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару.

Сторони в п. 15.1 Договору погодили, що термін дії договору - з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 р.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 665 ЦК України передбачено, що у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Як зазначає позивач, 11.09.2018 р. він поставив відповідачу товар на суму 546324,54 грн., на підтвердження чого надав видаткову накладну №К1-00005295 від 11.09.2018 р., товарно-транспортну накладну № КІ-00005295 від 11.09.2018 р., акт прийому-передачі № КІ-002087 від 11.09.2018 р., рахунок-фактуру № КІ-00003947 від 11.09.2018 р., податкову накладну № 100221//1 від 11.09.2018 р., та довіреність № 784 від 11.09.2018 р.

17.10.2018 р. відповідач частково оплатив отриманий товар у сумі 273 162,27 грн. за платіжним дорученням №- від 17.10.2018 р.

Вартість товару в сумі 273 162,27 грн. була сплачена відповідачем 19.10.2018р., за платіжним дорученням №1293420.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором щодо оплати поставленого товару у повному обсязі, позивач звернувся до суду із даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача (в редакції заяви про зменшення позовних вимог) 11 898,95 грн. пені та 987,87 грн. 3% річних.

Відповідач факт прострочення виконання зобов'язань за Договором не спростовує, проте у відзиві на позовну заяву та клопотанні про зменшення неустойки просить суд зменшити розмір штрафних санкцій вдвічі.

Відповідно до п. 10.2 Договору, Покупець за даним договором несе таку відповідальність: у разі порушення строків оплати товару, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день прострочення, включаючи день оплати , але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який нараховується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки мотивоване тим, що додаткові витрати (неустойка, заявлена позивачем) погіршать фінансовий стан останнього, збільшать загрозу неможливості здійснювати перевезення у обсягах, які б задовольнили потреби економіки та населення України, забезпечити безпеку руху поїздів.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/211 від 07.04.2008р., якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

Таким чином, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Дослідивши наявні у справі матеріали, враховуючи розмір несвоєчасно виконаного зобов'язання та розмір нарахованої пені, а також період допущеного відповідачем прострочення, суд вважає за можливе зменшити суму нарахованої пені до 8 000,00 грн.

За розрахунком позивача, перевіреним судом та не спростованим у встановленому порядку відповідачем, останній за порушення зобов'язань за Договором має сплатити 987,87 грн. 3% річних.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення 10 000,00 грн. пені та 987,87 грн. 3% річних доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростовані належним чином і у встановленому законом відповідачем, в задоволенні решти позовних вимог належить відмовити з підстав їх необґрунтованості та невідповідності умовам укладеного договору.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

У зв'язку зі зменшенням позовних вимог, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1 762 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2 Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір" (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 2-Б; ) 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. пені, 987 (дев'ятсот вісімдесят сім) грн. 87 коп. 3% річних та 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня постановлення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.І. Зеленіна