ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року Справа № 903/520/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з"явився

відповідача: Гаврищук А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача Фізичної особи-підприємця Чилія Юрія Павловича на рішення господарського суду Волинської області, ухвалене 27.09.2018р., повний текст рішення складено 01.10.2018р., у справі № 903/520/18

за позовом державного підприємства "Укрриба", м. Київ

до фізичної особи-підприємця Чилій Юрія Павловича, м. Луцьк

про застосування наслідків недійсності правочину, стягнення 71637,53 грн.

В липні 2018 року державне підприємство «Укрриба» звернулося до господарського суду Волинської області із позовом до фізичної особи-підприємця Чилій Юрія Павловича про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема стягнення коштів у розмірі 71 637,53 грн. за фактичне користування державним нерухомим майном.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд № 23/14 в частині проведення розрахунків за користування державним майном /а.с. 3-7/.

Рішенням господарського суду Волинської області від 27.09.2018 року у справі № 903/520/18, позов державного підприємства «Укрриба» до фізичної особи-підприємця Чилій Юрія Павловича про застосування наслідків недійсності правочину, стягнення 71 637,53 грн. задоволено повністю.

Зобов'язано фізичну особу-підприємця Чилія Юрія Павловича відшкодувати державному підприємству «Укрриба» вартість фактичного користування державним нерухомим майном в розмірі 71 637,53 грн. шляхом стягнення із фізичної особи-підприємця Чилія Юрія Павловича на користь державного підприємства «Укрриба» 71 637,53 грн.

Стягнуто із фізичної особи-підприємця Чилія Юрія Павловича на користь державного підприємства «Укрриба» 1762 грн. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору.

Задовольняючи позов та стягуючи з відповідача означену суму боргу, місцевий господарський суд виходив з того, що ФОП Чилій Ю.П. в силу положень ст.216 ЦК України повинен відшкодувати позивачу вартість фактичного користування державним нерухомим майном, незважаючи на той факт, що договір про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд № 23/14 від 20.11.2014 року визнано недійсним /а.с. 117-119/.

Відповідач ФОП Чилій Юрій Павлович, не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Волинської області від 27.09.2018 року у справі № 903/520/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує:

- позивач при укладенні Договору за № 23/14 про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд перевищив свою компетенцію, як балансоутримувач, що в свою чергу не потребує доказування та встановлено рішенням господарського суду Волинської області від 04.10.2016 року по справі № 903/637/16. Тобто ДП «Укрриба» не мало повноважень на передачу в оренду гідротехнічних споруд, а відтак отримувати за це орендну плату;

- правом вимоги про відшкодування вартості того, що одержано за недійсним правочином, який містить ознаки удаваного правочину оренди державного майна, наділений, зокрема, орендодавець такого майна, тобто Фонд державного майна України через регіональні відділення;

- відповідачем в судовому засіданні місцевого господарського суду було заявлене клопотання про застосування строків позовної давності, однак господарський суд Волинської області, керуючись ч.2 ст.207 ГПК України, залишив дану заяву без розгляду. Водночас, ч.3 ст.267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою ним до винесення рішення. Враховуючи викладене, суд першої інстанції помилково залишив подану заяву про застосування строків позовної давності без розгляду.

Таким чином, скаржник, звертаючи увагу на різну судову практику з розгляду аналогічних спорів, зокрема у справах за № 923/485/17, № 923/485/17 та № 903/946/17 вважає, що наявні усі правові підстави для скасування оскаржуваного рішення суду від 27.09.2018 року у справі № 903/520/18, оскільки дане судове рішення прийняте як з порушенням норм матеріального, так і процесуального права, а тому викладені висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи /а.с.136-141/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.11.2018 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Чилія Юрія Павловича на рішення господарського суду Волинської області від 27.09.2018 року у справі № 903/520/18, розгляд справи призначено на 05.12.2018 року /а.с. 129-130/.

В судовому засіданні 05.12.2018 року, представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення від 27.09.2018 року скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач участі уповноваженого представника в судовому засіданні 05.12.2018 року не забезпечив, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином /а.с.132/.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Поскільки неявка позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд даної справи за відсутності представника ДП «Укрриба».

Відповідно до част.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п.1 спільного наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України «Про передачу гідротехнічних споруд» від 06.05.2003 року № 126/752, до сфери управління Міністерства аграрної політики України передано гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди та пов'язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутних фондів господарських товариств.

Наказом Державного департаменту рибного господарства Міністерства аграрної політики України від 29.07.2003 року № 210, на виконання п.11 Положення про порядок передачі об'єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 року № 1482 «Про передачу об'єктів права державної і комунальної власності» та спільного наказу Фонду державного майна України та Міністерства аграрної політики України за № 126/752 «Про передачу гідротехнічних споруд», затверджено «Акт прийому-передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду ВАТ Волиньрибгосп», на баланс ДП «Укрриба», та закріплене зазначене в Акті майно за ДП «Укрриба» на праві повного господарського відання.

20.11.2014 року між фізичною особою-підприємцем Чилієм Юрієм Павловичем (надалі -сторона-2, відповідач, апелянт) та державним підприємством «Укрриба» 9надалі - сторона-1, позивач) укладено Договір про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд, що перебувають на балансі ДП «Укрриба» № 23/14 (далі-Договір), згідно з п.1.1 якого предметом цього договору є надання (передача) стороною-1 (позивачем) стороні-2 (відповідачу) права на експлуатацію гідротехнічних споруд ставів, консультаційних послуг, пов'язаних з експлуатацією гідротехнічних споруд, інших додаткових послуг, а також проведення розрахунків за ці послуги.

Місцезнаходженням гідротехнічних споруд, пов'язаних з ними робочих машин та обладнання є: Волинська обл., Луцький р-н., с.Несвіч, с.Садів, с.Чаруків.

Детальний перелік майна, право на експлуатацію якого передається, наведено у додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.4.1 Договору, ціна за користування державним майном, визначена у протоколі про договірну ціну, який є невідємною частиною Договору і становить 10 000,00 грн., в т.ч. ПДВ.

Розмір щомісячної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Згідно з п.4.2 Договору, сторона-2 зобов'язується здійснювати оплату за Договором в повному обсязі щомісячно на розрахунковий рахунок сторони-1 не пізніше 14 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України, сторони встановили, що умови цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення і оцінюються сторонами сумою у розмірі 24 120,39 грн., яка буде сплачена стороною-2 щомісячно, рівними частинами, починаючи з 01.12.2014 року до 31.12.2015 року (п.6.3 Договору).

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що Договір набуває чинності з дня його підписання і діє до укладення договору оренди.

Дія цього Договору може бути припинена, зокрема: за згодою сторін; за рішенням суду; у зв'язку з прийняттям законодавчих актів, які змінюють статус майна; у разі порушення стороно-2 умов пункту 4.2 Договору (п.7.2 Договору) /а.с.18-21/.

Відповідно до додатку № 1 до Договору, балансова вартість майна становить 74696,00 грн., технічний стан об'єкту - придатний /а.с. 23/.

Одночасно, 20.11.2014 року між сторонами підписано протокол про договірну ціну по Договору № 23/14 від 20.11.2014 року /а.с.22/.

В подальшому до Договору про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд № 23/14 були укладені Додаткові угоди від 01.03.2015 року та 01.01.2016 року, якими припинялася експлуатація гідротехнічних споруд з 01.03.2015 року по 31.12.2015 року та 01.01.2016 року по 01.03.2016 року відповідно /а.с. 24-26/.

Листом від 22.04.2016 року ФОП Чилій Ю.П. повідомив ДП «Укрриба» про те, що він припинив експлуатацію гідротехнічних споруд та вивільнив їх відповідно до п.3.2 Договору, просив вважати Договір припиненим з 01.05.2016 року /а.с. 27/.

ДП «Укрриба» заперечень щодо припинення договору № 23/14 від 20.11.2014 року не висловлювало.

Таким чином, Договір № 23/14 про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд припинив свою дію 01.05.2016 року.

Рішенням господарського суду Волинської області від 04.10.2016 року, яке набрало законної сили 18.10.2016 року, у справі № 903/637/16 позовом ФОП Чилія Ю.П. до ДП «Укрриба» та РВ ФДМУ по Волинській області про визнання Договору про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд від 20.11.2014 року № 23/14 недійсним задоволено. Визнано недійсним Договір про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд, що перебувають на балансі ДП «Укрриба» № 23/14 від 20.11.2014 року, укладений між ДП «Укрриба» та ФОП Чилієм Ю.П. В позові до РВ ФДМУ по Волинській області відмовлено.

Так, приймаючи вказане рішення у справі № 903/637/16, місцевий господарський суд дійшов висновку, що оспорювана угода № 23/14 від 20.11.2014р. є удаваним правочином /а.с.28-33/.

Згідно з карткою рахунку № 361 від 16.07.2018 року, обороти за період користування майном склали 91 637,53 грн. В той час, відповідач ФОП Чилій Ю.П за період дії Договору за користування майном сплатив лише 20 000,00 грн. /а.с. 40/.

Таким чином, відсутність повного розрахунку за користування державним майном, слугувало підставою для звернення ДП «Укрриба» до господарського суду Волинської області із відповідним позовом про стягнення заборгованості в сумі 71 637,53 грн.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 19.10.2016 року у справі № 18/122-12/2, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відповідно до статей 215 та 216 ЦК, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Вимога про виконання зобов'язання за недійсним договором не ґрунтується на законі. Належним способом захисту у такому випадку є звернення з вимогою про відшкодування вартості того, що одержано за недійсним правочином, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи приписи ст.ст.216, 235 ЦК України та ст.283 ГК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правом вимоги про відшкодування вартості того, що одержано за недійсним правочином, який містить ознаки удаваного правочину оренди, наділений, зокрема, орендодавець такого майна.

За приписами ст.287 ГК України та ст.5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» єдиним орендодавцем державного майна - майна цілісних майнових комплексів, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, що є державною власністю, є Фонд державного майна України, його регіональні відділення і представництва.

Отже, правомочності щодо розпорядження об'єктами права державної власності, у тому числі й передачі їх у тимчасове користування (оренду) юридичним особам належать органу, яким у спірних правовідносинах є Фонд державного майна України (вказана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі № 902/408/17).

Матеріалами справи встановлено, що рішенням господарського суду Волинської області від 04.10.2016 року у справі № 903/637/16, яке набрало законної сили 18.10.2016 року, позов ФОП Чилія Ю.П. до ДП «Укрриба» та РВ ФДМУ по Волинській області про визнання недійсним Договору про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд від 20.11.2014 року № 23/14 задоволено частково. Визнано недійсним Договір про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд, що перебувають на балансі ДП «Укрриба» №23/14 від 20.11.2014 року, укладений між ДП «Укрриба» та ФОП Чилієм Ю.П. В позові до РВ ФДМУ по Волинській області відмовлено.

У вказаному рішенні місцевим господарським судом встановлено наступне:

«...з положень спірного Договору, переліку та приписів чинного законодавства, які регулюють орендні відносини вбачається, що передача права на експлуатацію за своїм змістом є передачею права користування, яке є невід'ємним від об'єкту, право користуванням яким передається.

Зокрема у п.п. 1.1, 3.3, 3.4, 6.1, 7.2, 7.6, 8.3 Договору йдеться саме про експлуатацію гідротехнічних споруд з метою риборозведення згідно виробничої програми та для здійснення інших видів рибогосподарської діяльності. Про експлуатацію майна йдеться і в Переліку та в Протоколі про договірну ціну.

Пункти 1.1, 4.1, 4.2 Договору та Протокол про договірну ціну вказують на оплатність експлуатації (користування) майна.

Крім того, решта умов Договору не спростовують його змісту, яким є передача майна в користування за встановлену плату, та не дають підстав для віднесення його до договору іншого виду, оскільки є притаманними для договору оренди.

Тобто, аналізуючи в сукупності умови спірного Договору та норми чинного законодавства, оспорювана угода є удаваним правочином.

Враховуючи, що об'єктом даного договору є нерухоме державне майно, яке перебуває на балансі ДП «Укрриба», про що вказано в п. 1.1 Договору, то до даного правочину слід застосовувати положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

З огляду на те, що передача спірного державного майна відбулась на підставі угоди, укладеної без участі Фонду державного майна України та без його дозволу, то спірний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, адже правомочною особою на укладення договору оренди державного майна є Фонд державного майна України, тому ДП «Укрриба» при укладенні спірного договору перевищено свою компетенцію, як балансоутримувача майна.

Державне підприємство «Укрриба» є балансоутримувачем спірного майна, тому вправі було передавати в оренду державне майно, але тільки зі згоди органу управління майном.

Оскільки власником майна (гідротехнічні споруди ставів) є держава в особі регіонального відділення Фонду державного майна України у Волинські області, то саме вони наділені правом розпорядження державним майном, в тому числі і надання його в користування чи оренду. Проте ФДМУ лише передав на баланс ДП «Укрриба» гідротехнічні споруди ставів, але дозволу на передачу даних державних об'єктів у користування чи оренду не надавав.

Враховуючи, що передача державного майна відбулась на підставі угоди, укладеної без участі Фонду державного майна України та без його дозволу, то спірний договір та додаткова до нього угода укладені з порушенням вимог чинного законодавства».

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, враховуючи викладені обставини та аналіз норм законодавства щодо порядку надання в оренду державного майна, який передбачений Закону України «Про оренду державного та комунального майна», апеляційний господарський суд вважає, що ДП «Укрриба» не мало права на передачу державного майна (гідротехнічні споруди ставів) в користування іншим особам без відповідного дозволу його власника, а саме регіонального відділення Фонду державного майна України у Волинські області, відтак не є належним орендодавцем. Зазначене підтверджується рішенням господарського суду Волинської області від 04.10.2016 року у справі № 903/637/16, яке набрало законної сили 18.10.2016 року, тому даний факт не потребує доведення відповідно до ст. 75 ГПК України.

За наведеного, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що оскільки ДП «Укрриба» не мало права на передачу державного майна (гідротехнічні споруди ставів) в користування іншим особам без відповідного дозволу власника такого майна Фонду держмайна, не є належним орендодавцем за спірним правочином, тому правові підстави для застосування наслідків недійсності Договору про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд від 20.11.2014 року та зобов'язання відповідача ФОП Чилія Ю.П. відшкодовувати саме ДП «Укрриба» кошти за фактичне користування державним нерухомим майном у розмірі 71 637,53 грн. відсутні.

Судова колегія також приймає до уваги, що відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», істотною умовою договору є, зокрема об'єкт оренди (його складові частини, вартість майна з урахуванням її індексації), орендна плата з урахуванням її індексації.

Згідно із ст.11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", оцінка об'єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786 затверджено Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу.

Згідно з ч.4 Методики, орендна плата за цією Методикою розраховується у такій послідовності: визначається розмір річної орендної плати. На основі розміру річної орендної плати встановлюється розмір орендної плати за базовий місяць розрахунку орендної плати - останній місяць, за який визначено індекс інфляції, яка фіксується у договорі оренди. З урахуванням розміру орендної плати за базовий місяць оренди розраховується розмір орендної плати за перший та наступні місяці оренди.

У разі коли термін оренди менший чи більший за одну добу або за один місяць, то на основі розміру місячної орендної плати розраховується добова, а в разі необхідності - на основі розміру добової орендної плати розраховується погодинна орендна плата.

Розрахунок орендної плати за базовий місяць затверджується орендодавцем.

Відповідно до ч.ч.1-2 Методики оцінки обєктів оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1995 р. № 629, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.2003 року № 3 (зі змінами та доповненнями), відповідно до цієї Методики проводиться оцінка майна державних підприємств, установ та організацій, іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, що передається в оренду, а саме:

- цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць);

- нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) та іншого окремого індивідуально визначеного майна підприємств (машин, устаткування, інших облікових одиниць основних засобів, нематеріальних активів та інших цінностей, що виділяються у самостійний об'єкт оренди згідно із законодавством);

- майна, що не увійшло до статутних (складених) капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Оцінка об'єктів оренди проводиться з метою визначення вартості таких об'єктів згідно з положеннями (національними стандартами) оцінки майна та цією Методикою з урахуванням положень (стандартів) бухгалтерського обліку для відображення її в договорі оренди та використання під час розрахунку орендної плати.

Оцінка обов'язково проводиться перед укладенням договору оренди та перед продовженням (поновленням) договору оренди у разі, коли на момент продовження дії такого договору остання оцінка об'єкта оренди була проведена більш як три роки тому.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять доказів здійснення дій, встановлених Методикою розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу і Методикою оцінки об'єктів оренди, відтак порядок проведення оцінки об'єкту оренди за Договором про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд № 23/14 від 20.11.2014 року також не було дотримано, що може свідчити лише про необґрунтованість визначення розміру заявленої до стягнення суми за користування державним майном.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно дослідив та не надав оцінки вказаним обставинам, у зв'язку із чим помилково дійшов до висновку про достатність підстав для відшкодування ДП «Укрриба» вартості фактичного користування державним нерухомим майном за Договором про передачу права експлуатації гідротехнічних споруд № 23/14 від 20.11.2014 року.

Відповідно до част.1, 3 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.77 ГПК України).

Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга ФОП Чилія Юрія Павловича підлягає задоволенню, рішення господарського суду Волинської області від 27.09.2018 року у даній справі необхідно скасувати у зв'язку з неповним з'ясування обставин, що мають значення для справи, і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

На підставі ст.129 ГПК України на позивача покладається судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Фізичної особи-підприємця Чилія Юрія Павловича на рішення господарського суду Волинської області від 27.09.2018р. у справі № 903/520/18 задоволити.

Рішення господарського суду Волинської області від 27.09.2018р. у справі № 903/520/18 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Стягнути з державного підприємства "Укрриба" (04050, м.Київ, вул.Тургенєвська, 82-А, ) на користь фізичної особи-підприємця Чилія Юрія Павловича (43000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 2643,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Волинської області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 903/520/18 повернути господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "06" грудня 2018 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.