ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2018 року, м. Херсон, справа № 923/873/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства теплових мереж "Каховтеплокомуненерго"

про стягнення 190 061,71 грн,

за участю:

секретаря судового засідання Бєлової О.С.,

представників сторін:

від позивача не зявився,

від відповідача ОСОБА_1,

у с т а н о в и в:

Дії, аргументи та докази позивача

04.10.2018 Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» звернулася до суду з вимогами, спрямованими до Комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго», про стягнення 190 061,71 грн, з яких 150 428,63 грн інфляційних та 39 633,08 грн річних, нарахованих у звязку з невиконанням відповідачем зобовязань за договором комісії № 12/05-308 від 01.10.2005 щодо сплати заборгованості у розмірі 439 965,80 грн, яка була стягнута рішенням Господарського суду Херсонської області у справі № 14/58-09 від 06.04.2009.

У якості обґрунтування власної позиції позивач вказав, що рішенням Господарського суду Херсонської області у справі № 14/58-09 від 06.04.2009 за позовом Дочірнього підприємства «Газ-тепло» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» про стягнення 439 965,80 грн з відповідача стягнута заборгованість у розмірі 439 965,80 грн за названим договором комісії та на даний час вона відповідачем не сплачена, а тому на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України ним нараховані інфляційні та річні у вказаних сумах.

Позивач також вказав, що внаслідок реорганізації він є правонаступником Дочірнього підприємства «Газ-тепло» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України».

З метою підтвердження заявлених вимог, позивач разом із позовною заявою надав та послався на наступні докази:

- рішення суду у справі № 14/58-09 від 06.04.2009,

- статут Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України».

Дії, аргументи та докази відповідача

Відповідачем позовні вимоги не визнаються з посиланням на положення частини 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з огляду на які, на його думку, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим законом, інфляційні нарахування та проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим законом. Відповідач також вказує, що заявлені позивачем до стягнення інфляційні та річні, повинні бути списаними, а тому вимоги позивача є необґрунтованими.

Під час судового розгляду справи представник відповідача підтвердив позицію відповідача та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 08.10.2018 відкрите провадження у справі за правилами загального провадження. Цією ж ухвалою відповідачу встановлений строк (25.10.2018) надати відзив на позов, а позивачу строк (29.10.2018) для надання відповіді на відзив. На виконання вказаної ухвали відповідачем поданий у встановлений строк відзив на позов, а позивач правом надання відповіді на відзив не скористався.

Безпосередньо підготовче провадження проведене у судовому засіданні, яке відбулося 30.10.2018 та 13.11.2018, а розгляд справи по суті 11.12.2018. При цьому розгляд справи проведений без участі позивача, оскільки він свого представника у судові засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про судовий розгляд, що слідує з повідомлень про вручення поштової кореспонденції суду № 950, за яким його було повідомлено про розгляд справи по суті, призначений на 11.12.2018.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що позивачем дотримані вимоги частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, а тому названі вище письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що сторонами не заявлено будь-яких процесуальних клопотань.

Установлені судом обставини

06.04.2009 Господарським судом Херсонської області у справі № 14/58-09 позовом Дочірнього підприємства «Газ-тепло» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» про стягнення 439 965,80 грн прийняте рішення, за яким з Комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» на користь Дочірнього підприємства «Газ-тепло» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» стягнуто серед іншого вказану суму основної заборгованості.

У відповідності до положень частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України це рішення є преюдиційним по відношенню до обставин даної справи, а тому установлені ним обставини не потребують доказування.

Зокрема, названим рішенням судом установлено, що 01.10.2005 між ДП «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України» та Комунальним підприємством теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» був укладений договір комісії № 12/05-308, згідно з яким КПТМ «Каховтеплокомуненерго» здійснювало продаж теплової енергії від свого імені в інтересах та за рахунок ДП «Газ-тепло» НАК «Нафтогаз України».

У період з листопада 2005 року по березень 2006 року на виконання умов договору позивач передав відповідачу теплову енергію у розмірі 32 669 гігакалорій на загальну суму 4 182 434,13 грн, а відповідач реалізувавши її споживачам, перерахував позивачу лише 3 742 468,33 грн. У наслідок цього виникла заборгованість у сумі 439 965,80 грн.

Як слідує з пункту 1.2. Статуту Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» вона « … є правонаступником … реорганізованого Дочірнього підприємства «Газ-тепло» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» …».

За обліковими даними позивача відповідачем вказана сума заборгованості станом на 31.07.2018 не сплачена, підтвердженням чому є довідка щодо стану заборгованості, а тому ним нараховані на цю суму інфляційні у сумі 150 428,63 грн за період з 01.10.2015 по 31.08.2018, а також річні у сумі 39 633,08 грн за період з 01.10.2015 по 01.10.2018.

Підводячи підсумок наведених обставин, суд стверджує, що вказаними доказами позивач підтвердив та довів факт невиконання відповідачем умов договору комісії № 12/05-308 від 01.10.2005 щодо сплати 439 965,80 грн основної заборгованості, а також наявність несплати станом на час розгляду справи в суді.

Оцінка суду установлених обставин та норм діючого законодавства

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобовязань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Статтею 193 ГК України встановлені загальні правила виконання господарських зобовязань, за якими: «Субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом» (частина 1); «не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином» (частина 7).

Таким чином невиконання відповідачем взятого на себе грошового зобовязання зі сплати вартості реалізованого за договором комісії товару, є порушенням взятих ним на себе зобовязань та вказаних правових положень.

Разом з тим, за змістом статті 599 ЦК України «зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином», а тому стягнення заборгованості з відповідача за судовим рішенням у справі № 14/58-09 не припинило саме зобовязання зі сплати такої грошової заборгованості, у звязку з чим таке прострочення існувало у тому числі у період з 01.10.2015 по 01.10.2018.

У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України «боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, відповідач, порушивши грошове зобовязання, повинен, за вказаних правових приписів та договірних умов, сплатити позивачу 150 428,63 грн інфляційних за період з 01.10.2015 по 31.08.2018, а також 39 633,08 грн річних за період з 01.10.2015 по 01.10.2018, розрахунок яких судом перевірений та він є правомірним.

Аналіз заперечень відповідача

Комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення встановлений приписами Закону України від 03.11.2016, № 1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

За змістом статті 2 цього Закону його дія «…поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Статтею 7 цього Закону передбачена процедура списання інфляційних нарахувань та процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення. Зокрема, за змістом частини 3 цієї статті «на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом».

Отже, за цією нормою списання інфляційних та річних повязане з фактом погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.

Проте, відповідачем не надано доказів погашення такої заборгованості станом і на час розгляду справи в суді, а тому застосування положень частини 3 статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» до спірних правовідносин унеможливлене.

За таких обставин, заперечення відповідача до уваги судом не прийняті.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів суд вважає, що відповідач порушив договірні зобовязання щодо сплати грошової заборгованості, у звязку з чим повинен сплатити позивачу 150 428,63 грн інфляційних та 39 633,08 грн річних, а тому позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 6363 від 01.10.2018 у сумі 2 850,93 грн, які згідно з приписами статті 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України ,

у х в а л и в :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж «Каховтеплокомуненерго» (74800 Херсонська область, м. Каховка, вул. Соборності, буд. 20-А; ідентифікаційний код 05449897) на користь Дочірньої компанія «Газ України» Національної акціонерної компанія «Нафтогаз України» (04116 м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; ідентифікаційний код 31301827) 150 428,63 грн інфляційних та 39 633,08 грн річних та 2 850,93 грн компенсації по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 12.12.2018

Суддя М.К. Закурін