Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.11.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/895/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго",

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод"

про стягнення 997 779 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2 ,

від відповідача: ОСОБА_3

установив:

Суть спору: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулось Приватне акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго" із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" про стягнення 997779 грн, з яких 895787 грн 94 к. борг за спожиту активну електричну енергію та 9322 грн - борг за перетікання реактивної електроенергії, згідно договору про постачання електричної енергії №573 від 24.09.2010, а також за внесення платежів з порушенням термінів передбачених договором 52484 грн 19 к. пеня, 26809 грн 04 к. - 10% річних та 13375 грн 83 к. - інфляційні втрати.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

19.10.2018 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі, розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче судове засідання у справі на 15.11.2018, в якому оголошено перерву до 29.11.2018.

29.11.2018 представник позивача подав клопотання вх.№18694/18 про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, що підтверджують понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, які суд оглянув та приєднав до матеріалів справи.

Представники відповідача подали відзив на позов від 28.11.2018 вх.№18349/18 та клопотання вх.№18806/18 про продовження процесуального строку на подання відзиву, яке суд задоволив та приєднав відзив на позов до матеріалів справи.

Керуючись ч.6 ст.183 Господарського процесуального кодексу України суд за письмовою згодою всіх учасників справи, розпочав розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду справи у засіданні суду здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судовому засіданні 29.11.2018 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив свої зобов"язання згідно договору №573 від 24.09.2010, а саме не оплатив спожиту активну електричну енергію в сумі 895787 грн 94 к. та за перетікання реактивної електроенергії в сумі 9322 грн. На підставі п.4.2.1 договору за порушення термінів внесення платежів, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 52484 грн 19 к., 10% річних в сумі 26809 грн 04 к. та 13375 грн 83 к. - інфляційних втрат.

Заперечення відповідача.

Відповідач у відзиві на позов від 28.11.2018 вх.№18349/18 позовні вимоги визнав в повному обсязі. Просив суд розстрочити виконання рішення на 10 (десять) місяців рівними частинами по 99777 грн 90 к. Також просив суд стягнути 50 % від суми судового збору сплаченого позивачем за подання позову та зменшити витрати на професійну правничу допомогу адвоката до їх співмірного розміру.

Обставини справи, дослідження доказів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Предметом позову є вимога про стягнення 997779 грн, з яких 895787 грн 94 к. борг за спожиту активну електричну енергію та 9322 грн - за перетікання реактивної електроенергії, згідно договору про постачання електричної енергії №573 від 24.09.2010, а також 52484 грн 19 к.- пені, 26809 грн 04 к. - 10% річних та 13375 грн 83 к. - інфляційних втрат за внесення платежів з порушенням термінів передбачених договором .

24.09.2010 між сторонами спору укладено договір №573 про постачання електричної енергії, відповідно до якого позивач зобов"язався продати електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача з дозволеною потужністю 25163 кВт, а відповідач, в свою чергу, - оплачувати позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами договору.

10.10.2014 сторони уклали Додатковий правочин про зміни до договору, яким погодили з 01.01.2015 змінити номер договору про постачання електричної енергії від 24.09.2010 з №573 на №240573.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, Правилами користування електричною енергією (ПКЕЕ).

Відповідно до п. п. 2.3.3. договору, відповідач зобов'язався: оплачувати позивачу вартість електричної енергії згідно з умовами додатку № 2 "Порядок розрахунків" та додатку № 9 "Графік зняття показів засобів обліку електроенергії".

Згідно п.2 додатку № 2 до договору, щомісячно першого числа календарного місяця наступного за розрахунковим відповідач зобов"язався направляти уповноваженого представника у відділ збуту позивача для подання додатку № 6 "ОСОБА_4 про використану електричну енергію", який є невід'ємною частиною договору, одержання відповідних рахунків на оплату та надання позивачу документів, що підтверджують оплату у розрахунковому періоді.

Згідно п.3 додатку №2 (Порядок розрахунків) до договору, відповідач протягом розрахункового періоду здійснює два планові платежі на поточний рахунок із спеціальним режимом використання у таких співвідношеннях: до 15 числа календарного місяця- 50 %, до 27 числа - 50%. Щомісячно проводить остаточний розрахунок по всіх платежах, передбачених даним договором, протягом 5 операційних днів з дня отримання споживачем рахунку. Розрахунковим періодом вважається період, який починається з 1(першого) числа поточного місяця та триває до 30 (31) числа (включно) поточного (наступного) місяця. Назва розрахункового періоду вказана у додатку 1 "Обсяги постачання електричної електроенергії споживачу та субспоживачу" визначається назвою календарного місяця у якому закінчився розрахунковий період.

Пунктом 2.3.4. договору встановлено, що відповідач зобов"язався здійнювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії, згідно з додатком 11 "Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії", який складений відповідно до Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії між електропередавальною організацією та її споживачами, погодженої НКРЕ, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 17.01.2002 №19.

Плата за надання послуг з компенсації перетікань реактивної енергії повинна бути оплачена протягом 5 днів з дня виставлення рахунку (п.9 додатку 2 до договору).

Відповідно до 4.2.1 договору №240573 про постачання електричної енергії від 24.09.2010 сторони погодили що за внесення платежів, передбачених п.2.3.3-2.3.4 договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, 10 % річних та інфляційні збитки.

На виконання умов договору, позивач здійснив поставку електричної енергії відповідачу за період 01.06.2018 року - 30.09.2018 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками за електроенергію № 240573/1 від 30.06.2018, №240573/1 від 31.07.2018, №240573/1 від 31.08.2018, №240573/1 від 29.09.2018. Позивач також відповідно до показників приладу обліку електроенергії за період червень 2018 - вересень 2018 нарахував відповідачу оплату за перетікання реактивної енергії на загальну суму 9322 грн та виставив рахунки за перетікання реактивної електричної енергії за вказаний період, копії яких приєднані до матеріалів справи. Всі рахунки отримані відповідачем, про що свідчить підпис споживача.

В порушення договірних зобов'язань, відповідач прийняті на себе договірні зобов"язання належним чином не виконав, оплату за отриману електричну енергію вносив з порушенням строків передбачених у договорі, внаслідок чого станом на 11.10.2018 у відповідача утворився борг за отриману електричну енергію та за перетікання реактивної електроенергії, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Враховуючи невиконання відповідачем зобов"язання в терміни, передбачені відповідними додатками до договору, позивач керуючись п.4.2.1 договору нарахував відповідачу пеню в розмірі 52484 грн 19 к., 10% річних в сумі 26809 грн 04 к. та 13375 грн 83 к. - інфляційних втрат та звернувся за захистом порушеного права до суду.

Дослідивши подані позивачем докази, суд визнав їх належними та достатніми в розумінні статей 76, 79 Господарського процесуального кодексу України.

При ухваленні рішення суд застосував такі норми права.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - ч.1 ст.530 ЦК України.

Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст.625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Статтею 75 ГПК України визначено підстави звільнення від доказування, зокрема, згідно ч.1 зазначеної статті обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Висновки суду.

Отже, суд встановив, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку щодо оплати спожитої електричної енергії та плати за перетікання реактивної електроенергії не виконав; обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання не навів; доказів виконання зобов"язання не надав, позовні вимоги визнав в повному обсязі, відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов'язання щодо оплати спожитої електричної енергії та плати за перетікання реактивної електроенергії, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту активну електричну енергію та боргу за перетікання реактивної електроенергії, обґрунтовані та належать до задоволення.

Суд перевірив правильність нарахування позивачем пені та 10% річних за період з 10.07.2018 - 11.10.2018, а також інфляційних втрат за період липень 2018 року вересень 2018 року та задовольняє їх за розрахунком позивача, який наявний в матеріалах справи та є арифметично вірним.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача 895787 грн 94 к. боргу за спожиту активну електричну енергію, 9322 грн - боргу за перетікання реактивної електроенергії, 52484 грн 19 к. пені, 26809 грн 04 к. - 10% річних та 13375 грн 83 к. - інфляційні втрати.

Розгляд судом клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду.

28.11.2018 відповідач подав клопотання про розстрочку виконання рішення суду.

В заяві про розстрочення виконання судового рішення відповідач зазначив про своє складне фінансове становище, загрозу невиплати заробітної плати, неможливість погашення податків та зборів, наявність заборгованості перед Управлінням Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську. Документальних доказів на підтвердження цих обставин заявник не подав.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви боржника, вважає що наведені Приватним акціонерним товариством "Івано-Франківський арматурний завод" обставини не є виключними, а важке становище останнього утворилось внаслідок його власної господарської діяльності. Звернув увагу суду на неподання відповідачем доказів важкого фінансового становища та не вчинення жодних проплат протягом розгляду справи в суді.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд зазначає таке.

Згідно приписів ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

У рішенні Конституційного Суду України від 26.06.2013 у справі № 5-рп/2013 зазначено, що розстрочка виконання рішення суду має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з'ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочки.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Беручи до уваги характер правовідносин сторін, заперечення позивача, а також враховуючи, що покладені відповідачем в основу обґрунтування поданої заяви про розстрочення виконання рішення обставини не є винятковими обставинами, а надані на підтвердження необхідності надання розстрочки виконання рішення у цій справі ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду не можуть вважатися достатніми доказами на підтвердження обставин скрутного фінансового становища чи ризику припинення господарської діяльності у зв'язку з одномоментним стягненням суми боргу у примусовому порядку, суд дійшов висновку щодо недоведеності та необґрунтованості наявності обставин для надання розстрочки виконання рішення суду у цій справі, у зв"язку з чим відповідна заява відповідача не належить до задоволення.

Суд звертає увагу відповідача на те, що він не позбавлений права звернутись до суду із заявою про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду в порядку ст. 331 ГПК України, належним чином її обґрунтувавши та подавши відповідні докази.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як визначено в п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивач звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом від 11.10.2018 вх.№15459/18 про стягнення 997779 грн заборгованості.

Тобто, при поданні позовної заяви позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 14966 грн 69 к. Натомість Приватне акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго" за подання позовної заяви сплатило лише 14744 грн 20к. що підтверджується платіжним дорученням від 09 жовтня 2018 №16731, оригінал якого додано до позовної заяви.

Отже, сума недоплаченого судового збору складає 222 грн 49 к., яку належить стягнути з позивача в доход Державного бюджету України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позову, судовий збір сплачений позивачем за розгляд справи суд покладає на відповідача.

При цьому, суд зазначає що відповідно до ст.130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги визнання відповідачем позову, позивачу за його клопотанням (ст.7 Закону України "Про судовий збір") належить повернути судовий збір в розмірі 7483 грн 35 к.

До витрат, пов"язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв"язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв"язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В судовому засіданні представник позивача вказав, що розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 13300 грн. На підтвердження здійснених витрат подав договір про надання правової допомоги від10.08.2018 №2018/1456, додатковий правочин від 11.09.2018 №2018/1629 до договору, ордер на надання правової допомоги від 04.10.2018 серія ІФ№045110, акт приймання - передачі послуг від 26.11.2018. Як доказ оплати цих послуг позивач надав платіжне доручення №13300 від 28 листопада 2018 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України). Обов"язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідач подав клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката; вказав що позивач не подав доказів на підтвердження надання правничої допомоги, а саме детального опису обсягу надання послуг; зазначив що справу не можна назвати складною, оскільки вона полягає у стягненні заборгованості згідно договору про постачання електричної енергії №573 від 24.09.2010 та вказав, що аналогічна справа за участі цього ж адвоката вже розглядалася Господарським судом Івано-Франківської області і позовні заяви є однотипними. В судовому засіданні представники відповідача підтримали подане клопотання.

Представник позивача заперечив проти поданого клопотання та зазначив, що надав суду документальні докази, що підтверджують витрати на професійну правничу допомогу.

Суд дослідивши подані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, не може погодитись з твердженням відповідача про те що позивач не подав детального опису наданих послуг, оскільки до матеріалів справи приєднано копію ОСОБА_4 приймання - передачі послуг від 26.11.2018, підписаний адвокатом та уповноваженою особою позивача та скріплений печатками, де зазначено вид послуги, кількість годин витрачених на виконання цієї послуги та ціна послуги. ОСОБА_4 підтверджено що адвокат належним чином надав, а клієнт отримав послуги: з проведення попереднього аналізу справи, ознайомлення з матеріалами справи, збір інформації та документів; проведення розрахунків заборгованості; складання позовної заяви; складання заяви про відшкодування судових витрат; участь адвоката в судових засіданнях.

Зважаючи на належну підготовку адвокатом документів для подання до суду, правильність здійснення розрахунків долучених до позовної заяви, присутність в судових засіданнях та виклад правової позиції, а також підтвердження розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката платіжними документами, суд дійшов висновку про те, що розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, співмірним зі складністю позову, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а тому належить до задоволення в повному обсязі.

Таким чином, судові витрати які поніс позивач у зв"язку із оплатою професійної правничої допомоги покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, у відповідності до ст.124, ст.129 Конституції України, керуючись ст. 74, 86, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" до Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" про стягнення заборгованості в сумі 997 779 грн задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод", вул.Є.Коновальця,229, м.Івано-Франківськ, 76011 (код 00218271) на користь Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго", вул.Індустріальна,34, 76014 (код 00131564) 895787(вісімсот дев"яносто п"ять тисяч сімсот вісімдесят сім гривень) 94 к. боргу за спожиту активну електричну енергію, 9322 (дев"ять тисяч триста двадцять дві гривні) - боргу за перетікання реактивної електроенергії, 52484 (п"ятдесят дві тисячі чотириста вісімдесят чотири гривні) 19 к. - пені, 26809 (двадцять шість тисяч вісімсот дев"ять гривень) 04 к. - 10% річних,13375 (тринадцять тисяч триста сімдесят п"ять гривень) 83 к. - інфляційних втрат, 7483 (сім тисяч чотириста вісімдесят три гривні) 35 к. - судового збору та 13300 (тринадцять тисяч триста гривень) - витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" про розстрочку виконання рішення відмовити.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" вул.Індустріальна,34, 76014 (код 00131564) в доход Державного бюджету України ( отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за , Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу: 101 "Судовий збір") - 222 (двісті двадцять дві гривні) 49 к. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в порядку, передбаченому Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 07.12.2018

Суддя Т.В. Максимів