УХВАЛА

м. Київ

20.11.2018Справа № 910/3353/16

За заявою ОСОБА_1

до приватного акціонерного товариства "Київфундаментбуд"

за участю ліквідатора боржника арбітражного керуючого Нестеренко О.А.

про стягнення заборгованості по заробітній платі в межах справи № 910/3353/16

За заявою підприємства "Ера", заснованого на власності Житомирської обласної ради

українського фонду "Реабілітація інвалідів"

до приватного акціонерного товариства "Київфундаментбуд"

(ідентифікаційний код 33056977)

про банкрутство

Суддя Пасько М.В.

Представники:

від заявника ОСОБА_3 - предст. за дов.,

від відповідача Корякін Д.В. - предст. за дов. ліквідатора боржника.

Присутній: Дзюба О.С. - предст. за дов. ПАТ "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Сордант".

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі в межах справи № 910/3353/16.

Подана позовна заява відповідає вимогам, викладеним у статтях 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України. Підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження відсутні.

Розглянувши матеріали позовної заяви, господарський суд визнав їх достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Ухвалою від 26.07.18 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в межах справи № 910/3353/16 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання у справі призначено на 14.08.18.

26.07.18 від ОСОБА_1 надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

14.08.18 від ОСОБА_1 надійшли пояснення.

14.08.18 від розпорядника майна боржника надійшов відзив на заяву ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі в межах справи № 910/3353/16.

14.08.18 судове засідання не відбулось.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.09.18 призначено підготовче засідання на 04.10.18.

У судовому засіданні 04.10.18 відкладено розгляд підготовчого засідання на 25.10.18.

11.10.18 від розпорядника майна надійшли пояснення.

25.10.18 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи.

25.10.18 від публічного акціонерного товариства "Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Сордант" надійшли пояснення на заяву ОСОБА_1

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.10.18 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 20.11.18.

У судовому засіданні, розглянувши заяву ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі в межах справи № 910/3353/16 та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (далі - позивач) в поданій заяві просить суд стягнути з боржника - приватного акціонерного товариства "Київфундаментбуд" (далі - боржник) заробітну плату за період з 01.12.14 по 15.07.18 на загальну суму 1.275.000, 00 грн., з яких: 810.000, 00 грн. - вимоги першої черги, а 465.000, 00 грн. - вимоги шостої черги.

Представник боржника надав суду обґрунтований відзив на заяву в межах справи, в яких зазначив про неможливість її задоволення, у з в'язку з її не обґрунтованістю та просив суд відмовити в її задоволенні.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин заяви в межах справи в їх сукупності, суд вважає, що подана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник, або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

До структури заробітної плати в силу ст. 2 Закону України "Про оплату праці" включаються виплати за виконану роботу, а також гарантії та компенсації за невідпрацьований час.

Так, згідно статті 3 Кодексу законів про працю України ( далі - КзПП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами у сфері державного і договірного регулювання оплати праці, визначено Законом України "Про оплату праці".

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до п. 9.5. Статуту боржника посадовим особам органів акціонерного товариства виплачується винагорода тільки на умовах, які встановлюються цивільно-правовими договорами або трудовим договором.

Згідно п. 10.1 Статуту боржника трудовий колектив товариства складають усі громадяни, які своєю працею беруть участь в його діяльності на основі трудового договору (контракту, угодні, і також інших форм, що регулюють трудові відносини працівника з Товариством

Відповідно до п. 6.17.9 Статуту боржника, до виключної компетенції Наглядової ради Товариства належить затвердження умов контрактів, які укладатимуться з членами виконавчого органу, встановлення розміру їх винагороди.

В якості доказів підтвердження розміру заробітної плати за один місяць позивачем до позовної заяви додано копію контракту від 01.12.14, укладеного між боржником в особі Голови Наглядової ради Товариства ОСОБА_6 та Головою правління - керівником виконавчого органу Товариства ОСОБА_1, відповідно до умов якого заробітна плата ОСОБА_1 складає 30.000,00 грн. на місяць.

Однак, 14.08.18 ОСОБА_6 були подані до суду пояснення, відповідно до яких ОСОБА_6 не підписувала контракту від 01.12.14 з ОСОБА_1

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на наявні в матеріалах справи пояснення голови наглядової ради боржника ОСОБА_6, контракт від 01.12.14 у відповідності до вимог ст. 77, ст. 78 ГПК України не може вважатись належним та допустимим доказом, що підтверджує розмір заробітної плати ОСОБА_1, оскільки викликає сумнів з приводу його достовірності.

Згідно ч. 2 ст. 80 ГПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до п. 6 ухвали суду від 26.07.2018 року (якою прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у справі в межах справи № 910/3353/16) суд повідомляв сторін, що подання ними додаткових письмових доказів, висновків експертів, клопотань, заяв, пояснень можуть бути подані до суду у строк до 26.08.18.

Частиною 8 статті 80 ГПК України встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як вбачається з матеріалів справи про банкрутство боржника, вся документація, в тому числі й кадрова, станом на 20.11.18 знаходиться в позивача, підтвердженням чого є відповідне клопотання розпорядника майна боржника, арбітражної керуючої Короткої А.В. від 08.06.18 про зобов'язання ОСОБА_1 вчинити дії, зокрема передати документацію та печатки боржника.

Крім того, суд зазначає, що будь-які інші документи (штатний розпис, табелі робочого часу, накази на відпустки, індивідуальні відомості про застраховану особу-форма ОК-5 тощо), які підтверджують не лише розмір заробітної плати ОСОБА_1 за один місяць, а й розмір заборгованості боржника за період з 01.12.14 по 20.11.18 в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що факт наявності або відсутності заборгованості у боржника перед позивачем у розмірі 1.275.000,00 грн. не доведений.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судовій збір, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на заявника.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236-241 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про стягнення заборгованості по заробітній платі в межах справи № 910/3353/16.

2.Ухвала набрала чинності негайно після її оголошення та підлягає оскарженню в установленому законом порядку.

Суддя М.В.Пасько

Повний текст ухвали складено 30.11.18.

Інформацію у справі можна отримати за веб-адресою: http://court.gov.ua/fair/.