ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 904/1842/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Пількова К. М.,

секретар судового засідання - Овчарик В. М.,

за участю представників:

позивача - Тулінова І. І. (виконуючий обов'язки генерального директора на

підставі наказу від 23.11.2018 №611к),

відповідача - Нечипоренко Л. В. (особисто),

розглянув у режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Астерра" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.08.2018 (головуючий - Широбокова Л. П., судді Кузнецова І. Л., Орєшкіна Е. В.) та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2017 (суддя Татарчук В. О.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Астерра"

до Фізичної особи-підприємця Нечипоренко Людмили Валентинівни

про стягнення заборгованості в сумі 1672231,75 грн.

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У лютому 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Ас-терра", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Астерра" (далі - ТОВ "ТК "Астерра", Товариство, лізингодавець), звернулося до Господарського Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Нечипоренко Людмили Валентинівни (далі - ФОП Нечипоренко Л.В., лізингоодержувач) 1582116,14 грн. заборгованості та 3% річних у сумі 90115,61 грн., з посиланням на статті 526, 612, 625, 629, 806 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

2. Позовна заява обґрунтовується неналежним виконанням відповідачем умов договору фінансового лізингу №8АС-14 від 27.02.2014 (далі - договір фінансового лізингу №8АС-14) в частині своєчасного та повного розрахунку за отриманий у лізинг трактор New Holland T8050 сер. №ZARW06276, 2010 року випуску.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2017 позов задоволено повністю.

4. Рішення мотивоване обґрунтованістю позовних вимог лізингодавця.

5. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.08.2018 рішення змінено в частині стягнення сум заборгованості, 3% річних та витрат по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви, з викладенням резолютивної частини рішення в наступній редакції: "Позов задовольнити частково. Стягнути з ФОП Нечипоренко Л.В. на користь ТОВ "ТК "Астерра" 66697,34 грн. заборгованості, 3% річних у сумі 3799,01 грн., 1057,45 грн. судового збору за розгляд позовної заяви, про що видати наказ. В решті позову відмовити".

6. Постанова мотивована положеннями статей 526, 612, 625, 628, 653, 655, 692, 785, 795, 806 ЦК України, статей 2, 11, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" та статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з урахуванням яких та з огляду на факт дострокового розірвання позивачем договору фінансового лізингу №8АС-14 в односторонньому порядку з 26.12.2014, апеляційний суд дійшов висновку про те, що наслідком розірвання цього договору є відсутність у позивача обов'язку надати предмет лізингу в майбутньому у власність відповідача і відсутність у лізингодавця права вимагати його оплати, внаслідок чого у разі розірвання договору фінансового лізингу №8АС-14 невнесена лізингоодержувачем у складі лізингових платежів покупна вартість об'єкту лізингу в сумі 1515270,75 грн. не підлягає стягненню з ФОП Нечипоренко Л.В. у зв'язку з припиненням зустрічного зобов'язання лізингодавця з передачі у майбутньому об'єкта лізингу у власність відповідача, проте, зважаючи на право позивача нараховувати та обов'язок відповідача вносити плату за користування об'єктом лізингу після розірвання вказаного договору, який (договір) залишився чинним до моменту повернення лізингоодержувачем об'єкта лізингу, з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість по платежам у вигляді винагороди (комісії) лізингодавцю за отримане в лізинг майно згідно з визначеним у додатковій угоді №1 від 11.03.2014 Графіком платежів, що залишилися несплаченими за період з 20.11.2014 по 20.03.2015 і в загальній сумі становлять 2467,53 доларів США, а відповідно до пункту 3.7 договору фінансового лізингу №8АС-14 ця сума заборгованості з урахуванням курсу, встановленого у міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг" на заявлену позивачем дату 10.02.2017 (1 долар США = 27,03 грн.), становить 66697,34 грн. Вказаний період нарахування лізингових платежів відповідає періоду знаходження предмету лізингу саме у ФОП Нечипоренко Л.В., оскільки на вимогу позивача від 24.12.2014 трактор не було повернуто, як і не було його повернуто з підстав невідповідності він-коду, зазначених лізингоодержувачем, тоді як про викрадення трактора відповідачем було заявлено тільки у червні 2015 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Не погодившись з рішенням місцевого суду та постановою апеляційної інстанції, ТОВ "ТК "Астерра" звернулося з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та передати справу повністю на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

12. В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції положень статті 653 ЦК України, статей 73, 74, та частини 3 статті 269 ГПК України, наголошуючи на тому, що: 1) апеляційний суд безпідставно зазначив про розірвання позивачем договору фінансового лізингу №8АС-14 в односторонньому порядку 26.12.2014; 2) апеляційний суд взяв на себе повноваження суду першої інстанції та розпочав розгляд справи спочатку, приймаючи від відповідача усі документи та докази, не з'ясовуючи підстав неможливості їх подання до місцевого господарського суду та, водночас, порушуючи процесуальні права позивача, на власний розсуд ухвалами витребовував у позивача документи і пояснення по справі, які судом першої інстанції не розглядалися взагалі та не відносяться до справи; 3) судом апеляційної інстанції не надано оцінки тим обставинам, що виконавче провадження №46968775 "Про витребування у відповідача техніки" було відкрито 20.03.2015, тобто після закінчення строку дії договору фінансового лізингу №8АС-14, а станом на теперішній час лізингоодержувачем техніка не повернута та не може бути реалізована позивачем.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

13. ФОП Нечипоренко Л.В. у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів викрадення в ніч з 16 по 17 червня 2015 року об'єкта фінансового лізингу - трактора NEW Holland T8050, сер. № НОМЕР_1, 2010 року випуску, що унеможливлює його фактичне повернення відповідачем Товариству.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14. 27.02.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ас-Терра", правонаступником якого є ТОВ "ТК "Астерра" (лізингодавець), та ФОП Нечипоренко Л.В. (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №8АС-14 зі строком дії з 27.02.2014 по 20.03.2015, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов'язань за цим договором. До цього договору було укладено додаткову угоду №1 від 11.03.2014 щодо зміни графіку лізингових платежів.

15. Відповідно до пункту 1.1 договору фінансового лізингу №8АС-14 в порядку та на умовах, визначених цим договором, лізингодавець передає на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу (надалі - предмет лізингу або майно), а лізингоодержувач приймає предмет лізингу та зобов'язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Найменування, марка, модель, ціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладення договору наведені в додатку №1 "Специфікація" (трактор NEW Holland T8050, вартістю 73000 доларів США).

16. Пунктами 11.1, 11.2 договору фінансового лізингу №8АС-14 (в редакції додаткової угоди №1 від 11.03.2014) визначено, що ціна договору становить гривневий еквівалент 83631,22 доларів США, що за міжбанківським курсом договору на дату його укладання становить 878127,81 грн., у тому числі ПДВ - 127750,00 грн. Ціна договору складається з гривневих еквівалентів: вартості майна, платежів як винагороди (комісії) лізингодавцю за отримане у лізинг майно та одноразової комісії, визначених у доларах США.

17. Згідно з пунктами 3.2, 3.3, 3.4 договору фінансового лізингу №8АС-14 авансовий платіж лізингоодержувача в рахунок оплати майна складає 18,50% від вартості майна та становить 13505 доларів США, та підлягає сплаті в термін до 28.02.2014 включно. Сума авансового платежу у гривнях обчислюється виходячи з міжбанківського курсу фактичної оплати (надалі - міжбанківський курс фактичної оплати). За надання предмету лізингу у фінансовий лізинг лізингоодержувач сплачує лізингодавцю одноразову комісію, яка є першим лізинговим платежем, в розмірі 730 доларів США у строк до 28.02.2014. Комісія сплачується лізингоодержувачем на поточний рахунок лізингодавця в національній валюті за міжбанківським курсом фактичної оплати. Розмір, склад, терміни сплати лізингових платежів встановлюються в Графіку. Сума чергового лізингового платежу є гривневим еквівалентом відповідної суми (в доларах США), зазначеної в Графіку, виходячи з міжбанківського курсу на дату, що передує даті сплати лізингоодержувачем чергового лізингового Платежу, зазначеного в Графіку (надалі - міжбанківський курс Графіку). Такий порядок застосовується до усіх лізингових платежів та будь-яких інших сум, які підлягають сплаті або залишаються несплаченими, згідно з договором.

18. Відповідно до пункту 3.7 договору фінансового лізингу №8АС-14, враховуючи валютну складову платежів по договору та керуючись пунктом 5 постанови НБУ №49 від 06.02.2014 "Про заходи щодо діяльності банків та проведення валютних операцій", сторони погодили, що всі сплачені лізингоодержувачем грошові кошти за договором в гривні зараховуються лізингодавцем в рахунок оплати грошових зобов'язань за договором виходячи з міжбанківського курсу продажу долару США, встановленого у міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг" (сайт www/udiform.com), сформованого на 16:00 за Київським часом на шостий банківський день після дня сплати лізингоодержувачем грошових коштів згідно умов договору.

19. Підпунктом 9.2.1 пункту 9.2 договору фінансового лізингу №8АС-14 передбачено дострокове розірвання договору, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 календарних днів з дня настання строку платежу, встановленому в договорі (на підставі письмового повідомлення лізингодавця про розірвання договору). В цьому випадку договір вважається розірваним з моменту отримання лізингоодержувачем письмового повідомлення лізингодавця про розірвання договору.

20. В разі, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення оплати становить більше 30 календарних днів, лізингодавець має право відмовитися від Договору та вимагати повернення предмету лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вилучення майна у лізингоодержувача не звільняє останнього від обов'язку сплати всіх несплачених до дати вилучення майна платежів, передбачених Договором, в тому числі несплаченої суми штрафних санкцій і відшкодування заподіяної шкоди (підпункт 6.1.1 пункту 6.1 договору фінансового лізингу №8АС-14).

21. Позивач виконав свої зобов'язання за договором та передав предмет лізингу відповідачу, що підтверджується актом приймання-передачі від 28.02.2014 та не заперечується сторонами.

22. Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з Додатком №2 до договору "Графік внесення лізингових платежів" та додатковою угодою №1 від 11.03.2014 сума, яка компенсує частину вартості предмету лізингу, становить 59495 доларів США, що свідчить про виконання відповідачем пункту 3.2 договору фінансового лізингу №8АС-14 щодо сплати авансового платежу в еквіваленті 13505 доларів США (73000 доларів США- 59495 доларів США). Платіж, як винагорода (комісія) лізингодавцю за отримане в лізинг майно визначена у додатковій угоді №1 від 11.03.2014 в сумі 9901,22 доларів США та повинна бути сплачена лізингоодержувачем щомісячно у визначеній сумі з 20.03.2014 по 20.03.2015. При цьому відповідачем надано докази щодо відшкодування частини покупної вартості об'єкта лізингу в сумі 141802,50 грн. (квитанція від 27.02.2014), в сумі 23086,25 грн. (платіжне доручення від 24.10.2014) та сплати комісії 7665 грн. (квитанція від 27.02.2014). Отримання цих коштів не заперечується позивачем.

23. Також апеляційним судом встановлено, що 26.12.2014 у зв'язку із порушенням відповідачем зобов'язань зі внесення лізингових платежів та на підставі пункту 1 частини 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" і підпунктів 6.1.1, 6.4.2 договору фінансового лізингу №8АС-14, позивач звернувся до відповідача з листом про розірвання цього договору та вимогою не пізніше 5 календарних днів з моменту отримання повідомлення перерахувати позивачу заборгованість з лізингових платежів в сумі 199338,74 грн., повернути трактор (а.с.181 том 1). На отриманні повідомлення від 26.12.2014 про розірвання договору та рахунку на оплату наполягає відповідач, надавши його копію, а позивач факт направлення зазначеного листа не заперечує.

24. 25.02.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучер А.А. було вчинено виконавчий напис №472 про витребування у ФОП Нечипоренко Л.В. шляхом вилучення та передачі Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ас-Терра" об'єкту фінансового лізингу - трактора NEW Holland T8050, сер. № НОМЕР_1, 2010 року випуску, вартістю 776391,50 грн. за невиплачені в строк до 21.11.2014 лізингові платежі в сумі 199338,74 грн.

25. 06.04.2017 було відкрито виконавче провадження №53710548 з виконання виконавчого напису від 25.02.2015 №472, а 18.04.2017, 23.05.2017 та 02.10.2017 державним виконавцем у цьому виконавчому провадженні винесено постанови про арешт спірного майна та оголошення його в розшук, чим спростовується не підкріплене жодними доказами припущення скаржника про відкриття 20.03.2015 виконавчого провадження №46968775 "Про витребування у відповідача техніки".

26. З витягу з кримінального провадження №0001340 вбачається, що в період часу з 16.06.2015 о 20:00 год. по 17.06.2015 о 01:00 год. невідома особа, знаходячись на території земель Степнянської сільської ради Дніпропетровського району біля ділянки №123, шляхом вільного доступу скоїла крадіжку спірного майна. Трактор досі не знайдено.

Позиція Верховного Суду

27. За змістом пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства. З огляду на неодноразове подання ФОП Нечипоренко Л.В. касаційної скарги на судові рішення у справі №904/1842/17 та неусунення недоліків її оформлення у строки, встановлені судом касаційної інстанції, а також конкретні обставини справи з урахуванням її складності, комплексності правової кваліфікації відносин, з яких виник спір, без чого неможливо правильно вирішити справу по суті та застосувати норми матеріального права, Верховний Суд розглядає цю справу в розумний строк.

28. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

29. Статтею 628 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

30. Відповідно до частин 1, 2 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

31. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

32. Згідно з частинами 1, 2 статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється у порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати суму, яка відшкодовує вартість предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

33. Враховуючи наведені норми цивільного законодавства, договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем, як лізингодавцем, лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

34. Відповідно до частини 2 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

35. Згідно з частиною 1 статті 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

36. Пунктом 1 частини 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено право лізингодавця відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

37. Сторони у пункті 5.1 договору фінансового лізингу №8АС-14 погодили, що майно переходить у власність лізингоодержувача за умови сплати лізингодавцю платежів в розмірах та у терміни, передбачені Графіком, в тому числі сплати лізингодавцю всієї суми вартості майна, що у гривневому еквіваленті не менше вартості майна, зазначеної у акті приймання - передачі майна, сплати штрафних санкцій відповідно до умов Договору. Підтвердженням переходу права власності від лізингодавця до лізингоодержувача є підписаний між сторонами договір купівлі - продажу предмета лізингу.

38. На відміну від місцевого господарського суду, судом апеляційної інстанції достеменно встановлено та позивачем не спростовано той факт, що лізингоодержувач у порушення умов договору фінансового лізингу №8АС-14 з листопада 2014 року припинив сплачувати лізингові платежі, у зв'язку з чим лізингодавець листом від 26.12.2014 скористався своїм правом на розірвання цього договору в односторонньому порядку, передбаченим пунктом 1 частини 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" і підпунктами 6.1.1, 6.4.2 договору фінансового лізингу №8АС-14. При цьому відповідачем об'єкт фінансового лізингу фактично не було повернуто з причин його подальшого викрадення в ніч з 16 по 17 червня 2015 року, що підтверджується витягом з кримінального провадження №0001340.

39. В силу приписів частин 2, 4 статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

40. Таким чином наслідком розірвання договору фінансового лізингу є відсутність у позивача обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність відповідача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати, але у разі розірвання договору лізингу невнесена лізингоодержувачем у складі лізингових платежів покупна вартість об'єкту лізингу не підлягає стягненню з лізингоодержувача у зв'язку з припиненням зустрічного зобов'язання лізингодавця по переданню у майбутньому об'єкта лізингу у власність (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 01.10.2013 по справі №11/5005/2290/2012, від 29.10.2013 по справі №7/5005/2240/2012 та у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 по справі №911/3483/16).

41. За таких обставин судом апеляційної інстанції цілком обґрунтовано відмовлено Товариству у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості у вигляді відшкодування вартості предмету лізингу в сумі 1515270,75 грн.

42. За змістом положень пункту 1 частини 2 статті 806 ЦК України та частини 1 статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" на правовідносини, що склалися між сторонами з приводу користування об'єктом лізингу поширюються загальні положення про оренду (найм).

43. Частиною 1 статті 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

44. Відповідно до частини 2 статті 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

45. З урахуванням положень статей 653, 785, 795, 806 ЦК України, апеляційний суд правильно зазначив, що у разі якщо умови укладеного між сторонами договору фінансового лізингу передбачають можливість нарахування лізингодавцем плати за користування об'єктом лізингу після закінчення або дострокового розірвання договору лізингу, то нарахування плати за фактичне користування об'єктом лізингу припиняється з моменту повернення лізингоодержувачем об'єкта лізингу лізингодавцю, відтак нарахування плати за фактичне користування об'єктом лізингу за спірний період (з 20.11.2014 по 20.03.2015) є правомірним.

46. Таким чином, хоча укладений між сторонами договір фінансового лізингу №8АС-14 був достроково розірваний позивачем в односторонньому порядку, однак в частині умов, які передбачали право позивача нараховувати та обов'язок відповідача сплачувати плату за користування об'єктом лізингу після розірвання договору, цей договір залишився чинним до моменту повернення лізингоодержувачем об'єкта лізингу, тобто після розірвання договору з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість у вигляді винагороди (комісії) лізингодавцю за отримане в лізинг майно.

47. Як вбачається з наданого позивачем на вимогу апеляційного суду та перевіреного останнім детального розрахунку суми заборгованості (додаткові пояснення від 30.07.2018 №180730/1) платіж у вигляді винагороди (комісії) лізингодавцю за отримане в лізинг майно сплачено відповідачем повністю на дату платежу (24.10.2014), що також підтверджено наданими відповідачем доказами - квитанціями та платіжними дорученнями: від 25.03.2014 на суму 6608,27 грн., від 18.04.2014 - на 10727,91 грн., від 20.05.2014 - на 11400 грн., від 19.06.2014 - на 10577,70 грн., від 21.07.2014 - на 11212,72 грн., від 21.08.2014 - на 12718,57 грн., від 19.09.2014 - 12 762,42 грн., від 24.10.2014 - на 16567,58 грн.

48. Враховуючи правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду України від 01.10.2013 по справі №11/5005/2290/2012, від 29.10.2013 по справі №7/5005/2240/2012 і в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 по справі №911/3483/16, та керуючись приписами частини 4 статті 236 ГПК України, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що заборгованість за платежами у вигляді винагороди (комісії) лізингодавцю за отримане в лізинг майно згідно з визначеним у додатковій угоді №1 від 11.03.2014 Графіком платежів, що залишилися несплаченими за період з 20.11.2014 по 20.03.2015 і в загальній сумі становить 2467,53 доларів США, а відповідно до пункту 3.7 договору фінансового лізингу №8АС-14 ця сума заборгованості з урахуванням курсу, встановленого у міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг" на заявлену позивачем дату 10.02.2017 (1 долар США = 27,03 грн.), становить 66697,34 грн. Вказаний період нарахування лізингових платежів відповідає періоду перебування предмету лізингу саме у володінні та користування ФОП Нечипоренко Л.В., оскільки на вимогу ТОВ "ТК "Астерра" від 24.12.2014 трактор не було повернуто, як і не був його повернуто з підстав невідповідності він-коду, зазначених лізингоодержувачем, тоді як про викрадення трактора відповідачем було заявлено тільки у червні 2015 року.

49. Оскільки судом першої інстанції при винесенні рішення не було перевірено правильності застосування курсу долара до гривні на сайті "Укрділінг" станом на 10.02.2017, а помилково прийнято до уваги визначений позивачем більший курс (27,09 грн. за 1 долар США), апеляційний суд вірно зазначив, що суму боргу визначено неправильно, тому вимоги позивача про стягнення платежів у вигляді винагороди за отримане у лізинг майно в сумі 148,05 грн. задоволенню не підлягають.

50. Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

51. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

52. Апеляційний суд, перевіривши наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості, правильно зазначив, що 3% річних, які нараховані позивачем за період прострочення з 21.03.2015 по 10.02.2017 (693 дні) на суму боргу 66697,34 грн., становитимуть 3799,01 грн., тому вимоги позивача про стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково. В решті вимоги про стягнення річних 86316,60 грн. задоволенню не підлягають, оскільки розраховані також на суму, що відшкодовує частину покупної вартості предмету лізингу, яка заявлена до стягнення неправомірно.

53. Колегія суддів також погоджується з висновком апеляційного суду про те, що внаслідок недобросовісної поведінки позивача, який не довів до відома суду першої інстанції про наявність листа від 24.12.2014 про розірвання договору, наявність виконавчого напису нотаріуса, яким постановлено вилучити трактор, наявність з цього приводу виконавчого провадження, судом першої інстанції було прийнято помилкове рішення без урахуванням статей 653, 785, 795 ЦК України.

54. Отже, Верховний Суд вважає вірним висновок апеляційного суду про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції шляхом часткового задоволення позову, а саме в частині стягнення з лізингоодержувача 66697,34 грн. заборгованості у вигляді винагороди (комісії) лізингодавцю за отримане в лізинг майно та у вигляді плати за фактичне користування ним після розірвання договору фінансового лізингу №8АС-14, та 3% річних у розмірі 3799,01 грн., нарахованих на вказану вище суму основного боргу.

55. Колегія суддів не приймає до уваги твердження скаржника про ненадання судом апеляційної інстанції оцінки тим обставинам, що виконавче провадження №46968775 "Про витребування у відповідача техніки" було відкрито 20.03.2015, тобто після закінчення строку дії договору фінансового лізингу №8АС-14, а станом на теперішній час лізингоодержувачем техніка не повернута та не може бути реалізована позивачем, оскільки зазначені заперечення зводяться до переоцінки доказів по справі, що виходить межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України. З цих підстав не заслуговують на увагу аргументи позивача щодо безпідставного зазначення апеляційним судом про розірвання 26.12.2014 позивачем договору фінансового лізингу №8АС-14 в односторонньому порядку як встановленого факту, оскільки згідно з частиною 2 статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

56. Касаційна інстанція відхиляє доводи скаржника щодо порушення апеляційним судом процесуальних прав позивача шляхом витребування у нього ухвалами документів і пояснень по справі, які судом першої інстанції не розглядалися взагалі та не відносяться до справи, оскільки зміст заперечень позивача в цій частині зводиться до оскарження процесуальних дій суддів апеляційного суду при підготовці справи до розгляду, однак право на звернення з дисциплінарною скаргою щодо судді учасник справи не позбавлений можливості реалізувати у порядку, передбаченому статтями 107, 108 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

57. Колегія суддів вважає безпідставним твердження Товариства про те, що в порушення приписів частини 3 статті 269 ГПК України апеляційний суд взяв на себе повноваження суду першої інстанції та розпочав розгляд справи спочатку, приймаючи від відповідача усі документи та докази, не з'ясовуючи підстав неможливості їх подання до місцевого господарського суду та, водночас, порушуючи процесуальні права позивача, на власний розсуд ухвалами витребовував у позивача документи і пояснення по справі, які судом першої інстанції не розглядалися взагалі та не відносяться до справи, оскільки, по-перше, зі змісту описової частини оскаржуваної постанови вбачається зворотне, а саме: у судовому засіданні 18.07.2018 адвокатом Москвіною Т. В. (представником ФОП Нечипоренко Л.В.) було заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, проте, з огляду на те, що строк, наданий сторонам для подачі заяв, клопотань, заперечень відповідно до статей 38, 169, 170, 263 ГПК України, встановлений ухвалою суду від 21.06.2018 (до 16.07.2018) пропущено, клопотання про продовження цього строку сторонами не заявлено, то відповідно до статті 118 цього Кодексу такі документи не прийнято судом до розгляду.

58. По-друге, згідно з частиною 4 статті 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів. Однак, розглядаючи справу, апеляційним судом було встановлено, що внаслідок недобросовісної поведінки позивача, який не довів до відома суду першої інстанції про наявність листа від 24.12.2014 про розірвання договору, наявність виконавчого напису нотаріуса, яким постановлено вилучити трактор, наявність з цього приводу виконавчого провадження, судом першої інстанції було прийнято помилкове рішення без урахуванням статей 653, 785, 795 ЦК України.

59. В свою чергу колегія суддів погоджується з викладеними у відзиві на касаційну скаргу доводами ФОП Нечипоренко Л.В. про залишення касаційної скарги позивача без задоволення з мотивів викрадення в ніч з 16 по 17 червня 2015 року об'єкта фінансового лізингу - трактора NEW Holland T8050, сер. №ZARW06276, 2010 року випуску, що унеможливлює його фактичне повернення відповідачем Товариству.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

60. Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, апеляційний господарський суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, як наслідок, оскаржувану постанову ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

61. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновки суду апеляційної інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, у зв'язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги і скасування чи зміни оскаржуваної постанови відсутні.

62. Верховний Суд також не вбачає правових підстав для задоволення касаційної скарги Товариства в частині вимог щодо скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2017 та передачі справи на новий розгляд до зазначеного господарського суду, оскільки всі доводи касаційної скарги стосуються виключно незгоди позивача з постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.08.2018, а в порушення приписів частини 1 статті 300 ГПК України жодних обґрунтувань щодо незаконності прийняття місцевим господарським судом подана касаційна скарга не містить.

Щодо судових витрат

63. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Астерра" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.08.2018 у справі № 904/1842/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

К. М. Пільков