ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про задоволення скарги

05.12.2018м. ДніпроСправа № 904/4944/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Рудь І.А., судді Первушин Ю.Ю., Бондарєв Е.М., за участю секретаря судового засідання Кандиби Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу від 05.11.2018 № 3/4995 Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" на дії державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у справі:

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінко-Дніпро", м. Дніпро

про стягнення 1 870 615 грн. 43 коп.

Рудь І.А.

Представники:

від позивача (скаржника): не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

від ВДВС: не з'явився.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду від 29.09.2016 (головуючий суддя Рудь І.А., судді Мартинюк С.В., Рудовська І.А.) позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінко-Дніпро" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" 1 425 000 грн. 00 коп. простроченої заборгованості за кредитом, 123 305 грн. 94 коп. заборгованості за відсотками, 23 136 грн. 54 коп. заборгованості за щомісячною комісією, 145 273 грн. 60 коп. пені за несвоєчасну сплату кредиту, 6 929 грн. 24 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 962 грн. 67 коп. пені за несвоєчасну сплату комісії, 14 548 грн. 21 коп. 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту, 62 528 грн. 76 коп. інфляційних втрат за несвоєчасне погашення кредиту, 28 009 грн. 91 коп. витрат по сплаті судового збору; у решті позову відмовлено.

На виконання зазначеного рішення господарським судом 18.10.2016 видано наказ.

13.11.2018 на адресу суду надійшла скарга Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" на дії органу Державної виконавчої служби, в якій скаржник просить суд:

- визнати дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними;

- скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.06.2018 ВП 53200132;

- відновити виконавче провадження з примусового виконання наказу виданого 18.10.2016 Господарським судом Дніпропетровської області № 904/4944/16 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінко-Дніпро" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк «Хрещатик" заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 801 684,96 грн. та 28 009,91 грн. судових витрат.

Скарга обґрунтована тим, що 30.11.2018 на адресу ПАТ КБ "Хрещатик" надійшла постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.06.2018 по ВП № 53200132 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінко-Дніпро" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк «Хрещатик" заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 801 684,96 грн. та 28 009,91 грн. судових витрат. Вказана постанова винесена державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", тобто у зв'язку із тим, що під час проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлена відсутність рухомого майна, в тому числі коштів на розрахункових рахунках, та нерухомого майна боржника, на яке можливо було б звернути стягнення в рахунок погашення боргу за виконавчим документом. Крім того, державний виконавець у вказаній постанові зазначив, що здійснені заходи щодо розшуку майна боржника виявились безрезультатними. Скаржник вважає, що підстав для повернення виконавчого документа у державного виконавця не було, оскільки останній не здійснив всіх заходів щодо розшуку майна боржника, обов'язок здійснення яких визначено Законом України "Про виконавче провадження". Так, не було встановлено осіб власника та керівника боржника, не вчинено заходів щодо виклику посадових осіб боржника, не вчинялись дії щодо звернення державного виконавця до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням тощо. Крім зазначеного, державним виконавцем не направлялися запити з метою виявлення наявності у боржника цінних паперів, вкладів; майна за місцем проживання, іншого рухомого майна тощо. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.06.2018 вказано неповні відомості щодо результатів проведеної роботи щодо перевірки майнового стану боржника. За вказаних обставин, скаржник стверджує, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу винесена державним виконавцем незаконно, безпідставно, з порушенням прав стягувача та норм чинного законодавства.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2018 № 829 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв'язку із звільненням з посади члена колегії судді Рудовської І.А. та закінченням повноважень члена колегії судді Мартинюка С.В.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2018 вказану скаргу передано на розгляд суду у складі: головуючий суддя Рудь І.А., судді Первушин Ю.Ю., Бондарєв Е.М.

Ухвалою господарського суду від 16.11.2018 скаргу залишено без руху та зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк «Хрещатик" протягом десяти днів з дня вручення ухвали усунути недоліки скарги, надавши до суду: належні докази направлення поданої скарги з додатками відповідачу та державному виконавцю.

26.11.2018 на адресу суду надійшла заява скаржника про усунення недоліків скарги.

Ухвалою господарського суду від 27.11.2018 прийнято скаргу до розгляду та призначений її розгляд у судовому засіданні 05.12.2018.

У призначене судове засідання боржник та Шевченківський відділ Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області явку повноважних представників не забезпечили, письмових пояснень чи заперечень на скаргу не надали.

Державний виконавець про час та місце розгляду скарги повідомлявся відповідно до вимог ст. 340 Господарського процесуального кодексу України (т. 3, а.с. 80).

На адресу суду повернувся конверт з ухвалою від 27.11.2018, що направлялася на адресу ТОВ "Грінко-Дніпро", з відміткою відділення поштового зв'язку: "Повернуто за закінченням строку зберігання".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" відомості про місцезнаходження юридичної особи містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Господарський суд зазначає, що ухвала суду направлялася відповідачу за адресою, яка значиться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (витяг від 27.11.2018).

За визначенням п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, передбачені наслідки неявки в судове засідання учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, а також повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справи за відсутності такого учасника.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд вважає можливим розглянути скаргу за відсутності представника відповідача, оскільки за вказаних вище підстав, він вважається повідомленим про час та місце судового розгляду скарги належним чином.

Представник скаржника у призначене судове засідання не з'явився.

05.12.2018 на електронну адресу суду надійшло клопотання скаржника про відкладення розгляду скарги на інший день, у зв'язку із неможливістю забезпечити явку представника у призначене судове засідання через обмежену кількість працівників банку, обмежений кошторис на відрядження та відсутність представника банку в регіоні.

Враховуючи десятиденний строк, встановлений законом для розгляду скарг на дії виконавчої служби; повідомлення судом належним чином скаржника про час та місце судового засідання у справі; можливість уповноваження скаржником іншого представника для представлення інтересів в суді, колегія суддів суд вважає за необхідне клопотання банку відхилити та розглянути скаргу за відсутністі представників скаржника.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв'язку із неявкою сторін, ухвала прийнята без її проголошення.

Дослідивши надані документи та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України cудові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (надалі - Закон України "Про виконавче провадження"), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов'язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об'єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження").

Стаття 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За приписами ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно із ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (п.п. 1, 6, 7, 8, 18, 19, 21, 22 ч. 2. ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження").

За приписами ч. 4 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (ч. 5 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Тобто, з наведеного вбачається, що законодавство України, яке визначає умови і порядок виконання рішень у примусовому порядку, визначено низку повноважень (прав та обов'язків) державного виконавця, які здійснюються останнім з метою забезпечення виконання судових рішень.

Частиною 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Скаржник стверджує, що підстав для повернення виконавчого документа у державного виконавця не було, оскільки останній не здійснив всіх заходів щодо розшуку майна боржника, обов'язок здійснення яких визначено Законом України "Про виконавче провадження". Так, не було встановлено осіб власника та керівника боржника, не вчинено заходів щодо виклику посадових осіб боржника, не вчинялись дії щодо звернення державного виконавця до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням тощо. Крім зазначеного, державним виконавцем не направлялися запити з метою виявлення наявності у боржника цінних паперів, вкладів; майна за місцем проживання, іншого рухомого майна тощо. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 23.06.2018 вказано неповні відомості щодо результатів проведеної роботи щодо перевірки майнового стану боржника.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували проведення державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області усіх можливих та необхідних дій щодо виконання рішення суду у даній справі в межах виконавчого провадження № 53200132.

Крім того, державний виконавець Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у призначене судове засідання не з'явився, витребувані судом документи не надав, доводи скаржника, викладені у скарзі, що розглядається, не спростував.

Наведене свідчить про неправомірність дій державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.06.2018 у ВП № 53200132 та є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

За приписами ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає. відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Відповідно до ст. 339, ч. 1 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права; скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

За приписами ст. 343 Господарського процесуального кодексу за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту, можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості що узгоджується також зі статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає доводи скаржника правомірними, а скаргу такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

При цьому господарським судом враховано правову позицію, викладену в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 29.06.2010 №01-08/369 "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України", згідно з якою вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акту органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними, а також роз'яснення, викладені у п.9.13. постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", згідно з якими, за результатами розгляду скарги на дії органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

За нормами ст. 345 Господарського процесуального кодексу України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 18, 234, 339 - 343 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Скаргу від 05.11.2018 № 3/4995 Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" на дії державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області задовольнити.

Визнати дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними.

Визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.06.2018 ВП № 53200132.

Зобов'язати Шевченківський відділ Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відновити виконавче провадження з примусового виконання наказу. виданого 18.10.2016 Господарським судом Дніпропетровської області по справі № 904/4944/16, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінко-Дніпро" на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 801 684 грн. 96 коп. та 28 009 грн. 91 коп. судових витрат.

Зобов'язати Шевченківський відділ Державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області повідомити господарський суд про виконання даної ухвали відповідно до вимог ст. 345 Господарського процесуального кодексу України

Ухвала набирає законної сили з дати її підписання суддями - 10.12.2018.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. ст. 254 - 259 Господарського процесуального кодексу України, до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий колегії Суддя Судддя І.А. Рудь Ю.Ю. Первушин Е.М. Бондарєв