РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.12.2018Справа № 910/12953/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс»

про стягнення 32 259,72 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» про стягнення 32 259,72 грн плати за користування вагонами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.04.2018 під час здійснення перевезення вантажу на підставі укладеного між сторонами договору № 01001/П33-2018 від 12.02.2018 відбулась затримка вагонів, про що складено акти № 467, 461 та № 475. За твердженнями позивача, затримка вагонів відбулась з причин, які залежать від вантажовласника, а тому плата за користування вагонами підлягає стягненню саме з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. При цьому, з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування, суд дійшов висновку про можливість здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного провадження на підставі частини 2 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 03.10.2018 відповідачу було запропоновано у строк протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження надати суду відзив на позов у порядку, передбаченому статтею 178 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу. Повідомлено відповідачу, що заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження можуть бути подані у строк протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

24.10.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він проти задоволення позовних вимог заперечив частково посилаючись на те, що факт затримки вагонів №№ 58568627, 95379772, 95528378, 95648127, 95800173, 95834115, 58564758, 95377271, 95697181, 95712709, 95828950 в очікуванні подачі під навантаження, у зв'язку із зайнятістю фронту навантаження, працівниками станції Збараж засвідчено актом загальної форми ГУ-23 від 14.04.2018 № 461. Проте затримка вище перерахованих вагонів відбулася не лише з вини вантажовласника, а й з вини залізниці, а саме через простій в очікуванні забирання прийнятих до перевезення вагонів з під'їзної колії ТОВ «Збаразький комбінат хлібопродуктів» маневровим локомотивом ПАТ «Укрзалізниця». Згідно позовної заяви, вагони №№ 58568627, 95379772, 95528378, 95648127, 95800173, 95834115 прийняті до перевезення 16.04.2018 в 18 год. 30 хв., а відповідно до пам'ятки № 174 на забирання вагонів, вагони забрані з під'їзної колії 17.04.2018 в 01 год. 30 хв. (7 год. 00 хв. - простій вагонів з вини залізниці). Факти затримки вагонів по причині відсутності маневрового локомотива визнані залізницею, проте не в повному обсязі, про що свідчить віднесення працівниками станції Збараж лише вагонів №№ 58564758, 95377271, 95697181, 95712709, 95828950 на відповідальність залізниці з 14 год. 30 хв. 18.04.2018 до 02 год. 20 хв. 19.04.2018 (акти загальної форми ГУ-23 від 18.04.2018 № 476 та від 19.04.2018 № 478). Як наслідок, не складання працівниками станції Збараж актів загальної форми ГУ-23 на відповідальність залізниці, чим порушено вимоги статті 129 Статуту залізниць України, призвело до невірного розрахунку плати за користування вагонами.

08.11.2018 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у відповідності до якої позивачем зазначено, що відповідно до підпункту «в» пункту 16 Правил, вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред'явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці, цей час виключається із загального часу користування вагонами. Керуючись зазначеною нормою, плата за користування вагонами №№58568627, 95379772, 95528378, 95648127, 95800173, 95834115 нараховувалася залізницею лише до 18:30 16.04.2018, тобто ці 7 годин виключено із часу затримки, як період протягом якого вказані вагони не забиралися із під'їзної колії з причин, що залежать від залізниці. Зазначене чітко вбачається із розрахунку позовних вимог. Аналогічно це ж правило застосовано до вагонів №№95828950, 95377271, 95697181, 58564758, 95712709 - плата за користування якими нарахована до 16:45 19.04.2018. Крім того, із часу затримки виключено час, протягом якого вагони були затримані на станції Збараж з вини залізниці в зв'язку з відсутністю локомотива (з 14:30 18.04.2018 до 02:20 19.04.2018 по актах загальної форми №476 від 18.04.2018 та №478 від 19.04.2018). З огляду на вказане, залізницею із часу затримки виключено всі періоди, при настанні яких вантажовласник звільняться від плати за користування вагонами.

13.11.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшли додаткові заперечення на позов, в яких він надав додаткові пояснення в спростування тверджень позивача.

Наразі, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

До того ж, з огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

12.02.2018 між Публічним акціонерним товариством «Укрзалізниця» (перевізником за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» (замовником за договором) було укладено Договір № 01001/П33-2018 про надання послуг (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору його предметом є здійснення перевезень вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов'язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) надання перевізником замовнику послуг, пов'язаних з організацією та перевезенням вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) і проведення розрахунків за ці послуги.

Умовами п. 1.3 договору передбачено, що надання послуг за цим договором може підтверджуватися залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.

За цим договором замовник зобов'язаний надавати або організовувати надання місячних замовлень на перевезення відповідно до Правил планувань перевезень вантажів через АС «Месплан» (п. 2.1.1. договору).

Умовами п. 2.1.6 договору передбачено, що замовник зобов'язаний оплачувати перевізнику послуги, пов'язані з організацією та перевезенням вантажів та інші надані послуги з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Замовник зобов'язаний самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов цього договору, при цьому зобов'язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообігу, термін перебування вагону за межами України та інших послуг перевізника (п. 2.1.6.1 договору).

Замовник зобов'язаний відшкодувати перевізнику витрати, пов'язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, через: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірку вантажів перевізником (маси вантажу), митними та іншими державними органами контролю; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини, що не залежать від перевізника, а також нести відповідальність за затримки вантажів на підходах до станції призначення та здійснювати оплату платежів, пов'язаних з цими затримками. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника (пункт 2.1.7).

Перевізник зобов'язується розглядати замовлення замовника на перевезення вантажів. Узгоджувати замовлення замовника на перевезення вантажів у вагонах замовника. Узгоджувати, у разі можливості, замовлення замовника на перевезення вантажів у вагонах перевізника (п. 2.3.1 договору).

Пунктом 2.3.1. договору встановлено, що перевізник зобов'язується приймати до перевезення вантажів у вагонах (контейнерах) замовника або у вагонах (контейнерах) перевізника, надавати вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації АС «Месплан», доставляти вантаж до станції призначення та видавати його одержувачу, надавати додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до цього договору.

За умовами п. 3.1 договору, розмір плати за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниці інших держав, додаткових зборів, пов'язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов збірника тарифів.

Договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладанням ЕЦП в АС «Месплан» або АС «Клієнт УЗ», або вчинення замовником будь-якої дії на иконання цього договору і діє з 19.02.2018 до 31.12.2018 (пункт 12.1 договору).

Позивач у своєму позові зазначає, що відповідачем на квітень 2018 введено 2 заявки відповідно на 45 вагонів 3000 тонн та 25 вагонів на 1675 тонн для відправлення із станції Збараж зерна кукурудзи. Вказані заявки були погоджені залізницею.

Оскільки по станції Збараж у відповідача немає власної під'їзної колії, подача вагонів-зерновозів для завантаження здійснювалась на під'їзну колію Товариства з обмеженою відповідальністю «Збаразький комбінат хлібопродуктів» згідно з поданою представником відповідача - Годованим С.В. (що діяв на підставі доручення № 13 від 02.01.2018) заявкою(угодою). На підставі даної заявки (угоди) розрахунки за подачу-збирання вагонів, маневрову роботу, користування вагонами повинні проводитися відповідно до умов договору про надання послуг № 01001/П33-2018 від 12.02.2018.

У зв'язку із зайнятістю вантажних фронтів, вагони №№ 58568627; 95379772; 95528378; 95648127; 95800173; 95834115; 58564758; 95377271; 95697181; 95712709; 95828950 були затримані на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта починаючи з 03 год. 25 хв. з 14 квітня 2018 року, про що складено відповідний акт.

Факт затримки вагонів зафіксовано актами загальної форми відповідно до п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Мінтрансу України від 25.02.1999 № 113 (далі - Правила), та віднесено на відповідальність вантажовласника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс». Зазначені акти підписані повноважними працівниками.

Зокрема, актом № 461 від 14.04.2018 засвідчено початок затримки з 03:25 14.04.2018 вагонів №№ 58568627; 95379772; 95528378; 95648127; 95800173; 95834115; 58564758; 95377271; 95697181; 95712709; 95828950.

Закінчення затримки вагонів №№ 58568627, 95528378, 95834115, 95800173, 95648127, 95379772 відбулося в 05 год. 50 хв. 16.04.2018, що підтверджується актом загальної форми № 467 від 16.04.2018.

Закінчення затримки вагонів 95828950, 95377271, 95697181, 58564758, 95712709 відбулося о 14:30 год. 18.04.2018, що підтверджується актом загальної форми № 475 від 18.04.2018.

В подальшому вагони №№ 95828950, 95377271, 95697181, 58564758, 95712709 простоювали на місцях загального користування станції Збараж по причині відсутності маневрового локомотива залізниці, тому затримку вагонів з 14 год.30 хв. 18.04.2018 по 2 год.20 хв. 19.04.2018 віднесено на відповідальність залізниці (акти загальної форми №476 від 18.04.2018 та № 478 від 19.04.2018р.).

Згідно з пам'яткою про подавання вагонів № 182 вагони №№58568627, 95528378, 95834115, 95800173, 95648127, 95379772 подані на під'їзду колію Товариства з обмеженою відповідальністю «Збаразький комбінат хлібопродуктів» 16.04.2018 о 05:50 год. 40 хв., а повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами отримано залізницею о 18:30 год. 16.04.2018. Зазначені вагони забрані з під'їзної колії 17.04.2018 о 01:30 (пам'ятка про забирання вагонів № 174).

Відповідно до пам'ятки про подавання вагонів № 185 вагони №№58564758; 95377271; 95697181; 95712709; 95828950 подані на під'їзду колію Товариства з обмеженою відповідальністю «Збаразький комбінат хлібопродуктів» 19.04.2018 о 02:20 год., а повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами отримано залізницею о 16:45 год. 19.04.2018. Зазначені вагони забрані з під'їзної колії 19.04.2018 о 17:30 (пам'ятка про забирання вагонів № 179).

На виконання вимог наказу Міністерства інфраструктури України від 20.10.2017 № 357 та п. 3,4 Правил станцією Збараж було складено відомість плати за користування вагонами №17040029, в яку включено нарахування плати за користування вагонами №№ 58568627; 95379772; 95528378; 95648127; 95800173; 95834115 та відомість плати за користування вагонами №20040032, в яку включено нарахування плати за користування вагонами №№ 58564758; 95377271; 95697181; 95712709; 95828950. Представник ТОВ «Промвагонтранс» підписав зазначені відомості із зауваженнями - «З нарахуваннями не згідний, так як дані вагони певний період часу простоювали з вини залізниці (відсутність маневрового локомотива).

З метою врегулювання спору в досудовому порядку 28.05.2018 позивач звернувся до відповідача з претензією № 7/05-ДНЮ.

Відповідач у своїй відповіді на претензію № 26-07/1281 від 23.06.2018 зазначив, що частково затримка відбулася з вини залізниці, проте працівниками станції Збараж не складалися акти загальної форми на відповідальність залізниці. Факт затримки вагонів №№ 58568627, 95379772, 95528378, 95648127, 95800173, 95834115, 58564758, 95377271, 95697181, 95712709, 95828950 в очікуванні подачі під навантаження, у зв'язку із зайнятістю фронту навантаження, працівниками станції Збараж засвідчено актом загальної форми ГУ-23 від 14.04.2018 № 461. Проте затримка вище перерахованих вагонів відбулася не лише з вини вантажовласника, а й з вини залізниці, а саме через простій в очікуванні забирання прийнятих до перевезення вагонів з під'їзної колії ТОВ «Збаразький комбінат хлібопродуктів» маневровим локомотивом ПАТ «Укрзалізниця». Згідно позовної заяви, вагони №№ 58568627, 95379772, 95528378, 95648127, 95800173, 95834115 прийняті до перевезення 16.04.2018 в 18 год. 30 хв., а відповідно до пам'ятки № 174 на забирання вагонів, вагони забрані з під'їзної колії 17.04.2018 в 01 год. 30 хв. (7 год. 00 хв. - простій вагонів з вини залізниці). Факти затримки вагонів по причині відсутності маневрового локомотива визнані залізницею, проте не в повному обсязі, про що свідчить віднесення працівниками станції Збараж лише вагонів №№ 58564758, 95377271, 95697181, 95712709, 95828950 на відповідальність залізниці з 14 год. 30 хв. 18.04.2018 до 02 год. 20 хв. 19.04.2018 (акти загальної форми ГУ-23 від 18.04.2018 № 476 та від 19.04.2018 № 478). Як наслідок, не складання працівниками станції Збараж актів загальної форми ГУ-23 на відповідальність залізниці призвело до невірного розрахунку плати за користування вагонами.

Статтею 79 ГПК України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст договору № 01001/П33-2018 про надання послуг від 12.02.2018, який укладений між позивачем та відповідачем, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про перевезення.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України він визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до ст. 7 Статуту залізниць України залізниці здійснюють перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти між станціями, відкритими для виконання відповідних операцій. Станції здійснюють операції, пов'язані з перевезенням пасажирів, багажу і вантажобагажу з прийняттям видачею вантажів вагонними, дрібними відправками та в контейнерах, а за договорами з відправниками та одержувачами - їх навантаження і вивантаження. Станції можуть відкриватися для проведення усіх або окремих операцій.

Відповідно до ст. 17 Статуту залізниць України перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах. Форма договору про організацію перевезень вантажів встановлюється Правилами. Для забезпечення виконання договірних зобов'язань здійснюється місячне планування перевезень. Умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами. Порядок розроблення, термін подання заявок, затвердження планів та облік виконання перевезень вантажів встановлюються Правилами.

Відповідно до п. 18 Статуту залізниць України місячне планування перевезення вантажів здійснюється залізницями відправлення на основі поточних або довгострокових договорів про організацію перевезення вантажів та замовлень відправників.

Відповідно до статті 71 Статуту залізниць України, взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під'їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Статтею 46 Статуту встановлено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

За приписами статті 119 Статуту за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Плата за користування вагонами нараховується відповідно до ст.ст. 119, 125 Статуту залізниць України, п.п. 3, 4, 5, 6, 8, 9, 10, 12 Правил користування вагонами, затверджених наказом Мінтрансу України від 25.02.1999 № 113 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, Розділу V Тарифного керівництва №1, затвердженого наказом Мінтрансу № 551 від 15.11.1996.

Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 20.10.2017 № 357 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2017 за № 1314/31182 коефіцієнт, що застосовується до плати за користування становить 2,647.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Правил користування вагонами і контейнерами облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а та Актів загальної форми ГУ-23.

Відповідно до пункту 12 розділу ІІІ Правил користування вагонами і контейнерами загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

Правилами користування вагонами встановлено порядок і умови обліку вагонів, які були затриманими на підходах до станції призначення.

Відповідно до пунктів 6, 8 Правил усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника. У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Аналогічні вимоги містять також Правила складання актів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 року N 334, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 08 липня 2002 року за N 567/6855, відповідно до пункту 1 яких при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6).

Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу, і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства (пункт 3 Правил складання актів).

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства належним і допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій - затримки вагонів на станції є акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно з Додатком N 6 до Правил користування.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що затримка вагонів на станції підходу до станції призначення відбулася через неможливість приймання їх станцією призначення з причин скупчення на ній вагонів, що прибули на адресу відповідача у зв'язку з неприйняттям вагонів власником колії. Факт затримки вагонів у встановленому порядку зафіксовано актами загальної форми ГУ-23.

У зв'язку із зайнятістю вантажних фронтів вагони 58568627; 95379772; 95528378; 95648127; 95800173; 95834115; 58564758; 95377271; 95697181; 95712709; 95828950 були затримані на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта починаючи з 03 год. 25 хв. з 14 квітня 2018 року.

Актом № 461 від 14.04.2018 засвідчено початок затримки з 03:25 14.04.2018 вагонів №№ 58568627; 95379772; 95528378; 95648127; 95800173; 95834115; 58564758; 95377271; 95697181; 95712709; 95828950.

Закінчення затримки вагонів №№ 58568627, 95528378, 95834115, 95800173, 95648127, 95379772 відбулося в 05 год. 50 хв. 16.04.2018, що підтверджується актом загальної форми № 467 від 16.04.2018.

Закінчення затримки вагонів 95828950, 95377271, 95697181, 58564758, 95712709 відбулося о 14:30 18.04.2018, що підтверджується актом загальної форми № 475 від 18.04.2018.

В подальшому вагони №№ 95828950, 95377271, 95697181, 58564758, 95712709 простоювали на місцях загального користування станції Збараж по причині відсутності маневрового локомотива залізниці, тому затримку з 14 год. 30 хв. 18.04.2018 по 2 год.20 хв. 19.04.2018 віднесено на відповідальність залізниці (акти загальної форми №476 від 18.04.2018 та № 478 від 19.04.2018р.) та зазначений час простою не включено до вартості нарахування плати за користування вагонами.

Згідно з пам'яткою про подавання вагонів № 182 вагони №№58568627, 95528378, 95834115, 95800173, 95648127, 95379772 подані на під'їзду колію Товариства з обмеженою відповідальністю «Збаразький комбінат хлібопродуктів» 16.04.2018 о 05:50 год. 40 хв., а повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами отримано залізницею о 18:30 год. 16.04.2018. Зазначені вагони забрані з під'їзної колії 17.04.2018 о 01:30 (пам'ятка про забирання вагонів № 174).

Відповідно до підпункту «в» пункту 16 Правил, вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред'явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці, а цей час виключається із загального часу користування вагонами.

Керуючись зазначеною нормою, плата за користування вагонами №№58568627, 95379772, 95528378, 95648127, 95800173, 95834115 нараховувалася залізницею лише до 18:30 16.04.2018, тобто період затримки з 18:30 год. 16.04.2018 по 01:30 год. 17.04.2018 виключено із часу затримки, як період протягом якого вказані вагони не забиралися із під'їзної колії з причин, що залежать від залізниці. Зазначене вбачається із відомості плати за користування вагонів № 17040029.

Станцією затримки Збараж були оформлені відповідні документи, в тому числі акти про затримку вагонів форми ГУ-23 № 467 від 16.04.2018, № 461 від 14.04.2018, № 476 від 18.04.2018, № 475 від 18.04.2018 та № 478 від 19.04.2018 на підставі яких за час знаходження спірних вагонів на станції відповідно до Тарифного керівництва № 1 (затверджене наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356) розрахована плата за користування спірними вагонами за відомостями форми ГУ-46 № 17040029 в сумі 7 848,60 грн (без урахування ПДВ,) та № 120040032 в сумі 19 034,50 грн без урахування ПДВ).

Отже, загальна вартість послуг згідно відомостей плати за користування вагонами № 040029 та № 20040032 становить суму у розмірі 32 259,72 грн з ПДВ.

Суд також зазначає, що зазначені вище відомості № 17040029 в сумі 7 848,60 грн (без урахування ПДВ,) та № 120040032 в сумі 19 034,50 грн (без урахування ПДВ) були підписані представником відповідача із застереженням такого змісту: «З нарахуваннями не згідний, так як вагони певний період часу простоювали з вини залізниці (відсутність маневреного локомотива)».

Однак, таке заперечення представника відповідача не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки як вбачається із пам'яток про подавання вагонів (форма ГУ-45) та забирання вагонів, а також у відповідності до відомостей форми ГУ-46 залізницею із часу затримки виключено всі періоди при настанні яких вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не спростував заявлених позовних вимог та не надав суду доказів, з яких вбачалося б, що позивачем до розрахунку вартості наданих послуг було включено час затримки вагонів з вини ПАТ «Укрзалізниця», суд дійшов висновку, що позивачем правомірно нараховано відповідачу плати за користування вагонами у розмірі 32 259,72 грн, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промвагонтранс» (01015, місто Київ, вулиця Лаврська, будинок 18, корпус Ж; ідентифікаційний код 35617553) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Львів, вул. Гоголя, 1, ) плату за користування вагонами в розмірі 32 259,72 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 762 грн.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

4. Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Спичак О.М.