РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.12.2018Справа № 910/13467/18
За позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 12619,42 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано вимоги указаного позову про стягнення вартості нестачі вантажу при його перевезенні залізницею у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем його обов'язків перевізника.

Відповідач вимоги позову не визнав з підстав неналежного оформлення комерційного акта, а також з посиланням на неправильно розраховану вагу вантажу.

Позивач подав відповідь на відзив, у якій зазначає, що комерційний акт, доданий до позовної заяви, складений та підписаний уповноваженими особами, і повністю узгоджується із вимогами Правил складання актів, та що вага вантажу обрахована правомірно та розмір нестачі (ваги нестачі) підтверджений уповноваженими представниками самого Відповідача які підписали комерційний акт.

Заперечень на відповідь на відзив від Відповідача не надходило.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі Договору від 01.02.2016 №245/108/16Сб (далі - Контракт), між Позивачем, як покупцем, та ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод», як постачальником, останнім було здійснено поставку коксу Позивачу залізничним транспортом на підставі укладеного між Позивачем та Відповідачем, як перевізником, договору № 00039/ЦТЛ-2018 від 14.02.2018, за накладною № 50321926 (з урахуванням посилочної накладної №47302567) у вагонах, та зокрема, у вагоні №53169546 сполученням Авдіївка - Маріуполь-сортувальний. Судом досліджено указані накладні, та встановлено, що вони оформлені належним чином відповідно до Правил оформлення перевізних документів (затв. наказом Мінтрансу України 21.11.2000 N644 у редакції наказу Мінінфраструктури України від 08.06.2011 N138).

25.06.2018 на станції Пологи на підставі ст. 24 Статуту залізниць України залізницею було перевірено кількість та масу вантажу, що зазначені у вищевказаній накладній № 50321926 та вагонах, та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена у цій накладній по вказаним вагонам, про що зроблено відповідну відмітку у накладній та про що складено комерційний акт на підставі ст. 129 Статуту Залізниць та п. 2 Правил складання актів (затв. наказом Мінтранспорту України від 28 травня 2002 р. N 334).

А саме, у комерційному акті № 485604/844 зазначено, що комісією проводилось контрольне зважування вагона № 53169546 і його огляд; навантаження в вагоні вище рівня бортів на 300-400мм, шапкоподібне, маркування нанесено вапном смугою вздовж вагона; маркування не порушено; справа по ходу руху поїзду наявні виїмки: 1) над 7 люком розміром 2000мм*1000мм*400мм, 2) над 4 люком розміром 1200мм*1000мм*300мм в глибину вагону; вагон прибув технічно справний, протікання вантажу нема; зважування відбувалося у присутності уповноважених осіб; зважуванням встановлено, що фактична маса вантажу менше задокументованої на 2500 кг; при повторному зважуванні нестача підтвердилась.

Судом вказаний комерційний акт досліджено та встановлено, що він оформлений належним чином з дотриманням вимог указаних Правил складення актів.

Посилання Відповідача, що вищеописаний комерційний акт складений з порушенням вимог, встановлених п. 10 Правил складання актів, судом розглянуті та відхилені, оскільки з тексту комерційного акту вбачається, що останній підписаний «заступником ДС ОСОБА_2, агентом комерційним ОСОБА_1, ОСОБА_3, прийомоздавачем комбіната ОСОБА_4», та скріплені штампом «Маріуполь-Сортувальиі Донецької залізниці». При цьому, у розділі «Д» комерційного акту зазначено, що «завідуючого вантажним двором немає по штату». Таким чином, суд дійшов висновку, що комерційний акт, доданий до позовної заяви, складений та підписаний уповноваженими особами, що повністю узгоджується із вимогами п. 10 Правил. Судом також прийнято до уваги, що комерційний акт складався працівниками самого Відповідача та на станції Відповідача.

Розрахунок вартості нестачі вантажу, наведений Позивачем у позові, судом перевірено, визнано обґрунтованим та арифметично правильним, зокрема, оскільки Позивачем було враховано норми недостачі, передбачені Правилами видачі вантажів (затв. наказом Мінтранспорту України від 21 листопада 2000 р. N 644), та оскільки розрахована Позивачем вартість нестачі обрахована без перевищення розміру нестачі, який вказаний у комерційних актах.

Вартість недостачі вантажу є доведеною наступними доказами (документами) у сукупності: платіжне доручення від 03.09.2018 (оплата по договору, який вище іменований Контрактом), реєстр оплачуваних рахунків до цього платіжного доручення (містить посилання на рахунок № від 20.06.2018), платіжне доручення від 04.09.2018 (містить посилання на оплату по Контракту та рахунку № від 20.06.2018), реєстр оплачуваних рахунків до цього платіжного доручення (містить посилання на рахунок № від 20.06.2018), платіжне доручення від 07.09.2018 (оплата по Контракту), реєстр оплачуваних рахунків до цього платіжного доручення (містить посилання на рахунок № від 20.06.2018), рахунок-фактура №92062265 від 20.06.2018 (містить посилання на Контракт, накладну та сертифікат якості), сертифікат якості на партію № 20370 (містить посилання на номери вагонів з зазначенням ваги та накладну).

Відхиляючи заперечення Відповідача щодо неправильно розрахованої ваги вантажу при розрахунку, суд зазначає, що графа рахунку вантажовідправника № 92062265 від 20.06.2018 «вага наведена» визначається попередньо за документами (умовами договору, специфікації, заявкою на відвантаження тощо), а вже після того, коли вантаж фактично завантажений по вагонам, та зважений при прийманні до перевезення, вантажовідправником вноситься інформація до графи «вага фактична», яка співпадає з вагою, вказаною в сертифікаті якості на відвантажену партію (окремо по кожному завантаженому вагону та на партію в цілому), тому при розрахунку суми збитку (втраченого вантажу), Позивач обгрунтовано використовує дані про вагу, взяту саме з графи «вага фактична». При цьому, розмір (вага) нестачі вантажу, прийнятого до перевезення без нестачі, насамперед підтверджується належними доказами - описаними вище комерційним актом від 25.06.2018 та залізничною накладною № 50321926.

Щодо ціни за одну тону вантажу, то судом встановлено, що згідно сертифікату якості № 20370 підсумкова вага (нетто) по 9 вагонам, і в тому числі по вагону №53169546, в якому була виявлена нестача, склала 374,62т, а у рахунку-фактурі від 20.06.2018 у графі «вага фактична» вага відповідно до сертифікату якості - позиція № 10 в рахунку, при цьому вартість коксу доменного в графі рахунку «ціна без ПДВ 6508,54 грн.» відноситься до «ваги наведеної», адже ця вага визначається за документами, а вже після фактичного завантаження товару по вагонам та їх зважування заповнюється графа «вага фактична», яка повністю кореспондує з вагою, вказаною в сертифікаті якості після фактичного відвантаження коксу.

Відтак, щоб отримати кінцеву суму вартості відвантаженого товару Позивач обгрунтовано загальну суму рахунку графи «сума без ПДВ, грн.» ділив на кількість вантажу з графи «вага фактична», у результаті чого було отримано ціну за одну тону коксу доменного в розмірі: 2318758,49 грн./374,62 грн. = 6189,63 грн. без ПДВ, і додавши 20% ПДВ, отримав ціну в розмірі 7427,56 грн. за одну тону вантажу, яка і була застосована Позивачем при здійсненні розрахунку недостачі в позовній заяві.

Тому заперечення Відповідача проти позову судом відхиляються.

За розрахунком Позивача, який не спростований Відповідачем, та перевірений та визнаний обґрунтованим судом, загальна сума недостачі складає 12619,42 грн.

За приписами ст.ст. 909, 920 та 924 ЦК України перевізник має відповідати за нестачу прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст. 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях і несуть відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з правилами перевезення іншому підприємству.

Відповідно до ст. 113 Статуту залізниць України, за нестачу прийнятого до перевезення вантажу перевізник несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що нестача виникла з незалежних від нього причин.

За приписами п. (б) ст. 130 Статуту залізниць України, право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів мають у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Документи, які необхідні за вказаними вимогами ст. 130 Статуту залізниць України, описані вище в рішенні суду та залучені до справи. Згідно вищеописаної залізничної накладної одержувач вантажу - Позивач.

За приписами ст.ст. 224, 225 ГК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, вартість втраченого майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Вину у недостачі спірного вантажу на суму 12619,42 грн., яка є доведеною з огляду на обставини, встановлені вищеописаним комерційним актом (вантаж перевозився Відповідачем, виїмка у вантажі де відкриваються люки, протікання вантажу нема, вагони технічно справні, перевантажування здійснювалось Відповідачем на його ж станції, після повторного перевантажування нестача підтвердилася) Відповідач перед судом належними засобами доказування не спростував і також не довів, що нестача вантажу виникла з незалежних від Відповідача причин.

З огляну на все вищенаведене позовні вимоги про стягнення суми вартості нестачі вантажу визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати, у які Позивачем включено витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (м. Маріуполь, вул. Левченка, 1; ідентифікаційний код 00191129) 12619 (дванадцять тисяч шістсот дев'ятнадцять) грн. 42 коп. вартості нестачі вантажу, а також 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.