ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. ОдесаСправа № 915/164/18
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Колоколова С.І.,

Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання - Селиверстова М.В.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Іванковська Ю.В., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

на рішення Господарського суду Миколаївської області

від 19 липня 2018 року (повний текст складений 30 липня 2018 року)

у справі № 915/164/18

за позовом Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради "Бриз"

до відповідача: Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 27.12.2017р. №46-ріш по справі №2-26.213/62-2017, -

суддя суду першої інстанції: КовальС.М.

час та місце винесення рішення: 19.07.2018р., м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 05.12.2018р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року Житлово-комунальне підприємство Миколаївської міської ради "Бриз" (далі - ЖКП ММР "Бриз") звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Тервідділення АМК України) про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення АМКУ від 27.12.2017 № 46-ріш по справі № 2-26.213/62-2017, яким визнано, що підприємство займає монопольне становище на ринках надання послуг з централізованого постачання холодної води, водовідведення, порушуючи законодавство про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон) та накладено на позивача, у порядку абз. 2 ч. 1, абз. 2 ч. 2 ст. 52 Закону, штрафи у загальній сумі 136000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у спірному рішенні від 27.12.2017 № 46-ріш зазначено, що задля відновлення ХВП в кв. № 5 роботи необхідно було виконати по всій протяжності трубопроводу, в чому і полягає вина ЖКП ММР «Бриз», а саме в тривалому часі неприйнятті жодних мір, що призвело до бездіяльності та в послідуючому порушенні законодавства про захист економічної конкуренції.

З даним висновком ЖКП ММР «Бриз» не погоджується, оскільки єдиною причиною тривалого не відновлення водопостачання в кв. АДРЕСА_1 було перекриття третіми особами вентиля зовнішньої системи ХВП в водопровідному колодязі, який не перебуває на балансі та обслуговуванні ЖКП ММР «Бриз». Відновлення водопостачання в кв. № 5 напряму залежало лише від дій, які б були націлені на пошук та відкриття зазначеного вентиля. Позивач наголошує, що в мережі, яка знаходиться на обслуговуванні ЖКП ММР «Бриз», роботи з відновлення ХВП в кв. № 5, були виконані фактично впродовж 7-ми робочих днів, лише після того як працівники ЖКП ММР «Бриз» найшли, відкрили перекритий третіми особами вентиль в водопровідному колодязі та прочистили зовнішній трубопровід, який не знаходиться на обслуговуванні підприємства. Тому фактично, в разі відкриття перекритого вентиля в водопровідному колодязі, та прочистки зовнішнього трубопроводу системи ХВП, що мало бути виконано працівниками МКП «Миколаївводоканал», роботи з відновлення водопостачання в кв. № 5, в належній ЖКП ММР «Бриз» ділянці були би виконані в такий самий розумний термін. Не розуміючи технічні особливості піднятого в скарзі гр. ОСОБА_4 питання та положення наведених вище нормативно-правих актів, які регулюють діяльність житлово-комунальних підприємств, Відділенням було прийнято неправомірне рішення та притягнуто ЖКП ММР «Бриз» до відповідальності за вчинення бездіяльності протягом 2012-2017 років, що полягало у не проведенні необхідних робіт в мережах, що перебувають на балансі підприємства, спрямованих на відновлення надання послуг з водопостачання та накладено штраф на підприємство в розмірі 68 000 тис. грн. В своєму рішенні Відділення жодним чином не довело і не підтвердило той факт, що можливість відновлення ХВП в кв. № 5 могло відбутися на внутрішньобудинковій ділянці трубопроводу, яку обслуговує позивач, без відкриття вентиля на зовнішньому трубопроводі системи ХПВ, що не знаходиться на обслуговуванні ЖКП ММР «Бриз».

Відповідач не погоджується з доводами викладеними у позовній заяві, оскільки вони ґрунтуються на невірній оцінці обставин справи та неправильному застосуванню норм матеріального права, зокрема Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 25.07.2018 року у справі № 915/164/18 (суддя КовальС.М.) позов задоволено частково. Визнано недійсним пункти 4, 5 та 6 рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" від 27.12.2017 р. № 46-ріш у справі № 2-26.213/62-2017. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради "Бриз" 1762 грн. судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем не доведено, що ЖКП ММР "Бриз" має обслуговувати внутрішньо будинкову розводку системи холодного водопостачання та водовідведення, яка проходить до прибудови гр. ОСОБА_4

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Миколаївське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулося до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду є помилковими, хибними, зробленими на підставі невірної оцінки судом першої інстанції доказів та неправильному застосуванні норм матеріального права - фундаментальних законів, на яких ґрунтується законодавство про захист економічної конкуренції, що відповідно до пункту 4 частини пер статті 277 ГПК України, є підставою для скасування судового рішення.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не навів жодної норми матеріального чи процесуального права, яка була порушена Відділенням як при доведенні факту порушень, так і при визначенні розміру накладених за їх вчинення штрафів. Господарський суд Миколаївської області, в порушення вимог статті 86 ГПК України, не розглянув в судовому процесі всебічно, повно та об'єктивно всі обставини справи та докази в сукупності, не здійснив їх юридичну оцінку, невірно застосував законодавство, що регулює спірні правовідносини сторін, що і призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення. Суд першої інстанції необґрунтовано й безпідставно залишив поза увагою межі виключних повноважень органів Антимонопольного комітету України, встановлених законодавством про захист економічної конкуренції, і не спростував висновків Відділення, викладених у спірному рішенні.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.10.2018р. прийнято до провадження справу № 915/164/18 та розпочато апеляційний розгляд справи колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів Колоколова С.І., Принцевської Н.М..

09.11.2018р. від Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якого відповідач просить доручити Господарському суду Миколаївської області.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.11.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про участь у судовому засіданні 05 грудня 2018 року об 10:00 год. в режимі відеоконференції по справі №915/164/18.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 25.10.2018р.

У судовому засіданні 05.12.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, заслухавши представника відповідача, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 27.12.2017 р. № 46-ріш у справі № 2-26.213/62-2017 вирішено, а саме:

п. 1 - визнано, що МКП "Миколаївводоканал" протягом 2012-2016 та протягом Поточного періоду 2017 року є таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринках надання послуг з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) в межах мереж в м. Миколаєві, що належать йому чи ним використовуються, як таке, що не має на цих ринках жодного конкурента;

п. 2 - визнано, що бездіяльність МКП "Миколаївводоканал", яка полягає у не проведенні протягом 2012-вересня 2017 року необхідних робіт в межах належних йому мереж, спрямованих на відновлення надання послуг з водопостачання та водовідведення гр. ОСОБА_4, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, та необґрунтоване здійснення нарахування плати за надання послуг з водопостачання, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку у вигляді бездіяльності, що призвела до ущемлення інтересів споживачів, що було б не можливим за умов існування значної конкуренції на ринку;

п. 3 - за вказане порушення, накладено штраф на МКП "Миколаївводоканал", у відповідності до абзацу другого частини першої, абзацу другого частини другої статті 52 Закону України „Про захист економічної конкуренції", у розмірі 68 000 грн.

п. 4 - визнано, що ЖКП "Бриз" у 2012-2016 та протягом поточного періоду 2017 року є таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій у межах частини території міста Миколаєва Миколаївської області, де розташовані багатоквартирні будинки, які знаходяться на балансі та обслуговуються ЖКП "Бриз", як таке, що на цьому ринку не мало жодного конкурента;

п. 5 - визнано бездіяльність ЖКП ММР "Бриз", яка полягає у не проведенні протягом 2012-вересня 2017 року необхідних робіт в межах мереж, що перебувають в нього на балансі, спрямованих на відновлення надання послуг з водопостачання та водовідведення гр. ОСОБА_4, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку у вигляді бездіяльності, що призвела до ущемлення інтересів споживачів, що було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку;

п. 6 - за вказане порушення, накладено штраф на ЖКП ММР "Бриз", у відповідності до абзацу другого частини першої, абзацу другого частини другої статті 52 Закону України „Про захист економічної конкуренції", у розмірі 68 000 грн.

Рішення № 46-ріш мотивовано тим, що на адресу Миколаївського обласного територіального відділення АМКУ від Миколаївської обласної державної адміністрації надійшло звернення гр. ОСОБА_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, щодо дій МКП колаївводоканал» та ЖКП ММР «Бриз».

Аналізом наданих матеріалів було встановлено, що гр. ОСОБА_4 протягом останніх 7 років фактично не користується послугою з централізованого водопостачання. Відсутність послуги з централізованого водопостачання стало наслідком дій осіб, що мешкають у сусідній із заявницею квартирі №14, які, після проведення певних ремонтно-будівельних робіт (викладення плиткою частини прибудинкової території) заблокували доступ до колодязя.

Незважаючи на це, як повідомила гр. ОСОБА_4, ЖКП ММР «Бриз» та МКП «Миколаївводоканал» не вчиняють жодних дій, спрямованих на відновлення водопостачання в її помешканні. Окрім того, МКП «Миколаївводоканал» продовжує здійснювати нарахування плати за надані послуги з водопостачання та водовідведення.

Відділенням встановлено, що згідно з Розпорядженням Фонду комунального майна Миколаївської міської ради від 07.04.2005 року №142-р, житловий будинок по АДРЕСА_1 було прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, передано КЖЕП ММР «Заводське №1» й закріплено за ним на праві повного господарського відання, згідно з чинним законодавством України.

01.09.2011 року житловий будинок по АДРЕСА_1 був прийнятий на баланс ЖКП ММР «Бриз» від попереднього балансоутримувача ТОВ «Николаевдомсервис».

Відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №138 від 13.02.2017 року (чинного станом на теперішній час), ЖКП ММР «Бриз» в житловому будинку за вищевказаною адресою, здійснює обслуговування внутрішньобудинкових мереж холодного водопостачання та водовідведення.

Гр. ОСОБА_4 одержує послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на підставі Договору на постачання питної води та приймання стічних вод №А/4797 від 01.01.2011 року, укладеного між МКП «Миколаївводоканал» та ЖКП «Бриз».

Договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій між гр. ОСОБА_4 та ЖКП ММР «Бриз» - не укладався.

З матеріалів справи, згідно пояснень заявниці вбачається, що в помешканні ОСОБА_4 послуги з централізованого водопостачання не надаються з травня 2010 року.

25 жовтня 2012 року на адресу керівництва МКП «Миколаївводоканал» гр.. ОСОБА_4 було направлено письмову заяву (вх.№С-455/3-в), якою в черговий раз повідомлено про ненадання послуг з централізованого водопостачання, прохання припинити нарахування плати на вказані послуги та вжити заходи по їх відновленню.

З початку 2015 року з усними зверненнями щодо відсутності водопостачання всвоєму помешканні, гр. ОСОБА_4 зверталась до ЖКП ММР «Бриз».

Однак, належного реагування з його боку не послідувало.

Наступні відомості щодо вчинення певних «дій» з боку Підприємства датовані вереснем 2016 року.

Так, починаючи з вересня 2016 року, гр. ОСОБА_4 зверталась зі скаргами щодо відсутності в її помешканні водопостачання до різних органів державної влади та органів місцевого самоврядування: Миколаївського міського голови, Урядову гарячу лінію, Миколаївську обласну державну адміністрацію, Генерального прокурора України та Прем'єр-міністра України.

Саме в цей період, ЖКП ММР «Бриз» з боку місцевих органів влади було надано доручення здійснити перевірку факту відсутності водопостачання в помешканні гр. ОСОБА_4.

Так, ЖКП ММР «Бриз» було здійснено обстеження внутрішньобудинкової системи холодного водопостачання - до балансової належності трубопроводу системи холодного водопостачання в квартирі №5, що належить заявниці, однак причину відсутності води виявлено не було.

18.12.2016 року ЖКП ММР «Бриз» було повторно ініційовано обстеження системи холодного водопостачання житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4

В комісію було включено представників ЖКП ММР «Бриз», заявницю та представників МКП «Миколаївводоканал», про що останнє повідомлено телефонограмою.

19.12.2016 року, під час обстеження зовнішньої системи холодного водопостачання одноповерхового житлового будинку за вказаною вище адресою, представниками ЖКП ММР «Бриз» не було виявлено жодного водопровідного колодязя, до якого може бути підключена квартира гр. ОСОБА_4.

02.02.2017 року, було здійснено повторний вихід на місце за участю представників МКП «Миколаївводоканал», ЖКП ММР «Бриз» та гр. ОСОБА_4.

Під час проведення обстеження було остаточно з'ясовано, що задля встановлення причин відсутності холодного водопостачання в квартирі №5 необхідно здійснити демонтаж тротуарної плитки на території подвір'я квартири №14.

За поясненнями ЖКП ММР «Бриз», наданими на вимогу Відділення, подвір'я, на якому розташований водопровідний колодязь знаходиться в спільному користуванні мешканців квартир №14 та №5 та є їх приватною власністю.

Враховуючи це, в силу норм діючого законодавства, проведення ЖКП ММР «Бриз» будь-яких додаткових робіт без згоди власників майна вважалось би самовільним та незаконним.

Протягом серпня-вересня 2017 року, в умовах відсутності послуг з водопостачання та не застосування будь-яких заходів реагування з боку ЖКП ММР «Бриз», гр. ОСОБА_4 було надіслано листи до Прокурора Миколаївської області, Миколаївської обласної державної адміністрації, МКП «Миколаївводоканал», Миколаївської міської ради, Урядової гарячої лінії, Прем'єр-міністра України, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

05.09.2017 року працівниками ЖКП ММР «Бриз» в присутності мешканців квартир №14 та №5, було виконано демонтаж тротуарної плитки, якою було закладено водопровідний колодязь, до якого безпосередньо й було підключено квартиру гр. ОСОБА_4.

В даному вуличному водопровідному колодязі було виявлено перекриту запірну арматуру, повністю засипану будівельним сміттям.

Протягом 12.09.17-14.09.2017 , працівниками ЖКП ММР «Бриз» було проведено низку технічних робіт, спрямованих на налагодження роботи всієї водопровідної мережі та відновлення водопостачання в квартирі №5.

Результатом виконання всіх окреслених дій стало відновлення водопостачання в мережі зовнішнього трубопроводу та в пробковому крані внутрішньоквартирної системи холодного водопостачання.

Задовольняючи позов частково місцевий господарський суд виходив із того, що відповідачем не доведено, що ЖКП ММР "Бриз" має обслуговувати внутрішньо будинкову розводку системи холодного водопостачання та водовідведення, яка проходить до прибудови гр. ОСОБА_4

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним Рішення АМК№ 46-ріш.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Згідно з приписами статті 3 вказаного Закону основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики, зокрема, в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Як унормовано пунктом 11 частини першої статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Установлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об'єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.

Обов'язок з доведення в суді факту зайняття суб'єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі.

Водночас за змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції.

Господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції (пункт 2 частини першої статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Відповідно до частини першої статті 48 наведеного Закону за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу.

За порушення, передбачені, зокрема пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" накладаються штрафи в розмірі, передбаченому абзацом другим частини другої статті 52 названого Закону.

Підставами для скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, зокрема є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (частина перша статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Так, судом першої інстанції встановлено, що на балансі МКП "Миколаївводоканал" перебуває один водопровідний ввід, до якого приєднується внутрішньо будинкові мережі будинку до комунальних централізованих мереж водопостачання.

Вказані обставини підтверджуються, зокрема, відповіддю Міського комунального підприємства "Миколаївводоканал" від 11.06.2018р. за № 1137/31 та схемою дворових зовнішніх мереж водопостачання до будинку АДРЕСА_1, з котрих випливає, що власник квартири № 5 (гр. ОСОБА_4) або балансоутримувач будинку № 5-А із заявою на видачу технічних умов на приєднання окремо цієї квартири до зовнішніх дворових мереж водопостачання до міського комунального підприємства "Миколаївводоканал" не звертався.

З матеріалів справи вбачається, що рішеннями Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.06.2004 р. у цивільній справі № 2-3929 та від 06.12.2007 у цивільній справі № 2-432/2007 встановлено, що гр. ОСОБА_4 самовільно прибудувала до своєї квартири АДРЕСА_1 прибудову площею 62 кв.м. з внутрішніми комунікаціями, та у 2004 році визнала право власності за самовільно прибудовану будову за рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.06.2004 р. у цивільній справі № 2-3929.

При цьому, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.12.2007 року у цивільній справі № 2-432/2007 встановлено: "гр. ОСОБА_4, бажаючи поліпшити умови свого життя, самовільно прибудувала до своєї квартири № 5 прибудову площею 62 кв.м. з внутрішніми комунікаціями".

Також наведеним рішенням встановлено наступний факт: "до 01.05.2005 року, будинок по АДРЕСА_1 перебував на балансі профтехучилища № 5, яке було реорганізовано в Миколаївський професійний суднобудівний ліцей ім. Гречишнікова. Між тим, експлуатуючи та обслуговуючи цей будинок, МПСЛ ім. Гречишнікова, прибудовану ОСОБА_4 прибудову загальною площею 62 кв.м., на баланс для обслуговування не приймав та не передавав в травні 2005 року КЖЕП «Заводське 1», яке в свою чергу не передавало підприємству - ТОВ «Николаевдомсервис», яке на дату розгляду цивільного позову здійснювало обслуговування ж/б по АДРЕСА_1 ".

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що у 2011 року приймаючи житловий будинок по АДРЕСА_1 на баланс від ТОВ «Николаевдомсервис», ЖКП ММР "Бриз" не приймало на свій баланс прибудову гр. ОСОБА_4 з внутрішніми комунікаціями.

Твердження скаржника про те, що для відновлення водопостачання в кв. № 5 ремонтні роботи необхідно було виконати по всій протяжності трубопроводу колегією суддів відхиляються, оскільки єдиною та беззаперечною причиною відсутності води в кв. № 5 протягом 7 років стала перекрита запірна арматура, яка розташована на зовнішньому трубопроводі системи холодного водопостачання.

Зазначену ділянку трубопроводу ЖКП ММР «Бриз» за загальними правилами не обслуговує, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 869 від 01.06.2011 року, якою затверджено Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі по тексу - Порядок) та Рішення ВК ММР № 138 від 13.02.2017 року підприємство здійснює обслуговування виключно внутрішньобудинкових мереж водопостачання (копія Виписки та Рішення наявні в матеріалах справи).

Відповідно до вказаного Порядку, внутрішньобудинковою системою водопостачання - є система від зовнішньої стіни будинку (крім транзитних трубопроводів) до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або (у разі її відсутності) трійника (врізки) включно, що знаходиться у квартирі споживача (житлового приміщення у гуртожитку), нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

Посилання відповідача на те, що ЖКП ММР «Бриз» і МКП «Миколаївводоканал» не вчиняли жодних дій, які були направлені на відновлення водопостачання в кв. № 5, через переконання в тому, що технічні недоліки, що спричинили відсутність водопостачання, пов'язані саме з мережами, що не перебувають у позивача на балансі є хибним та нічим не підтвердженим. Судом встановлено, що вода в кв. № 5 зникла раптово. Жодної аварії на передодні зникнення води а ні в квартирі гр. ОСОБА_4, а ні в цілому в житловому будинку не було. Перевірками, які майстер технічної дільниці робила в 2015 році встановити причини відсутності водопостачання в кв. №5 не надалось можливим. Трубопровід холодного водопостачання, який проходить в кв. № 5 був без пошкоджень. Очевидним є той факт, що причиною відсутності води є проблема на зовнішньому трубопроводі системи холодного водопостачання, що й було підтверджено під час проведення робіт з демонтажу тротуарної плитки, коли в колодязі, який знаходився під ній було виявлено, що він майже до верху був засипаний різноманітним будівельним сміттям та мотлохом. Після розчистки колодязя в ньому було виявлено перекриту запірну арматуру, яка і стала причиною відсутності води в кв. № 5. Зі слів гр. ОСОБА_4 саме колишній власник кв. № 14 під час ремонтних робіт своєї квартири, уклав тротуарну плитку чим заклав водопровідний колодязь, до якого підключена її квартира, а перед цим перекрив вентиль, чим обмежив її право в користуванні холодною водою (Акт про виконані роботи від 05.09.2017 року наявний в матеріалах справи).

Отже, головною причиною відсутності води в кв. № 5 є перекрита запірна арматура на зовнішньому трубопроводі, внаслідок дій третіх осіб, а не позивача.

Твердження відповідача про те, що ЖКП ММР «Бриз» зобов'язано було налагодити взаємодію з МКП «Миколаївводоканал» є безпідставним, оскільки обидва підприємства є підприємствами, що надають окремі види житлово-комунальних послуг та обслуговують різні ділянки трубопроводів за надання цих послуг кожний з підприємство отримує плату. Кожне підприємство несе свою персональну юридичну відповідальність та персональну відповідальність перед споживача цих послуг.

Відповідно до відповіді МКП «Миколаївводоканал» від 25.09.2017 року № 1826/36, яка надана на його вимогу, споживання послуги з централізованого водопостачання та водовідведення гр. ОСОБА_4 здійснюється на підставі договору № А/4797 від 01.01.2011 року, укладеного між ЖКП ММР «Бриз» та МКП «Миколаївводоканал».

Проте, як вбачається з матеріалів справи, вказаний договір на постачання питної води та приймання стічних вод № А/4797 від 01.01.2011 року станом на серпень 2014 року вважається недійсним, оскільки рішення ВК № 1081 від 26.05.2006 року, на підставі якого він укладався, було скасовано рішенням ВК МСМР № 22.08.2014 року № 801.

Таким чином, вина ЖКП ММР «Бриз» в тривалому не відновленні води в квартирі АДРЕСА_1. відсутня.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету міністрів № 45 від 24.01.2005 року, власник квартири зобов'язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; проводити за власні кошти ремонт квартири (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди).

Згідно з ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

З урахуванням наведеного, утримання та ремонт системи водопостачання, яка повністю проходить в прибудові, що є приватною власністю, є обов'язком її власника, а саме гр. ОСОБА_4

Таким чином, суд першої інстанції, з'ясувавши наявність передбачених статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підстав для визнання оспорюваного рішення № 46-ріш від 27.12.2017р. недійсним в частині, що стосується ЖКП ММР «Бриз», у тому числі доведеність існування таких підстав позивачем, дійшов правомірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків господарського суду попередньої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, то в порядку ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.07.2018р. по справі №915/164/18 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови складений 10.12.2018р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Принцевська Н.М.