РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м.Харків Справа № 913/413/18

Провадження №14/913/413/18

Господарський суд Луганської області у складі головуючого судді Лісовицького Є.А.

за участю секретаря судового засідання Бережної Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальне обладнання - Україна", м.Київ,

до Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м.Сєвєродонецьк Луганської області,

про стягнення 1 252 913 грн. 82 коп.

У засіданні брали участь:

від позивача - адвокат Заремба С.В., свідоцтво №3232 від 13.05.2009, довіреність б/н від 02.10.2018;

від відповідача - представник не прибув.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Універсальне обладнання - Україна" звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" з вимогою про стягнення заборгованості в розмірі 1 252 913 грн. 82 коп. за договором поставки №АМК-631-2015-пст від 09.07.2015.

Крім того, позивач надає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи. Вказаний попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складає:

- судовий збір за подання позовної заяви - 18793 грн. 71 коп.;

- вартість судових засідань, з урахуванням транспортних витрат - 6000 грн. 00 коп.

Загальна попередня (орієнтовна) сума судових витрат складає - 24 793 грн. 71 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору поставки №АМК-631-2015-пст від 09.07.2015 щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 06.09.2018 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальне обладнання - Україна" до Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" про стягнення 1252 913 грн. 82 коп. залишено без руху.

17.09.2018 на адресу Господарського суду Луганської області від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю крамниця "Універсальне обладнання - Україна" надійшла заява №11-2/12 від 13.09.2018 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 18.09.2018 відкрито провадження у справі №913/413/18. Суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16.10.2018.

Ухвалою суду від 16.10.2018 підготовче засідання відкладено на 12.11.2018.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 12.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу №913/413/18 до судового розгляду по суті на 03.12.2018.

Відповідач за відзивом та запереченнях на відповідь на відзив проти позову заперечив з наступних підстав.

Відтак, відповідачем зазначено, що основні виробничі потужності ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" а також первинна документація, що фіксує та підтверджує здійснення господарських операцій, розташовані у м. Алчевську Луганської області, на території проведення антитерористичної операції.

29.12.2017 відповідач звернувся до Головного управління Національної поліції в Луганській області про вчинення кримінального правопорушення, за якою зазначено, що починаючи з 18.12.2017 майно відповідача, яке розташоване за адресою: Луганська область, м.Алчевськ, вул. Шмідта, 4 (будівлі, обладнання, офісна техніка, транспортні засоби, первинна бухгалтерська, звітна, дозвільна, договірна документація) перебуває у незаконному володінні та під контролем невстановлених осіб.

За таких обставин, у відповідача відсутні будь - які документи, в тому числі оригінали первинних бухгалтерських документів, щодо відносин з позивачем, які виникли за спірним договором, на даний час відповідач зазначає, що не може підтвердити чи спростувати заявлені позовні вимоги.

Крім того, відповідач наполягає на тому, що розрахунки 3% річних та інфляційних втрат позивачем зроблені з помилкою при підрахунку днів прострочення.

Зокрема, відповідачем зазначено, що позивач під час розрахунку інфляційних втрат застосовував індекс інфляції 1,260 за весь час прострочення без розшифровки помісячного значення. В той же час, відповідачем у контр розрахунку наведений розрахунок інфляційних нарахувань із застосуванням загального індексу інфляції за видатковою накладною №1666 - 1,2598 та за видатковою накладною №1673 - 1,2586.

З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що сума загальна стягнення повинна складати 1251638 грн. 48 коп.

В судове засідання 03.12.2018 з'явився повноважний представник позивача, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач правом на участь свого повноважного представника в судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

09.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальне обладнання - Україна» (постачальник, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством «Алчевський металургійний комбінат» (покупець, відповідач у справі) укладений договір поставки №АМК-631-2015-пст.

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію виробничо - технічного призначення (товар), а покупець - прийняти та оплатити товар на умовах, передбачених цим договором.

Сортамент, кількість і ціна товару вказується в специфікаціях, оформлених у вигляді додатків до договору, які є його невід'ємною частиною.

Пунктом 2.1. сторони передбачили, що ціна товару за одиницю і по позиціях, а також порядок і умови оплати за поставлений товар вказується в специфікаціях до договору, оформлених у вигляді додатків до договору, які є його невід'ємною частиною.

Умови оплати за товар обумовлюються в специфікаціях до договору (п.2.3. договору).

Відповідно до п.4.1. поставка товару здійснюється партіями. Під партією товару розуміється переданий на умовах цього договору товар по одній специфікації.

Поставка товару здійснюється на умовах, визначених сторонами в специфікаціях відповідно міжнародним правилам інтерпретації комерційних термінів «Інкортемс» в редакції 2010 року (п.4.2. договору).

Строк поставок партій товару зазначається у специфікаціях (п.4.5. договору).

Пунктом 7.1. договору сторони узгодили, що вони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за договором відповідно до законодавства України.

Так, сторонами була підписана відповідна специфікація №7 від 08.04.2016 до вказаного договору.

Згідно п. 2 специфікації, сума даної специфікації складає 2949840,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 491640,00 грн.

Відповідно до п.3. специфікації оплата поставленої за цією специфікацією продукції (товару) проводиться покупцем на наступних умовах - протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати поставки.

Так, на виконання умов договору позивачем була здійснена поставка відповідної продукції:

- за видатковою накладною №1666 від 15.04.2016 на суму 901421, 94 грн.;

- за видатковою накладною №1673 від 28.04.2016 на суму 897832, 97 грн.

Всього було поставлено продукції на загальну суму 1799254 грн. 91 коп.

Оскільки відповідачем, в добровільному порядку оплата за поставлений товар в повному обсязі та своєчасно здійснена не була, позивач звернувся до суду із даним позовом, за яким окрім основного боргу, також просить стягнути нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних в розмірі 65671 грн. 45 коп. та інфляційні нарахування в розмірі 244972 грн. 99 коп.

Оцінивши матеріали справи та доводи сторін у їх сукупності, суд прийшов до наступного.

У відповідності з п. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами договору №АМК-631-2015-пст від 09.07.2015, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки та купівлі-продажу.

Загальні положення про купівлю-продаж визначені главою 54 ЦК України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами договору №АМК-631-2015-пст від 09.07.2015 та специфікаціями до договору, оплата поставленого за цією спецификаціями продукції (товарів) проводиться протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати поставки.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу відповідний товар, зокрема:

- за видатковою накладною №1666 від 15.04.2016 на суму 901421, 94 грн.;

- за видатковою накладною №1673 від 28.04.2016 на суму 897832, 97 грн.

Всього було поставлено продукції на загальну суму 1799254 грн. 91 коп. з граничним терміном оплати за видатковою накладною №166 від 15.04.2016- 22.04.2016, за видатковою накладною №1673 від 28.04.2016 - 05.05.2016.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі - продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Слід також зазначити, що відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.1999р. №88 із наступними змінами та доповненнями, первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно з п.2.13 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку керівником підприємства, установи затверджується перелік осіб, які мають право давати дозвіл (підписувати первинні документи) на здійснення господарської операції, пов'язаної з відпуском (витрачанням), придбанням товарно-матеріальних цінностей, нематеріальних активів та іншого майна.

Відповідальність за своєчасне і якісне складання документів, передачу їх у встановлені графіком документообігу терміни для відображення у бухгалтерському обліку, за достовірність даних, наведених у документах, несуть особи, які склали і підписали ці документи.

Керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізити (назву документа, дату і місце складання, назву підприємства від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Належним доказом фактичного передання товару є накладна, видаткова накладна тощо, яка містить підпис уповноваженої особи про отримання товару, та довіреність уповноваженої особи на отримання товару, яка є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) на отримання товару.

Тобто, в даному випадку відповідна продукція фактично була поставлена позивачем та прийнята відповідачем у обсягах та строки визначені позивачем за видатковими накладними, що підтверджується підписами уповноважених осіб представників сторін.

За доводами та розрахунками позивача, відповідачем оплата поставленої продукції здійснена з порушенням строків, передбачених договором, у зв'язку з чим залишилась заборгованість в сумі 942 269 грн. 38 коп.

Виходячи з наведеного, матеріалами справи та встановленими фактичними обставинами підтверджено, що відповідачем оплата поставленої та прийнятої продукції здійснена своєчасно та в повному обсязі не була, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 942 269 грн. 38 коп. слід задовольнити.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та 3% річних слід зазначити наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Згідно п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань, зазначає, що позивачем при розрахунку були допущені помилки, а саме під час розрахунку позивач застосовував загальний індекс інфляції 1,260 за весь час прострочення без розшифровки помісячного значення.

Тоді як, вірним слід застосовувати загальні помісячні індекси інфляції за видатковою накладною №1666 від 15.04.2016 - 1,2598, та за видатковою накладною №1673 від 28.04.2016 - 1,2586.

За таких обставин, інфляційні нарахування за видатковою накладною №1666 від 15.04.2016 складають - 11544 грн. 58 коп., за видатковою накладною №1673 від 28.04.2016 складають 232179 грн. 61 коп.

З урахуванням викладеного, до стягнення підлягають інфляційні нарахування за договором поставки №АМК-631-2015-пст від 09.07.2015 в загальній сумі 243724 грн. 19 коп.

В той же час, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, зазначає, що позивачем при розрахунку були допущені помилки, а саме невірно підраховано загальну кількість днів прострочення за кожною видатковою накладною окремо.

Відтак, вірним слід вважати розрахунок 3% річних, а саме:

- за видатковою накладною №1666 від 15.04.2016 за період з 23.04.2016 по 31.08.2018 на суму 44 436 грн. 41 коп. - сума 3% річних становить 3 140 грн. 98 коп.

- за видатковою накладною №1673 від 28.04.2016 за період з 06.05.2016 по 31.08.2018 на суму 897832 грн. 97 коп. - сума 3% річних становить 62 503 грн. 93 коп.

За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 65 644 грн. 91 коп., в решті вимог щодо стягнення суми 3% річних відмовляє.

В той же час, позивач просить суд стягнути з відповідача, суму витрат, що пов'язані із явкою сторін та їх представників у засідання суду, а саме:

- витрати, пов'язані із прибуттям до суду до м. Харкова, виходячи з орієнтовної кількості трьох судових засідань вартістю по 2000 грн. за судове засідання в загальній сумі 6000 грн.;

- витрати зі сплати судового збору в сумі 18 793, 71 грн.

Всього, розрахунок судових витрат складає 24 793 грн. 71 коп.

Дослідивши надану позивачем заяву суд дійшов до наступного.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відшкодування транспортних витрат сторонам, які пов'язані із прибуттям у судові засіданні нормами чинного Господарського процесуального кодексу України, до складу витрат, пов'язаних з розглядом судової справи не належать.

Крім того, суд звертає увагу, на те, що в ухвалах від 18.09.2018, від 16.10.2018 та від 12.11.2018 у справі 913/413/18 не визнавав обов'язковою явку повноважного представника відповідача у судові засідання.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат, пов'язаних із явкою сторін у засідання суду, в загальному розмірі 24 793 грн. 71 коп., за винятком суми сплаченого судового збору.

Виходячи з наведеного, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 942 269 грн. 38 коп., 3% річних в сумі 65644 грн. 92 коп., інфляційні нарахування в сумі 243 724 грн. 19 коп. (всього 1 251 638 грн. 48 коп.). В решті вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 18 774 грн. 58 коп.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 129, 233,238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальне обладнання - Україна» до Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» про стягнення 1 252 913 грн. 82 коп. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» (93400, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, будинок 20 «А», ) на користь:

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальне обладнання - Україна» (03164, м.Київ, вул. Генерала Наумова, будинок 3, ) борг за договором поставки №АМК-631-2015 - пст від 09.07.2015 в сумі 942 269 грн. 38 коп.; 3% річних в сумі 65 644 грн. 92 коп.; інфляційні нарахування в сумі 243 724 грн. 19 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 18 774 грн. 58 коп. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено - 10 грудня 2018 року.

Суддя Є.А.Лісовицький