ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. Справа№ 910/22855/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Вінницька Т.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 09.07.2018 (повний текст рішення складено 20.07.2018)

у справі № 910/22855/17 (головуючий суддя Удалова О.Г., судді

Спичак О.М., Ващенко Т.М.)

за позовом Міністерства юстиції України

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України

в сумі 54 179 613, 40 грн

В С Т А Н О В И В:

Міністерство юстиції України (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго», відповідача) про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України, в розмірі 54 179 613,40 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2009 у справі № 41/207, серед іншого, частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотой Мандарин Ойл» (далі - ТОВ «Золотой Мандарин Ойл»), зобов'язано Акціонерну енергопостачальну компанію «Київенерго» (далі - АЕК «Київенерго»), правонаступником якої є відповідач, повернути зі зберігання на користь ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» мазут марки М-100 загальною кількістю 24 627,097 тонн заставною вартістю 54 179 613,40 грн. В подальшому ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2009 змінено спосіб та порядок виконання вищезгаданого рішення суду та, зокрема, стягнуто з АЕК «Київенерго» на користь ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» вартість мазуту в розмірі 54 179 613,40 грн. В зв'язку з тривалим невиконанням АЕК «Київенерго» зазначених рішення та ухвали Господарського суду міста Києва, ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» звернулося до Європейського суду з прав людини, яким 20.10.2015 у справі ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» проти України» було прийнято рішення на користь заявника, на виконання якого з Державного бюджету України заявнику - ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» були сплачені грошові кошти в розмірі 54 179 613,40 грн, які позивач вважає збитками та просить стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач зазначив, що в рахунок погашення боргу за наказом № 41/207 від 13.05.2009 проведено зарахування однорідних вимог на загальну суму 15 991 751,64 грн, зі сторони ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» не вичерпано всіх передбачених законодавством заходів з примусового виконання рішення у справі № 41/207, а тому рішення про укладення Декларації про дружнє врегулювання спору з ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» приймалось Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини з порушенням вимог Положення про Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, без вивчення фактів, а також без врахування обставин щодо виконання рішення суду у справі № 41/207. Відповідач стверджував, що у ПАТ «Київенерго» не було жодних договірних зобов'язань перед ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» з повернення будь-яких коштів, ПАТ «Київенерго» не мало можливості виконати рішення у справі № 41/207 самостійно. Крім цього, вказував, що позивачем при виконанні Рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2015 по заяві № 63403/13 допущено процесуальні помилки, які є предметом досудового розслідування. У відзиві на позовну заяву відповідач, посилаючись на приписи ч. 5 ст. 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та положення ст.ст. 258, 267 ЦК України, просив суд застосувати до заявлених позовних вимог позовну давність.

У відповіді на відзив, позивач зазначив, що встановлені Європейським судом у рішенні обставини не потребують доказування, оскільки вони є складовою частиною рішення, яке після набуття статусу остаточного підлягає виконанню та є обов'язковим, обставини щодо встановлення фактів порушення Конвенції є предметом розгляду у Європейському суді. За твердженнями позивача, рішення національного суду, незважаючи на відсутність вжитих державними органами заходів примусового виконання, відповідачем не виконано, що й зумовило звернення заявника до Європейського суду з прав людини. На думку позивача, в його розпорядженні відсутнє документальне підтвердження прийняття заяви про зарахування ТОВ «Золотой Мандарин Ойл», даний позов подано в межах строків позовної давності тощо.

ПАТ «Київенерго» подало заперечення щодо преюдиційності рішень Європейського суду з прав людини, декларації про дружнє врегулювання між ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» та Урядом, часткового погашення боргу відповідачем перед ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» за рішенням № 41/207 та щодо строків позовної давності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.07.2018 у справі № 910/22855/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ «Київенерго» на користь Державного бюджету України грошові кошти в розмірі 54 179 613,40 грн. Стягнуто з ПАТ «Київенерго» на користь Міністерства юстиції України витрати по сплаті судового збору в розмірі 240 000,00 грн.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ПАТ «Київенерго» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено незаконним складом суду, за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, за неправильного дослідження та оцінки доказів. За твердженнями апелянта, розгляд справи колегією суддів за участі судді Спичака О.М., якому відповідачем заявлявся відвід та в задоволенні якого відмовлено ухвалою суду від 27.02.2018, було порушенням судом першої інстанції положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безсторонніми судом, встановленим законом, який вирішує спір щодо його прав та обов'язків тощо. Апелянт вважав, що у нього наявні всі підстави вважати, що суддя Спичак О.М. прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду даної справи, адже цей суддя приймав рішення у справі № 41/207, що стало підставою позову у даній справі № 910/22855/17. На переконання апелянта, сам лише факт невиконання ПАТ «Київенерго» рішення суду у справі № 41/207 не може автоматично свідчити про наявність вини останнього, яка як одна із умов покладення відповідальності у вигляді відшкодування шкоди повинна бути встановлена судом. Проте місцевим судом проігноровано заперечення відповідача про те, що саме ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» не сприяло виконанню рішення у справі № 41/207 у визначеному законом порядку, як це вимагається ст. 129-1 Конституції України і не вживало до цього необхідних дій. Апелянт також стверджував про відсутність належних та допустимих доказів виконання позивачем рішення у справі № 41/207, оскільки в наданих позивачем платіжних дорученнях від 22.02.2016 на суму 9 182 823, 64 грн та від 24.02.2016 на суму 44 996 789, 76 грн в призначенні платежу зазначено про сплату боргу у справі № 401/27, хоча жодного спору по такій справі між ПАТ «Київенерго» та ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» не було. При цьому, не зважаючи на відсутність в матеріалах справи листів щодо уточнення (зміни) призначення платежу, суд першої інстанції дійшов висновку, що допущені в призначенні платежу помилки в номері справи, за наявності інших належних доказів та реквізитів, які підтверджують виконання рішення національного суду саме у справі № 41/207, не є підставою для відмови у позові та не свідчить про перерахування коштів по іншій справи. Висновки суду про те, що заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.11.2013 № 42/92П3/8200 та від 25.11.2013 № 42/92П3/8908 не відповідають приписам ст. 601 ЦК України та ст. 203 ГК України в частині однорідності та зустрічності вимог, відтак відсутні підстави вважати зобов'язання відповідача на суму 15 991 751, 64 грн припиненими, апелянт вважає такими, що грубо порушують вимоги ч. 2 ст. 237 ГПК України, адже при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. На переконання апелянта, місцевий суд одночасно збільшив розмір кредиторської заборгованості ПАТ «Київенерго» та дебіторської заборгованості ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» на 15 991 751, 64 грн, тобто прийняв рішення щодо прав останнього, яке не було залучено до участі у справі, незважаючи на неодноразові клопотання відповідача. Крім цього, апелянт стверджував, що рішення про укладення Декларації про мирне врегулювання спору з ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» приймалось Уповноваженим з порушення норм Положення - без вивчення фактів про «порушення Конвенції», а також без врахування обставин щодо виконання рішення суду у справі № 41/207 тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив про хибність тверджень апелянта щодо прийняття оскаржуваного рішення неповноважним складом суду, адже відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявленого судді Спичаку О.М. відводу, отже його посилання на упередженість згаданого судді слід розцінювати як припущення та навмисне затягування розгляду справи. За твердженнями позивача, доводи відповідача про відсутність договірних зобов'язань між ним та ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» спростовуються наявністю рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2009 у справі № 41/207, відповідно до якого «заборгованість ПАТ «Київенерго» (перед ТОВ «Золотой Мандарин Ойл») виникла через невиконання договору зберігання, предметом якого є мазут». Більше того, саме невиконання відповідачем договору спричинило постановлення Господарським судом міста Києва ухвали від 12.05.2009 про зміну способу виконання вищезгаданого рішення та стягнення на користь заявника коштів. Позивач також стверджував про обов'язковість рішення Європейського суду з прав людини та відповідно обов'язок Держави його виконати. На переконання позивача, саме бездіяльність відповідача призвела до заподіяння державі Україна матеріальної шкоди, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження з виконання даного рішення Європейського суду з прав людини в розмірі 54 179 613, 40 грн, а також свідчить про наявність вини в діях відповідача. Причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та заподіяною шкодою полягає в тому, що прийняття Європейським судом з прав людини у справі за заявою № 63403/13, поданою ТОВ «Золотой Мандарин Ойл», є наслідком невиконання рішення національного суду, ухваленого на користь ТОВ «Золотой Мандарин Ойл». За твердженнями позивача, фактичними обставинами справи, встановленими на підставі поданих позивачем доказів, підтверджується як списання відшкодування, так і факт отримання ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» коштів на виконання цього рішення і відповідно завдання збитків Державному бюджету України. Позивач наполягав на відсутності підстав вважати, що надані відповідачем заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 15 991 751, 64 грн набрали законної сили та мали наслідком припинення зобов'язання ПАТ «Київенерго» перед ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» на вказану суму, а також, що позов у даній справі подано в межах строків позовної давності.

Подані ПАТ «Київенерго» клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Національне антикорупційне бюро України та про зупинення провадження у справі № 910/22855/17 до набрання законної сили вироком у кримінальному провадженні №0000361, як безпідставні та необґрунтовані залишені судом апеляційної інстанції без задоволення.

В судове засідання апеляційної інстанції 11.12.2018 з'явились представники сторін, представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення й підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких зазначив про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до АЕК «Київенерго» про виконання зобов'язання в натурі.

ТОВ «Торговий Дім «Ресурси» та Дочірнє підприємство «Стальінвест» ТОВ «Донметалзбут», як треті особи із самостійними вимогами на предмет спору, звернулись з позовними заявами до відповідача на підставі ст. 26 ГПК України (чинного на момент звернення до суду).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2009 згадані позовні заяви прийнято до розгляду, ТОВ «Торговий Дім «Ресурси» та ДП «Стальінвест» ТОВ «Донметалзбут» залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2009 позовні вимоги ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» задоволено частково. Зобов'язано АЕК «Київенерго» повернути зі зберігання на користь ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» мазут марки М-100 загальною кількістю 24 627,097 тонн заставною вартістю 54 179 613,40 грн, що знаходиться на зберіганні на «Теплоелектроцентраль № 5 Київенерго» АЕК «Київенерго». Позовні вимоги ТОВ «Торговий Дім «Ресурси» задоволено повністю. Зобов'язано АЕК «Київенерго» повернути в натурі на користь ТОВ «Торговий дім «Ресурси» мазут марки М-100 загальною кількістю 25 381,67 тонн заставною вартістю 55 839 674,00 грн, що знаходиться на зберіганні на «Теплоелектроцентраль № 6 Київенерго» АЕК «Київенерго». Позовні вимоги Дочірнього підприємства «Стальінвест» ТОВ «Донметалзбут» задоволено повністю. Зобов'язано АЕК «Київенерго» повернути в натурі на користь Дочірнього підприємства «Стальінвест» ТОВ «Донметалзбут» мазут марки М-100 у кількості 24 830,305 тонн заставною вартістю 54 626 671,00 грн, що знаходиться на зберіганні: 16 363,662 тонн на «Теплоелектроцентраль № 5 Київенерго» АЕК «Київенерго», 8 466,643 тонн на «Теплоелектроцентраль № 6 Київенерго» АЕК «Київенерго».

06.05.2009 на виконання вищезгаданого рішення Господарським судом міста Києва видано накази.

08.05.2009 ТОВ «Золотой Мандарин Ойл», ТОВ «Торговий дім «Ресурси» та ДП «Стальінвест» ТОВ «Донметалзбут» звернулись з заявами про зміну способу виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2009 у даній справі.

Ухвалою від 12.05.2009 заяви ТОВ «Золотой Мандарин Ойл», ТОВ «Торговий дім «Ресурси» та ДП «Стальінвест» ТОВ «Донметалзбут» про зміну способу та порядку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2009 у справі 41/207 задоволено. Змінено спосіб та порядок виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2009 у справі № 41/207. Стягнуто з АЕК «Київенерго» на користь ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» 54 179 613, 40 грн вартості мазуту. Стягнуто з АЕК «Київенерго» на користь ТОВ «Торговий дім «Ресурси» 55 839 674, 00 грн вартості мазуту. Стягнуто з АЕК «Київенерго» на користь ДП «Стальінвест» ТОВ «Донметалзбут» 54 626 671, 00 грн вартості мазуту.

13.05.2009 на примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2009 № 41/207, яке набрало законної сили 06.05.2009, а також ухвали від 12.05.2009 видано судовий наказ.

За приписами ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України,а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно ст. 14 Закону України «Про міжнародні договори України» міжнародні договори набирають чинності для України після надання нею згоди на обов'язковість міжнародного договору відповідно до цього Закону в порядку та в строки, передбачені договором, або в інший узгоджений сторонами спосіб.

Чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права ( ст. 15 цього Закону ).

Так, Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом ст. 1 Конвенції високі договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 34 Конвенції суд може приймати заяви від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб, які вважають себе потерпілими від допущеного однією з високих договірних сторін порушення прав, викладених у Конвенції або протоколах до неї, високі договірні сторони зобов'язуються не перешкоджати жодним чином ефективному здійсненню цього права.

Сторонами у справах, які розглядаються Європейським судом, є заявник та відповідач - Держава, а рішення виносяться Європейським судом проти держави-відповідача, а не проти конкретних державних органів, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб.

Таким чином, держава Україна в особі Уряду України, який в Європейському суді представляє Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини, у кожній конкретній справі відповідає перед заявниками у Європейському суді за дії (бездіяльність) того чи іншого державного органу, підприємства, установи, організації, їх посадових осіб.

Відповідно до положень ст.46 Конвенції високі договірні сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Як встановлено матеріалами справи, в зв'язку з тривалим невиконанням відповідачем рішення Господарського суду міста Києва у справі № 41/207, ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» 25.09.2013 звернулося до Європейського суду з прав людини з заявою, в якій скаржилося за п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції, ст. 1 Першого протоколу.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 20.10.2015 за заявою № 63403/13, поданою ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» проти України (далі - Рішення), суд дійшов висновку, що спір було вирішено в значенні пп. «b» п. 1 ст. 37 Конвенції, та що повага до прав людини, визначених у Конвенції та протоколах до неї, не вимагає подальшого розгляду заяви за пунктом 1 статті 37.

У відповідності до пп. «b» п. 1 ст. 37 Конвенції суд може на будь-якій стадії провадження у справі прийняти рішення про вилучення заяви з реєстру, якщо обставини дають підстави дійти висновку, що спір уже вирішено.

За змістом вказаного рішення Європейського суду, 22.07.2015 суд отримав лист Уряду, в якому зазначено, що заявник не бажає підтримувати свою заяву у зв'язку з підписанням 22.07.2015 Декларації про дружнє врегулювання між заявником та Урядом.

Згідно Декларації про дружнє врегулювання Уряд України зобов'язався сплатити кошти, присуджені заявнику ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2009, якою змінено спосіб виконання рішення від 21.04.2009, з метою забезпечення дружнього врегулювання вищезазначеної справи, що знаходилась на розгляді в Європейському суді з прав людини. Уряд зобов'язався забезпечити виконання вищевказаного рішення протягом трьох місяців з дати повідомлення про ухвалення судом рішення відповідно до пункту 1 статті 37 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 12.05.2009, якою змінено спосіб виконання рішення того ж суду від 21.04.2009, становитиме остаточне вирішення цієї справи.

Враховуючи викладені обставини, Європейський суд з прав людини вирішив вилучити заяву з реєстру справ.

Порядок виконання рішень Європейського суду з прав людини регулюється Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені Законом (ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

За приписами ст. 1 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення - а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

Виконанням рішення є виплата стягувачеві (заявникові) відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру.

При цьому, відшкодування - це: а) сума справедливої сатисфакції, визначена рішенням Європейського суду з прав людини відповідно до статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) визначена у рішенні Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання або у рішенні Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації сума грошової виплати на користь стягувача.

Таким чином, в даному випадку Держава була зобов'язана виконати рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2015 за заявою № 63403/13, поданою ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» проти України.

За змістом ст. 3 вказаного вище Закону виконання рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Порядок виплати відшкодування встановлено Главою 3 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Як встановлено матеріалами справи, за Рішенням Європейського суду з прав людини від 20.10.2015 у справі за заявою № 63403/13 ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» проти України, на виконання взятих Урядом України зобов'язань, з Державного бюджету України на рахунок заявника сплачено присуджені судом кошти в розмірі 54 179 613,40 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 918 від 24.02.2016 на суму 44 996 789,76 грн та № 810 від 22.02.2016 на суму 9 182 823,64 грн.

Перерахування згаданих сум та зарахування їх на рахунок заявника підтверджується також листом Акціонерного банку «Південний» від 05.05.2018 вих. № 232-24830БТ.

Твердження відповідача (апелянта) про відсутність належних та допустимих доказів виконання позивачем рішення у справі № 41/207 з огляду на зазначення в наданих ним платіжних дорученнях від 22.02.2016 на суму 9 182 823, 64 грн та від 24.02.2016 на суму 44 996 789, 76 грн призначення платежу «…Борг ухвала Госп.с.м. Києва від 12.05.09, яким змін спосіб викон.р. Госп.с.м. Києва від 21.04.09 № 401/27», коли до позовної заяви долучені документи по справі № 41/207, як безпідставні та необґрунтовані правомірно відхилено судом першої інстанції. Так, місцевий суд вважав, що допущені в призначенні платежу помилки щодо номеру справи, за наявності інших належних доказів та реквізитів на підтвердження виконання рішення національного суду саме по справі № 41/207, не є підставою для відмови в позові та не свідчить про перерахування коштів по іншій справі. Крім цього, судом вірно враховано, що між ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» та ПАТ «Київенерго» відсутні судові спори з номером справи 401/27, чого не заперечував й сам відповідач.

Таким чином, надані позивачем платіжні доручення з відміткою про проведення оплати, а також лист АБ «Південний» є належним підтвердженням факту виплати заявнику коштів на його рахунок.

Доводи відповідача (апелянта) щодо відсутності належних доказів підтвердження факту надходження грошових коштів на рахунок ТОВ «Золотой Мандарин Ойл», як безпідставні та необґрунтовані також вірно не взято місцевим судом до уваги, оскільки постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 01.03.2016 ВП № 49670204 про закінчення виконавчого провадження з виконання Рішення Європейського суду з прав людини № 63403/13 встановлено, що ухвалу господарського суду міста Києва від 12.05.2009 № 41/207 про зміну способу виконання рішення того ж суду від 21.04.2009 виконано в повному обсязі, грошові кошти перераховано стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 810 від 22.02.2016 в розмірі 9 182 823,64 грн та платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 918 від 24.02.2016 у розмірі 44 996 789,76 грн. Постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 01.03.2016 ВП № 49670204 не скасовано, ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» не заявлено жодних претензій щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини, відтак факт перерахування та надходження грошових коштів на рахунок ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» вважається підтвердженим належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» позивачем у справах про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування, виступає Орган представництва, який зобов'язаний протягом шести місяців з моменту, визначеного в частині четвертій статті 8 цього Закону, звернутися до суду з відповідним позовом. Загальний строк позовної давності для звернення з такими позовами визначається відповідно до Цивільного кодексу України.

Органом представництва, згідно ст. 1 цього Закону та Постанови Кабінету Міністрів України № 784 від 31.05.2006 «Про заходи щодо реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є Міністерство юстиції України.

З огляду на наведене, держава Україна в особі Міністерства юстиції України має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

При цьому, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено обов'язок відповідного державного органу вживати заходів для повернення до Державного бюджету коштів, сплачених на виконання рішень Європейського суду з прав людини (не виключаючи рішень про затвердження дружнього врегулювання) у зв'язку із допущенням порушень Конвенції зі сторони того чи іншого державного органу, підприємства, установи, організації, їх посадових осіб.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів на підставі ст. 16 ЦК України є відшкодування збитків.

Аналогічні норми відображено в ст. 20 ГК України, якою встановлено, що кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування збитків.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК і проводиться як у договірних зобов'язаннях (ст. 611 ЦК), так і в позадоговірних зобов'язаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб в порядку регресу (ст. 228 ГК України).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, елементами якого є: а) протиправна поведінка особи, б) настання шкоди, в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, г) вина завдавача шкоди. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 у справі № 06/113-38, від 04.07.2011 у справі № 51/250.

За своєю суттю регресне зобов'язання - це зворотна вимога про повернення грошей або майна, виконане однією особою за іншу або з вини останньої третій особі.

Предметом спору у даній справі є відшкодування збитків, а предметом доказування - встановлення всіх обставин, які вказують на наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення.

При цьому, судом взято до уваги, що в постанові від 18.03.2015 у справі № 3-18гс15 Верховний Суд України погодився із висновками, що збитками є грошове вираження майнової шкоди.

В даному випадку після виплати особі на виконання рішення Європейського суду з прав людини присудженої суми (кошти, присуджені заявнику ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2009 про зміну способу виконання рішення від 21.04.2009) за рахунок коштів Державного бюджету України, до держави Україна переходить право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування у разі встановлення її вини в порушенні Україною міжнародних зобов'язань, а також причинного зв'язку між її діями та шкодою, завданою таким порушенням.

Протиправність поведінки відповідача полягає в тому, що рішення у справі № 41/207, ухвалене на користь заявника, не було виконано у належний час, доказів виконання цього рішення в повному обсязі відповідачем матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З огляду на аналіз вказаних норм закону, рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає безумовному виконанню.

Матеріалами справи встановлено, що на момент звернення ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» за захистом своїх порушених прав до Європейського суд з прав люди, рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2009 у справі № 41/207 відповідачем не було виконано.

При цьому, обов'язок ПАТ «Київенерго», з урахуванням ухвали господарського суду міста Києва від 12.05.2009, полягав у сплаті на користь ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» 54 179 613,40 грн, відповідно факт невиконання цього обов'язку відповідачем за рішенням суду зумовив звернення заявника до Європейського суду з прав людини.

Неподання до державної виконавчої служби наказу для примусового виконання рішення суду не свідчить про відсутність вини відповідача у тривалому невиконанні рішення суду, оскільки обов'язок з виконання рішення суду покладається на боржника протягом усього часу існування заборгованості за рішенням суду, незалежно від пред'явлення виконавчого документу до примусового виконання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного про те, що факт невідкриття виконавчого провадження з виконання рішення національного суду жодним чином не позбавляло АЕК «Київенерго», правонаступником якої є відповідач, сплати заборгованості за рішенням суду на користь ТОВ «Золотой Мандарин Ойл», а також не звільняло відповідача відповідальності за очевидне зволікання з виконанням рішення національного суду.

За таких обставин, в даних правовідносинах бездіяльність відповідача призвела до заподіяння державі Україна матеріальної шкоди, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини «Золотой Мандарин Ойл» проти України в розмірі 54 179 613,40 грн та свідчить про наявність вини в діях відповідача.

Наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та заподіяною шкодою полягає в тому, що прийняття Європейським судом з прав людини рішення у справі за заявою № 63403/13, поданою ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» проти України, є наслідком невиконання рішення національного суду, ухваленого на користь ТОВ «Золотой Мандарин Ойл».

У випадку належного виконання відповідачем своїх зобов'язань, настання негативних наслідків у вигляді порушення законних прав заявника та, відповідно, звернення його до Європейського суду з прав людини, ухвалення Європейським судом з прав людини рішення, а також понесення збитків Державного бюджету внаслідок виплати боргу за рішенням національного суду, не було б можливим.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що в діях (бездіяльності) відповідача наявні всі елементи складу правопорушення, що в свою чергу тягне за собою відповідальність у вигляді стягнення з відповідача збитків в розмірі 54 179 613,40 грн, завданих Державному бюджету України внаслідок виконання рішення Європейського суду з прав людини за заявою № 63403/13, поданою ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» проти України.

Твердження відповідача (апелянта) про часткове виконання рішення у справі № 41/207, зокрема, шляхом проведеного в рахунок погашення боргу за наказом від 13.05.2009 у справі № 41/207 зарахування однорідних вимог на суму 15 991 751,64 грн на підставі заяв № 42/92ПЗ/8200 від 06.11.2013 та № 42/92ПЗ/8908 від 25.11.2013, які 26.11.2013 направлено ТОВ «Золотой Мандарин Ойл», не заслуговують на увагу, адже відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом ч. 1 ст. 601 ЦК України вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосуються підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

При цьому, інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов'язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов'язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов'язані з виконанням. В силу цього для зарахування достатньо ініціативи однієї сторони.

Як встановлено матеріалами справи, на підтвердження своїх доводів в цій частині відповідачем надано суду копії заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог № 42/92ПЗ/8200 від 06.11.2013 та № 42/92ПЗ/8908 від 25.11.2013, а також копії описів вкладення та фіскальних чеків про направлення заяв ТОВ «Золотой Мандарин Ойл», однак доказів отримання цих заяв ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» відповідачем суду не надано.

Згідно копії заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.11.2013 № 42/92ПЗ/8200, у ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» існували грошові зобов'язання перед ПАТ «Київенерго» за рішеннями Господарського суду міста Києва у справах № 41/129, № 42/254, № 42/93, № 42/255. При цьому, відповідачем не надано доказів того, що в зв'язку з направлення вказаної заяви про зарахування, він звертався до суду із вимогами про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню, або до державних виконавців про припинення зобов'язань за вказаними рішеннями.

Згідно копії заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 25.11.2013 № 42/92ПЗ/8908, у ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» існували грошові зобов'язання перед ПАТ « Київенерго» за актами наданих послуг згідно договору від 17.10.2008 б/н та від 17.10.2008 № 175. В той же час, ані договору, ані зазначених актів відповідачем суду не надано, що позбавило суд можливості встановити наявність у ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» грошового зобов'язання та строк його виконання, які є необхідними умовами для можливого проведення зарахування.

Також слід зазначити, що на однорідність вимог не впливають підстави виникнення зобов'язання, а має значення лише природа зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14.04.2009 у справі № 32/426-6/248.

Таким чином, зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Проте враховуючи характер спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» та ПАТ «Київенерго» не були однорідними. Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2009 у справі № 41/207, у відповідача перед ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» не було жодних грошових зобов'язань, окрім обов'язку з повернення зі зберігання мазуту марки М-100 загальною кількістю 24 627,097 тонн, в той час як однорідними є вимоги, якщо зобов'язання є грошовими як до, так і після ухвалення рішення суду.

Крім цього, згідно постанови Вищого господарського суду України від 14.03.2017 у справі № 910/12591/15 у ПАТ «Київенерго» на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2009 у справі № 41/207, з урахуванням ухвали про зміну способу та порядку виконання, виникло не грошове зобов'язання з повернення зі зберігання мазуту певної марки, що виключає наявність правових підстав для стягнення з відповідача сум, нарахованих за прострочення виконання саме грошового зобов'язання на підставі ст. 625 ЦК України.

Рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З урахуванням встановлених обставин, заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог № 42/92ПЗ/8200 від 06.11.2013 та № 42/92ПЗ/8908 від 25.11.2013 не відповідають приписам ст. 601 ЦК України та ст. 203 ГК України в частині однорідності та зустрічності вимог, відтак відсутні підстави вважати зобов'язання відповідача на суму 15 991 751,64 грн припиненими. Відповідно доводи апелянта в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Посилання відповідача (апелянта) на відсутність у нього договірних зобов'язань перед ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» з повернення будь-яких коштів також не заслуговують на увагу, оскільки обов'язок з повернення ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» 54 179 613,40 грн вартості мазуту встановлено ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2009 про зміну способу та порядку виконання рішення Господарського суду від 21.04.2009 у справі № 41/207. Наявність або відсутність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення національного суду не впливає на обов'язок відповідача виконати таке рішення та жодним чином не позбавляє АЕК «Київенерго», правонаступником якої є відповідач, сплатити заборгованість за рішенням суду, яке є обов'язковим для виконання незалежно від наявності відкритого виконавчого провадження.

Твердження скаржника (відповідача) про бездіяльність ТОВ «Золотой Мандарин Ойл», яка полягала у невжитті передбачених законом заходів з примусового виконанню рішення, жодним чином не впливають на суть даного спору, адже подання заяви до державної виконавчої служби про примусове виконання рішення є правом, а не обов'язком ТОВ «Золотой Мандарин Ойл».

Доводи відповідача про відсутність в матеріалах справи Рішення Європейського суду з прав людини, де зазначена сума грошової виплати на користь стягувача, як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи наявна копія Рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2015 за заявою № 63403/13, поданою ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» проти України. В цьому Рішенні зазначається, що Уряд України зобов'язується сплатити кошти, присуджені заявнику ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2009, якою змінено спосіб виконання рішення від 21.04.2009, з метою забезпечення дружнього врегулювання вищезазначеної справи.

При цьому, рішення про дружнє врегулювання спору, відповідно до ст. 39 Конвенції, містить лише стислий виклад фактів і досягнутого вирішення.

Отже, правовою формою застереження дружнього врегулювання спору є окреме рішення Європейського суду з прав людини.

За вказаним Рішенням Європейського суду з прав людини сума грошової виплати становить суму позовних вимог, задоволених рішенням від 21.04.2009 у справі № 41/207, з урахуванням ухвали господарського суду міста Києва від 12.05.2009 про зміну способу виконання цього рішення. Тобто, Уряд зобов'язався забезпечити виконання ухвали господарського суду міста Києва від 12.05.2009, що і становило остаточне вирішення згаданої справи.

Посилання відповідача (апелянта) на укладення Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини Декларації про дружнє врегулювання спору з ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» з порушенням вимог Положення про Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, без вивчення фактів та обставин щодо виконання рішення суду у справі № 41/207 не відповідають дійсності, оскільки згідно ч. 1 ст. 39 Конвенції на будь-якій стадії провадження суд може надати у розпорядження заінтересованих сторін для забезпечення дружнього врегулювання спору на основі поваги до прав людини, як їх визначає Конвенція та протоколи до неї.

У разі досягнення дружнього врегулювання суд вилучає справу з реєстру, прийнявши рішення, яке містить лише стислий виклад фактів і досягнутого вирішення (ч. 3 ст. 39 Конвенції).

За змістом ч. 1 правила 62 Регламенту Європейського суд з прав людини (Дружнє врегулювання) як тільки заяву визнано прийнятною, секретар, діючи за вказівками палати або її голови, налагоджує зв'язок зі сторонами з метою забезпечення дружнього врегулювання спору, відповідно до пункту 1 (b) статті 38 Конвенції.

Якщо секретар повідомить палату про те, що сторони погодилися на дружнє врегулювання, палата, пересвідчившись у тому, що врегулювання було досягнуте на основі поваги до прав людини, як визначено в Конвенції та протоколах до неї, вилучає справу з реєстру справ суду на підставі пункту 3 правила 44 (ч. 3 вказаного правила 62 Регламенту).

Відповідно до пп. 7 п. 5 Положення про Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 № 784, Уповноважена особа відповідно до покладених на неї завдань вживає на національному рівні заходів для запобігання констатації судом порушення Конвенції, на будь-якій стадії розгляду справи судом за власною ініціативою або ініціативою заявника проводить переговори про укладення угоди про дружнє врегулювання, у разі потреби узгоджує на міжвідомчому рівні умови дружнього врегулювання у справах проти України, укладає угоду про дружнє врегулювання спору.

Як встановлено матеріалами справи, заяву до Європейського суду з прав людини подано 25.09.2013, а декларацію про дружнє врегулювання спору Урядовим уповноваженим - 22.07.2015, підписання такої декларації про дружнє врегулювання спору передбачене Конвенцією та Регламентом Європейського суду з прав людини.

Відповідач вказував на порушення Урядовим уповноваженим Положення про Урядового уповноваженого щодо вивчення фактів та обставин справи, однак в матеріалах справи наявний запит Міністерства юстиції України до АЕК «Київенерго» щодо розгляду Європейським судом з прав людини справ відносно невиконання рішень національних судів, в якому позивач просив надати інформацію про стан виконання рішення від 21.04.2009 та ухвали від 12.05.2009 у справі № 41/207, а також надати підтверджуючі документи та зазначити, в якій саме частині рішення суду виконане.

Проте на вказану вимогу усіх належних доказів, які б підтвердили виконання рішення у справі повністю або в частині, відповідачем не надано.

Більше того, навіть у випадку порушення Урядовим уповноваженим Положення про Урядового уповноваженого, Європейський суд з прав людини у будь-якому випадку, відповідно до положень ч. 1 ст. 38 Конвенції та правил 62, 72 Регламенту, має пересвідчитись у тому, що врегулювання було досягнуте на основі поваги до прав людини, як визначено в Конвенції та протоколах до неї та чи справедливий характер має ця угода, і якщо виявиться, що угода є справедливою, суд вилучає справу з реєстру відповідно до п. 3 правила 43.

Таким чином, враховуючи вищезгадані положення та вилучення заяви з реєстру справ Європейським судом, посилання відповідача на порушення Урядовим уповноваженим Положення про Урядового уповноваженого щодо вивчення фактів та обставин справи, є лише припущеннями відповідача, не підтвердженими належними, достатніми та допустимими доказами.

Посилання відповідача на здійснення досудового розслідування за № 0000361 від 01.06.2017, за відсутності вироку суду або ухвали про закриття кримінального провадження, не може підтверджувати або спростовувати жодних обставин у даній справі.

Твердження відповідача про відсутність належних доказів на підтвердження повноважень представника ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» Караман І. подавати та підписувати від імені товариства документи в Європейському суді з прав людини, не входить до предмету дослідження та доказування у даній справі.

Як вище згадувалось, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності мотивовану тим, що за змістом ч. 5 ст. 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» позивачем у справах про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування, виступає Орган представництва, який зобов'язаний протягом шести місяців з моменту, визначеного в ч.4 ст. 8 цього Закону, звернутися до суду з відповідним позовом. Загальний строк позовної давності для звернення з такими позовами визначається відповідно до цивільного законодавства України. На переконання відповідача, моментом, визначеним ч. 4 ст. 8 цього Закону є момент виконання Рішення, який відповідно до платіжних доручень настав 24.02.2016, відтак Орган представництва зобов'язаний звернутись до суду з відповідним позовом не пізніше 24.08.2016, а фактично звернувся 18.12.2017, тобто з пропуском строку позовної давності.

Позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Разом з цим, шестимісячний строк на підставі ч. 5 ст. 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» не є строком позовної давності, оскільки він стосується не права на звернення до суду, а спеціального обов'язку Органу представництва вживати відповідних заходів для відновлення майнових прав та інтересів держави.

В той же час, вимоги вказаної статті містять положення про те, що загальний строк позовної давності для звернення з такими позовами визначається відповідно до Цивільного кодексу України.

Загальна позовна давність на підставі ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

При цьому, положення чинного цивільного законодавства не містять приписів про особливості перебігу позовної давності щодо вимог про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування за рішенням Європейського суду з прав людини, а тому у даному випадку слід застосовувати загальний строк позовної давності.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 27.05.2014 у справі № 5011-32/13806-2012 та від 29.10.2014 у справі № 6-152цс14.

Моментом виникнення права на звернення з позовом є момент виконання Рішення Європейського суду з прав людини, з якого й обчислюється трьохрічний строк позовної давності (ч. 5 ст. 9 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Оскільки Рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2015 у справі за заявою № 63403/13 ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» проти України в повному обсязі виконано позивачем 25.02.2016, відповідно перебіг строку позовної давності розпочався 26.02.2016 та закінчується 26.02.2019. Позивач звернувся до суду з даним позовом 14.12.2017, тобто в межах трирічного строку позовної давності. З огляду на наведене, твердження відповідача (апелянта) про пропуск позивачем строків позовної давності для звернення з даним позовом до суду відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні та необґрунтовані.

З приводу долучених позивачем до матеріалів справи висновків експертів у галузі права Фурси С.Я. та Буроменського М.В. з питань застосування аналогії права та/або закону, слід зазначити, що на підставі ч. 1 ст. 70 ГПК України як експерт з питань права може залучатися особа, яка має науковий ступінь та є визнаним фахівцем у галузі права. Рішення про допуск до участі в справі експерта з питань права та долучення його висновку до матеріалів справи ухвалюється судом.

Відповідно до ст. 108 ГПК України учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо: 1) застосування аналогії закону, аналогії права; 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі. Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи.

Як встановлено матеріалами справи, висновки експертів в галузі права Буроменського М.В. та Фурси С.Я. долучено до матеріалів справи, а згаданих експертів допущено до участі в справі (ухвала суду від 27.03.2018).

За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів при розгляді справи відповідно до приписів процесуального законодавства є прерогативою суду, а не експертів з питань права.

Разом з цим, висновки експертів у галузі права Буроменського М.В., Фурси С.Я., крім питань застосування аналогії права та аналогії закону, містять висновки та оцінку доказів у справі за позовом Міністерства юстиції України до ПАТ «Київенерго», зокрема про наявність вини відповідача, про зловживання відповідачем правами, що суперечить положенням ст. 108 ГПК України.

Крім цього, згідно ст. 109 ГПК України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

З огляду на наведене та те, що судом встановлено факт наявності всіх елементів складу правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 54 179 613,40 грн збитків, завданих Державному бюджету України, які доведено позивачем належними та допустимими доказами, відтак є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи відповідача (апелянта) з приводу ухвалення рішення незаконним складом суду, за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного дослідження та оцінки доказів не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 240, 269-270, 273, 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 09.07.2018 у справі № 910/22855/17 - без змін.

Матеріали справи № 910/22855/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.12.2018

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко