ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018 Справа №914/1959/18

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участю секретаря судового засідання Кіри О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м.Львів

до Відповідача: Фізичної особи-підприємця Мазурчака Сергія Михайловича, м.Львів,

про: стягнення заборгованості з орендної плати;

ціна позову: 2498,94грн.

Представники:

Позивача: Мартиняк Р.М. - представник (довіреність від 09.01.2018р. №2302-вих-185);

Відповідача: ФОП Мазурчак С.М. (паспорт громадянина України серія НОМЕР_1).

ВСТАНОВИВ:

25.10.2018р. на розгляд до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до Фізичної особи-підприємця Мазурчака Сергія Михайловича про стягнення неустойки; ціна позову 2498,94грн.

Підставами позовних вимог Позивач зазначає порушення Відповідачем укладеного з Позивачем Договору оренди нерухомого майна від 03.12.2008р. №Ш-6806-8, а саме - несвоєчасним поверненням об'єкта оренди.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.10.2018р. суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; призначити судове засідання з розгляду справи по суті на на 13.11.2018р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.11.2018р. суд постановив відкласти розгляд справи по суті на 04.12.2018р.

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу «Акорд».

Процесуальні права та обов'язки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердили представники Учасників справи в судовому засіданні, їм відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання від Учасників справи про роз'яснення прав та обов'язків до суду не надходили.

Заяв про відвід головуючого судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача в судове засідання з'явилась, в судовому засіданні надала усні пояснення по суті спору з обґрунтуванням підстав до задоволення позову, надала оригінали документів, належним чином завірені копії яких долучено до позовної заяви для огляду судом, зазначила про неможливість врегулювання спору між сторонами у добровільному порядку та подання всіх наявних у Позивача доказів в обґрунтування обставин, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

Відповідач в судове засідання з'явився, проти позову заперечив, зазначив, що приміщення за Договором отримувалось в оренду ним, Мазурчаком Сергієм Михайловичем, як фізичною особою для господарських потреб, а не суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем для здійснення господарської діяльності; спірне майно Мазурчак С.М. отримував як фізична особа, використовував як підвал, який взяв в оренду для потреб сім'ї, та який знаходиться у подвір'ї будинку. Заявив, що у підприємницькій діяльності спірне майно ніколи не використовував.

Позиція Позивача:

Позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 2498,94грн. неустойки за порушення порядку і строку повернення Об'єкта оренди за Договором оренди нерухомого майна (будівель, приміщень, споруд) від 03.12.2008р. №Ш-6806-8.

Позиція Відповідача:

Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечує, вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просить суд відмовити Позивачу в його задоволенні з підстав того, що приміщення за Договором отримувалось в оренду фізичною особою для господарських потреб, а не суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.9 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом Учасників справи подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання Відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, надання Відповідачу можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними у справі матеріалами.

За результатами з'ясування обставин справи, надання оцінки аргументам учасників справи, дослідження наданих Позивачем доказів, суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити повністю з огляду на наступне.

03.12.2008р. між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, правонаступником якого є Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (надалі - Позивач, Орендодавець) та фізичною особою Мазурчаком Сергієм Михайловичем (надалі -Орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-6806-8 (надалі - Договір), згідно умов якого (п.1), Орендодавець, на підставі наказів Управління комунальної власності від 07.08.2008р. №29-Н, від 22.10.2008р. №766-О зобов'язувався передати, а Орендар прийняти в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення цокольного поверху площею 17,7 м.кв., що позначені в технічній документації під літерами 3-1 та 3-2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - Об'єкт оренди), що знаходяться на балансі ЛКП «Добробут-401» (далі - Балансоутримувач).

Згідно пункту 2.1. Договору об'єкт оренди буде використовуватись Орендарем для господарських потреб.

Відповідно до п.3.1. Договору, приймання-передача об'єкта оренди здійснюється Орендарем та Орендодавцем в особі Балансоутримувача і оформлюється актом приймання-передачі.

Згідно п. 4.1 Договору, термін його дії визначено на 2 роки та 364 дні з 03.12.2008р. по 02.12.2011р. включно.

У разі відсутності заяви однієї з Сторін про припинення або зміну умов Договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором (п. 4.3. Договору).

Згідно п.5.1 Договору розмір орендної плати за Об'єкт оренди визначається відповідно до чинної станом на момент укладення Договору Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м.Львова, затвердженої ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007р. №897 і складає 484,38 грн. без ПДВ за перший місяць оренди. Розмір оренди підлягає індексації за відповідний період (місяць, квартал, рік). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством України. Враховується індекс інфляції за листопад і грудень 2008 року.

Відповідно до п.9.1 Договору повернення Орендодавцю Об'єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії Договору або дострокового його припинення чи розірвання; сторони повинні приступити до передачі об'єкта оренди протягом 5 днів з моменту закінчення терміну оренди (п. 9.2 Договору).

Згідно з п.9.3 Договору Об'єкт оренди повинен бути переданий Орендарем та прийнятий Орендодавцем (чи за його дорученням - Балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних в п.9.1 цього Договору. При передачі об'єкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується Сторонами (п. 9.4).

У п.9.5 Договору зазначено, що Об'єкт оренди вважається переданим Орендодавцю з моменту підписання акту здачі-приймання.

Приписами п.10.1 Договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за Договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Вказаний Договір підписано представником Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку, його підпис завірено відтиском печатки УКВ ДЕП ЛМР та фізичною особою Мазурчаком Сергієм Михайловичем.

Відповідно до довідки Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 19.04.2018р. №4-2302-852, заборгованість Мазурчака Сергія Михайловича перед Позивачем станом на 17.04.2018р. складала 7279,46грн. Заборгованість виникла за період з 01.01.2012р. по 01.03.2018р.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.07.2018р. у справі №914/805/18 за позовом Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до фізичної особи-підприємця Мазурчака Сергія Михайловича про виселення та стягнення заборгованості в розмірі 7279,46грн. суд постановив задовольнити клопотання Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 02.07.2018 року вх.№24180/18; закрити провадження у справі №914/805/18 за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до Фізичної особи-підприємця Мазурчака Сергія Михайловича про виселення та стягнення заборгованості в розмірі 7279,46 грн.

Актом приймання-передачі нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 від 21.05.2018р. №11с/о фізична особа Мазурчак Сергій Михайлович здав, а ЛКП «Янів-405» прийняло Об'єкт Оренди за Договором.

З підстав повернення Об'єкту оренди 21.05.2018р., а також того, що предметом пору у справі №914/805/18 було стягнення заборгованості по 30.04.2018р. Позивач просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Мазурчака С.М. на користь Позивача 2498,94грн. неустойки за період з 01.04.2018 року по 21.05.2018 року.

Згідно довідки Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 17.09.2018р. №4-2302-1806 заборгованість Мазурчака Сергія Михайловича (Договір від 03.12.2008р. №Щ-6806-8) станом на 10.09.2018р. складає 2498,94грн., яка складається з неустойки.

Відповідач в судовому засіданні 04.12.2018р. зазначив, що проживає, як фізична особа, в будинку АДРЕСА_2 а приміщення, яке є Об'єктом Оренди за Договором, знаходиться в спільному дворі із вказаним будинком. Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 03.12.2008р. №Ш-6806-8 укладався ним як фізичною особою - громадянином України для задоволення господарських потреб, оскільки площа квартири, де проживає Мазурчак С.М. є невеликою, і в нього виникла потреба для залучення додаткових площ з метою задоволення господарських потреб, а саме - використання їх як підвалу для зберігання особистих речей Мазурчака С.М. та членів його сім'ї.

Відповідач зазначає що Об'єкт Оренди за Договором взято ним в оренду як фізичною особою громадянином України і ніколи не використовувалось в господарській діяльності суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця Мазурчака Сергія Михайловича з метою одержання прибутку, а виключно для задоволення господарських потреб в якості підвального приміщення для зберігання особистих речей Мазурчака Сергія Михайловича та членів його сім'ї.

З підстав наведеного Відповідач просить суд відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч.1 ст.2, ч.3 ст.18, ч.ч.1, 3 ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності; орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі; орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності; строки внесення орендної плати визначаються договором.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» об'єктами оренди є нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

Частиною 1 ст.6 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що орендарями згідно з цим Законом можуть бути господарські товариства, створені членами трудового колективу підприємства, його структурного підрозділу, інші юридичні особи та громадяни України, фізичні та юридичні особи іноземних держав, міжнародні організації та особи без громадянства.

Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.1 ст.286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Приписами ч.1 ст.27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч.2 вказаної статті якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

У відповідності до ч.2 ст.795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.5.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» та п.1 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 29.05.2012р. N01-06/735/2012 «Про деякі питання практики застосування статей 785 та 786 Цивільного кодексу України», що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня). Таким чином, застосування до відповідних позовів спеціальної позовної давності, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, є неправильним.

Згідно абзацу 1 п.8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.10.2014 №01-06/1666/14 для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, суду необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов'язку не виконав.

У Постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 19.08.2014 року вказано, що для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов'язку не виконав.

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція міститься у Постанові Вищого господарського суду України від 02.09.2014 у справі №927/1215/13 та абз.3 п. 8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.10.2014 №01-06/1666/14, що для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено у пункті 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Окрім того, суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена в пункті 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ч.2 вказаної статті визначено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням вимог ст.ст.4, 20 ГПК України, беручи до уваги зазначені у позові Сторони, підставу (укладення між Позивачем та ФОП Мазурчаком С.М. договору оренди) та предмет спору (стягнення з фізичної особи-підприємця Мазурчака Сергія Михайловича неустойки) суд зазначає, що за суб'єктною та предметною ознаками даний спір відноситься до юрисдикції господарського суду та підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Відтак, в суду відсутні правові підстави до закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України. При цьому суд зазначає, що представником Позивача зазначалось про необхідність розгляду спору по суті та підтримання позову, а висновки суду ґрунтуються на мотивованій оцінці поданих доказів та аргументів учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі те, що Договір від 03.12.2008р. №Ш-6806-8 укладено між Позивачем та фізичною особою (не підприємцем) Мазурчаком Сергієм Михайловичем, беручи до уваги те, що згідно пункту 2.1. Договору об'єкт оренди буде використовуватись Орендарем (фізичною особою Мазурчак С.М.) для господарських потреб, враховуючи те, що вказаний Договір зі сторони Орендаря підписано фізичною особою Мазурчаком Сергієм Михайловичем, беручи до уваги те, що довідки Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 19.04.2018р. №4-2302-852 та від 17.09.2018р. №4-2302-1806 про заборгованість стосуються Мазурчака Сергія Михайловича як фізичної особи, враховуючи, що за Актом приймання-передачі нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 від 21.05.2018р. №11с/о саме фізична особа Мазурчак Сергій Михайлович здав Об'єкт Оренди за Договором, беручи до уваги не спростовані Позивачем пояснення Відповідача, в тому числі щодо того, що Договір укладався Мазурчаком С.М. та Об'єкт оренди використовувався з метою задоволення господарських потреб фізичною особою Мазурчаком С.М., а саме - використання їх як підвалу для зберігання особистих речей Мазурчака С.М. та членів його сім'ї, та не використовувався Відповідачем у підприємницькій діяльності, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні, Сторонами, в тому числі Позивачем, не наведені та не подані будь-які докази існування правовідносин між Позивачем та фізичною особою - підприємцем Мазурчаком С.М., а наявні докази існування таких за Договором від 03.12.2008р. №Ш-6806-8 між Позивачем та Мазурчаком Сергієм Михайловичем як фізичною особою, суд приходить до висновку, що наймачем за укладеним Договором був Мазурчак С.М. як фізична особа, а не ФОП Мазурчак С.М., Позивачем не доведено існування будь-яких, в тому числі зобов'язальних, правовідносин між Позивачем та фізичною особою - підприємцем Мазурчаком, у Відповідача (фізичної особи-підприємця Мазурчака С.М.) не виникло жодних зобов'язань за Договором, відтак, у суду відсутні правові підстави до стягнення з Відповідача на користь Позивача неустойки в порядку ст.785 ЦК України, оскільки, в силу вимог ч.2 ст.785 ГПК України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, відповідно ж до встановленого судом, фізична особа-підприємець Мазурчак С.М. не був наймачем за Договором від 03.12.2008р. №Ш-6806-8. Відтак, в позові слід відмовити повністю за недоведеністю та необґрунтованістю.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п.1 та 2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Нормою статті 7 Закону України «Про Державний Бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1762 гривень.

Як доказ сплати судових витрат Позивачем подано Платіжне доручення від 13.09.2018р. №327 про сплату судового збору за подання позовної заяви до господарського суду в розмірі 1762грн.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого Позивач очікує понести у зв'язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 1762грн. у вигляді сплаченого за подання до господарського суду позовної заяви судового збору. Належних, достатніх та допустимих доказів в підтвердження факту здійснення інших судових витрат Позивачем суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідач наданих чинним законодавством правом на відшкодування документально підтверджених судових витрат не скористався.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З підстав наведеного, а також недоведення Позивачем в порядку, визначеному главою 8 розділу 1 ГПК України, розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору, недоведення Відповідачем розміру понесених у справі судових витрат суд дійшов висновків про те, що судові витрати у справі, а саме сплачений Позивачем за подання позовної заяви до господарського суду судовий збір в розмірі 1762грн. слід покласти на Сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, залишити вказані витрати за Позивачем.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 42, п. 1, 3 ч. 1 ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 13, 20, 27, 42, 43, 46, 73, 74, 76-79, 80, 81, 86, 129, 165, 205, 216, 222, 235, 236, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 174, 181, 184, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3, 6, 11, 15, 16, 509, 525, 526, 527, 530, 601, 610, 612, 614, 626, 627, 628, 629, 632, 651, 759, 762, 785, 795 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 18, 19, 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», суд -

УХВАЛИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 ГПК України.

3. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 10.12.2018р.

Головуючий суддя Фартушок Т. Б.