ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2018 року м.Дніпро Справа № 904/159/16

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Дармін М.О. (доповідач)

судді: Антонік С.Г., Іванов О.Г.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

За участю представників сторін:

від відповідача: Боненко О.В., ордер КС № 374846 від 31.10.2018 р., адвокат;

від позивача: Кравець Є.А., довіреність № 2117 від 29.10.2018 р., представник;

від позивача: Трусова О.Г., довіреність №2021 від 29.10.2018 р., представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства " Українська залізниця" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2018 року (повний текст складений 20.07.2018р., суддя Кеся Н.Б.) у справі № 904/159/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "БЛОК ЛТД", м. Кам'янське, Дніпропетровської області

про стягнення 96 196,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства" Українська залізниця" (далі-Позивач) 13.01.2016 року звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "БЛОК ЛТД" (далі-Відповідач), в якому просить господарський суд стягнути з Відповідача на свою користь збори за затримку вагонів та перевізний тариф у розмірі 96196,45 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1442,95 грн.

В обґрунтування позову Позивач посилається на те, що у квітні 2015 року зі станції Правда Придніпровської залізниці ТОВ Фірма "БЛОК ЛТД" здійснило відправлення вагонів на станцію Ганіска при Кошицах ЖСР. При проходженні вагонів через прикордонну станцію Ужгород Львівської залізниці було виявлено невідповідність назви вантажу, зазначеної в графі 11 перевізних документів з даними зазначеними в електронній митній декларації. У зв'язку з неприйняттям спірних вагонів на державному кордоні, спірні вагони були затримані на прикордонній станції Ужгород з 13.04.15р. 10 год. 00 хв. до 14.04.15р. 13 год. 30 хв., про що залізницею складено акт форми ГУ-23 №3573 від 14.04.15р.. На підставі вказаних актів були нараховані збори за затримку вагонів та перевізний тариф у розмірі 96196,45 грн..

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2018 року у даній справі у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення місцевий господарський суд виходив з того, що пунктом 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів передбачено, що усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість, а тому нарахування додаткових послуг, таких як, пов'язаних з прибуттям і здачею за кордон експортних вантажів, пов'язаних з прийманням і відправленням імпортних вантажів, покриттям витрат пов'язаних з митним доглядом, можливе лише за наявності зазначення їх та відображення у накопичувальних картках. Позивачем не надано жодного документу, який підтверджує розрахунок і нарахування наданих послуг, окрім посилання на тарифне керівництво. Вказані додаткові послуги не внесено до залізничних накладних в якості таких, що підлягають оплаті, що також підтверджує безпідставне нарахування даних платежів та недоведення Позивачем своїх вимог належними доказами.

Враховуючи наведені обставини у сукупності, суд дійшов висновку,що Позивач не довів наявність підстав для нарахування і стягнення збору за затримку вагонів та перевізний тариф у розмірі 96196,45 грн. за обставинами справи. У зв'язку з цим в позові суд відмовив.

Не погодившись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулась із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права місцевим господарським судом, просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2018 року у справі №904/159/16 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, судові витрати просить покласти на відповідача.

Так за твердженням апелянта, судом не було враховано, що вагони, були затримані митною службою, про що свідчить акт загальної форми № 3561 від 13.04.2015р. та № 3573 від 14.04.2015р. , які відповідно до частин 1,2,4 статті 119,129 Статуту Залізниць, частиною 1 статті 26 Закону України «Про залізничний транспорт» та п.3 Правил Складання Актів є основними документами , що підтверджують нарахування додаткових витрат під час здійснення митних формальностей стосовно спірних вагонів через невідповідність назви вантажу в перевезених документах з даними ЕМД;

Господарський суд помилково взяв до уваги твердження, які викладені у відзиві відповідача, застосувавши п.2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, невірно застосувавши до даного спору Правила користування вагонами і контейнерами та Правила розрахунків за перевезення вантажів (в частині необхідності оформлення накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами та пам'яток про подавання, забирання вагонів), оскільки дані вагони відправлені відповідно до «Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення».

Судом не були з'ясовані всі обставини справи в частині того, що відповідачем не вірно була внесена назва вантажу та код саме до електронної митної декларації, а в перевізних документах назва та код вантажу були вказані вірно, тому підстав складання комерційного акта у залізниці не було, як і застосування ст.12 СМГС.

Суд не взяв до уваги, що Відповідачем не були надіслані в повному обсязі додатки до відзиву на позовну заяву, де було додано копію платіжного доручення про оплату юридичних послуг. Залізниці не було надано копію заяви щодо компенсації витрат на правову допомогу, в якій просить залучити до матеріалів справи докази розміру судових витрат, які були понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «БЛОК ЛТД» у зв'язку з розглядом справи. Вищезазначена заява була долучена до матеріалів справи Позивачем 21.06.2018 року, через канцелярію суду. Так як Позивач не був ознайомлений з доказами розміру судових витрат Відповідача на правничу допомогу в процесі судового слухання по даній справі була втрачена можливість подання клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому можливо було б викласти свої заперечення щодо кожної статті витрат в розрізі витраченого часу адвоката.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення апеляційної скарги заперечує та погоджується з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.10.2018 року вважає його обґрунтованим та таким, що винесеним з додержанням норм матеріального та процесуального права. У відзиві відповідач зазначає, що усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи включаються у накопичувальні картки, отже за відсутності відомостей плати за користування вагонами, накопичувальних карток, відомостей за подавання та збирання вагонів вказані збори не можуть бути нараховані. Крім того додаткові документи про стягнення будь-яких додаткових плат, мали підписуватися в тому числі Вантажовласником. Однак, у звязку з тим, що такі документи складені не були, не надсилалися для підписання Вантажовласнику та вказана заборгованість не обліковується по особовому рахунку відповідача, а відтак вимоги позивача є безпідставними.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.08.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства " Українська залізниця" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2018 року (повний текст складений 20.07.2018р., суддя Кеся Н.Б.) у справі № 904/159/16 та призначено до розгляду у судовому засіданні (головуючий суддя - Білецька Л.М., судді - Парусніков Ю.Б., Пархоменко Н.В.)

Указом Президента України від 29.12.2017 № 454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Дніпропетровський апеляційний господарський суд та Донецький апеляційний господарський суд; утворено Центральний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі.

03.10.2018 розпочав роботу Центральний апеляційний господарський суд.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Відповідно до ч.ч. 5, 7 ст. 31 ГПК України, у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На виконання вказаних правових норм забезпечено передачу справи № 904/159/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства" Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "БЛОК ЛТД" про стягнення 96 196,45 грн. з Дніпропетровського апеляційного господарського суду до Центрального апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи № 904/159/16 визначено колегію суддів у складі головуючого судді: Дармін М.О. (доповідач), суддів: Антонік С.Г., Іванов О.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.10.2018 року прийнято до провадження справу № 904/159/16 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства " Українська залізниця".

Обставини справи встановлені апеляційною інстанцією:

06.03.2014р. між ДП «Придніпровська залізниця та ТОВ ФІРМА «БЛОК ЛТД» укладено Договір № ПР.ДН-1-14 87/НЮп про організацію перевезень (т.1 а.с. 70-75)

У квітні 2015року зі станції Правда Придніпровської залізниці Відповідач здійснив відправлення вагонів за наступними накладними: № 47842802 ПВ 50015197 (т.1 а.с. 12); № 47843586 ПВ 61926523 (т.1 а.с. 13); № 47843602 ПВ 62058821 (т.1 а.с. 14); № 47843396 ПВ 60779550 (т.1 а.с. 15); № 47842828 ПВ 52877974 (т.1 а.с. 16); № 47843560 ПВ 62327200 (т.1 а.с. 17); № 47843552 ПВ 61789483 (т.1 а.с. 18); № 47843545 ПВ 61634861 (т.1 а.с. 19); № 47843537 ПВ 61603932 (т.1 а.с. 20); № 47843529 ПВ 56575137 (т.1 а.с. 21); № 47843503 ПВ 61317681 (т.1 а.с. 22); № 47843487 ПВ 57602153 (т.1 а.с. 23); № 47843461 ПВ 60842176 (т.1 а.с. 24); № 47843453 ПВ 56107980 (т.1 а.с. 25); № 47843446 ПВ 61205761 (т.1 а.с. 26); № 47843438 ПВ 55758072 (т.1 а.с. 27); № 47843412 ПВ 60759065 (т.1 а.с. 28); № 47843404 ПВ 56068406 (т.1 а.с. 29); № 47843339 ПВ 55167571 (т.1 а.с. 30); № 47843321 ПВ 60742384 (т.1 а.с. 31); (т.1 а.с. 32); № 47843230 ПВ 55161269 (т.1 а.с. 33); № 47843172 ПВ 54898358 (т.1 а.с. 34); № 47843164 ПВ 53110474 (т.1 а.с. 35); № 47843073 ПВ 52935574 (т.1 а.с. 36).

13.04.2015р. за участю інспекторів митниці складено Акт загальної форми ГУ-23 № 3561 про затримку вищезазначених вагонів з причини розходження даних кода вантажу в графі 11 перевізних документів з ЕМД(т.1 а.с. 38)

13.04.2015 р. відправлена телеграма про затримку (т.1 а.с. 40)

14.04.2015р. складено Акт загальної форми ГУ-23 № 3573 щодо випущення митною службою вищезазначених затриманих вагонів згідно експертного висновку. В акті мається дописка «Просимо дібрати тариф від ст.Ужгород -2 експерт до держкордону в зворотньому напрамку» (т.1 а.с. 39).

25.09.2015р. на адресу Відповідача Позивачем спрямовано Претензію (а.с .88-90)

Мотиви з яких суд апеляційної інстанції виходив:

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Згідно ч. 1, 2, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Статтею 306 Господарського кодексу України передбачено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Стаття 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із статтею 306 Господарського кодексу України, встановлює, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статей 909 Цивільного кодексу України, 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до частини 5 статті 307 Господарського суду України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом, визначаються Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457.

Статтею 2 Статуту залізниць України (далі - Статут) передбачено, що обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначає Статут залізниць України.

Відповідно до статті 5 Статуту залізниць України, на підставі даного Статуту Мінтранс затверджує:

а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила);

б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів;

в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів);

г) інші нормативні документи.

Як зазначалося вище, вагони ПВ 50015197; 61926523; 62058821; 60779550; 52877974; 62327200; 61789483; 61634861; 61603932; 56575137; 61317681; 57602153; 60842176; 56107980; 61205761; 55758072; 60759065; 56068406; 55167571; 60742384; 55094916; 55161269; 54898358; 53110474; 52935574 не були прийняті на державному кордоні митною службою через невідповідність назви вантажу зазначеної у графі 11 перевізних документів з ЕМД (т.1 а.с.12-36).

Колегією суддів встановлено, що у графі 11 накладних (т.1 а.с. 12-36) назва і код вантажу визначено вірно і з цього приводу між сторонами спір відсутній.

Натомість в розділі 32 Електронної декларації 110010000/2015/002429 зазначено товар « 1.Шлак - відходи металургійного виробництва чорних металів, придатні для видобутку з них заліза: суміш металургійна залізовмісна марики СМЖ-2» (т.1 а.с. 37).

У сторін відсутній спір щодо невідповідності назви вантажу в вищезазначеній ЕМД, яка пояснюється відповідачем як технічна помилка.

У відповідності до частин 1, 2, 4 статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами (частина 1 статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт").

Відповідно до пунктів 3, 4 Правил користування вагонами і контейнерами облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Як зазначалося вище, у зв'язку з неприйняттям спірних вагонів на державному кордоні спірні вагони були затримані на прикордонній станції Ужгород з 13.04.2015р. 10год.00хв. до 14.04.2015р. 13-30, про що складено акти загальної форми № 3561 від 13.04.2015р. (т.1 а.с. 35) та ГУ-23 № 3573 від 14.04.2015р. (т.1 а.с. 39).

У відповідності до пунктів 6, 10, 12, 13 Правил користування вагонами і контейнерами, усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника. Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці. Час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером.

14.04.2015р. Відповідача поінформовано телеграмою про затримання вагонів (т.1 а.с. 40).

Пункт 16 Правил користування вагонами і контейнерами передбачає випадки, коли вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами. Митні процедури не є підставою звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами.

«Технічна помилка», яка здійсненна відповідачем при заповнені ЕМД також на думку колегії суддів не є підставою звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами.

Відповідно до пунктів 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 (далі Правила № 644), збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). За зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у т. ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Таким чином, приписами законодавства унормовано обов'язок вантажовідправника, вантажоодержувача сплачувати залізниці плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням. Підстави звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами передбачені в пункті 121 Статуту залізниць України та пункті 16 Правил користування вагонами і контейнерами є вичерпними, затримку вагонів, пов'язану з митним оформленням, до цих підстав не віднесено.

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав.

Статтею 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) встановлено, що при відсутності відповідних положень в цій Угоді, застосовується національне законодавство тієї країни, в якій повноважна особа реалізовує свої права.

Згідно з § 6 статті 28 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) передбачено, що якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Відповідно до § 1, 2 статті 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника. Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку передбаченому статтею 31 "Оплата провізних платежів та неустойок".

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що договірні відносини виникли у позивача - Залізниці з резидентом України - відповідачем по справі , у зв'язку з чим норми Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) мають обов'язкову силу для обох учасників спору.

Згідно з § 1 статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) передбачено, що якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, оплата провізних платежів є обов'язком: одержувача - перевізнику, який видає вантаж, за здійснене ним перевезення.

Положеннями Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 за № 317 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356, встановлені розміри зборів за зберігання вантажів, тобто збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Згідно з частиною 2 статті 17 Статуту залізниць України умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.

Внесення плати за користування вагонами і контейнерами здійснюється в порядку, установленому Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 864/5085.

Частиною 1 статті 4 Митного кодексу України встановлено, що митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. При цьому, митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до частини 2 статті 218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Митний контроль товарів у міжнародному залізничному сполученні здійснюється в зонах митного контролю (частина 1 статті 220 Митного кодексу України).

Так, главою 32 Митного кодексу України, до якої включено статтю 218, врегульовано митні формальності на залізничному транспорті. Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (пункт 29 частини 1 статті 4 Митного кодексу України).

Частина 2 статті 218 Митного кодексу України, що міститься у главі 32 "Митні формальності на залізничному транспорті", в порівнянні із нормою частини 5 статті 338 Митного кодексу України, якою визначено загальний для всіх видів транспорту порядок здійснення митного огляду, передбачає спеціальні норми проведення митних процедур (контролю) на залізничному транспорті.

Розглядаючи поняття "інші операції", які здійснюються у разі необхідності проведення митного контролю та митного оформлення товарів, колегія суддів доходить висновку, що ними охоплюється і проведення маневрових робіт.

Вимогами спільного наказу Державної митної служби України та Міністерства транспорту та зв'язку України від 18.09.2008 № 1019/1143 "Про затвердження інструкцій про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури в міжнародному залізничному сполученні, і працівників залізниць України" регламентуються дії працівника митниці та працівників залізниці.

Дії відділу митного оформлення по відношенню до зупинки вагонів відповідача є митними формальностями, на які розповсюджується обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, оскільки такий обов'язок визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що дії щодо здійснення Закарпатською митницею Державної фіскальної служби України є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення статті 218 Митного кодексу України. Відповідач є вантажовласником, якому позивач надає послуги, передбачені Статутом залізниць України.

Згідно зі статтею 2 СМГС, на умовах якого здійснювалося перевезення вантажу, його дія має обов'язкову силу для залізниць, відправників і одержувачів вантажу та діє незалежно від державної приналежності сторін договору перевезення.

За §3 ст.14 СМГС договір перевезення оформлюється накладною єдиного зразка.

Абзацом 3 § 2 статті 11 Угоди про міжнародне визначено, що (мовою оригіналу) : «Если перевозка или выдача груза задерживаются вследствие того, что отправитель не представил необходимых сопроводительных документов или документы, представленные им и указанные в накладной в графе "Документы, приложенные отправителем", являются недостаточными или неправильными, то за время задержки взыскиваются штрафы, сборы, как то: за хранение груза, простой вагонов. Если указанная задержка происходит на дороге отправления или дороге назначения, то этот штраф исчисляется в соответствии с внутренними правилами, действующими на этих железных дорогах. Если такая задержка происходит на транзитных железных дорогах, то эти платежи исчисляются в соответствии с применяемым заинтересованными железными дорогами для данной международной перевозки транзитным тарифом; если же в транзитном тарифе для этих случаев не установлена плата за хранение груза и за простой вагонов, то штраф исчисляется в соответствии с внутренними правилами, действующими на этих транзитных железных дорогах.

Штрафы, сборы, как то: за хранение груза, простой вагонов, должны быть внесены в накладную. Они взыскиваются с отправителя или получателя в зависимости от того, кто из них оплачивает провозные платежи за перевозки по данной транзитной железной дороге.»

Оформлення накладної має здійснюватися у відповідності до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. №863/5084.

Згідно з пунктом 1.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 (надалі - Правила), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред'явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001р. №542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001р. за №798/5989). У відповідності до цих Правил накладна може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем (частина 1 пункту 1.2 Правил).

Пунктом 1.3 Правил визначено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов'язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни, які вносяться до перевізного документа залізницею, засвідчуються посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено зміни.

При вивчені зворотної сторінки накладних № 47842802 ПВ 50015197 (т.1 а.с. 12); № 47843586 ПВ 61926523 (т.1 а.с. 13); № 47843602 ПВ 62058821 (т.1 а.с. 14); № 47843396 ПВ 60779550 (т.1 а.с. 15); № 47842828 ПВ 52877974 (т.1 а.с. 16); № 47843560 ПВ 62327200 (т.1 а.с. 17); № 47843552 ПВ 61789483 (т.1 а.с. 18); № 47843545 ПВ 61634861 (т.1 а.с. 19); № 47843537 ПВ 61603932 (т.1 а.с. 20); № 47843529 ПВ 56575137 (т.1 а.с. 21); № 47843503 ПВ 61317681 (т.1 а.с. 22); № 47843487 ПВ 57602153 (т.1 а.с. 23); № 47843461 ПВ 60842176 (т.1 а.с. 24); № 47843453 ПВ 56107980 (т.1 а.с. 25); № 47843446 ПВ 61205761 (т.1 а.с. 26); № 47843438 ПВ 55758072 (т.1 а.с. 27); № 47843412 ПВ 60759065 (т.1 а.с. 28); № 47843404 ПВ 56068406 (т.1 а.с. 29); № 47843339 ПВ 55167571 (т.1 а.с. 30); № 47843321 ПВ 60742384 (т.1 а.с. 31); (т.1 а.с. 32); № 47843230 ПВ 55161269 (т.1 а.с. 33); № 47843172 ПВ 54898358 (т.1 а.с. 34); № 47843164 ПВ 53110474 (т.1 а.с. 35); № 47843073 ПВ 52935574 (т.1 а.с. 36) вбачається, що вони містять коди « 21, 105,106,107, 117,116» і відповідні суми нарахувань, а накладна № 47843602 ПВ 62058821 (т.1 а.с. 14) містить крім цього код « 115,118» з відповідними нарахуваннями, які відповідають переліку кодів плати, зборів, штрафів та інших надходжень (т.2 а.с. 23-31). Шляхом арифметичного складання, колегія суддів дійшла висновку, що вищезазначені суми нарахувань є тотожними сумам, заявленим позивачем до стягнення у позовній заяві. При цьому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо помилковості висновків місцевого господарського суду в частині неподання позивачем жодних документів на підтвердження своїх позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищезазначеними фактичними обставинами справи.

Доводи Відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу повторюють правову позицію місцевого господарського суду, яка визнана колегією суддів помилковою, а тому відхиляються як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Оскільки колегія суддів на підставі наданих до суду першої інстанції доказів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог, рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розподіл судових витрат у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів підлягає зміні пропорційно до задоволених позовних вимог.

Відповідно, доводи апеляційної скарги в частині невідповідності розрахунку вартості витрат з надання правової допомоги представнику Відповідача не приймаються до уваги, оскільки відповідні витрати не підлягають відшкодуванню через прийняття колегією суддів рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, - 277, 281 - 284, 288 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства " Українська залізниця" - задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2018 року (повний текст складений 20.07.2018р., суддя Кеся Н.Б.) у справі № 904/159/16 - скасувати.

Ухвалити нове рішення:

Позов Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства " Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "БЛОК ЛТД" задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "БЛОК ЛТД" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства " Українська залізниця" 96 196 коп. 45 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "БЛОК ЛТД" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства " Українська залізниця" 2 643 грн. 00 коп. - витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Зобов'язати господарський суд Дніпропетровської області видати відповідні накази.

Витрати на правничу допомогу покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма "БЛОК ЛТД".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення .

Повний текст постанови складено 11.12.2018 року.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г. Іванов

Суддя С.Г. Антонік