ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2018 р. Справа№ 925/621/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Денисюк І.Г.,

за участю представників сторін:

від прокуратури Колодяжна А.В.

від позивача не з`явились

від відповідача не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємця Норіна Олександра Володимировича

на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.08.2018 р. ( повний текст рішення складено 07.09.2018)

у справі № 925/621/17 (суддя Н.М. Спаських)

За позовом Першого заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави

в особі Сміслянської міської ради

до Фізичної особи-підприємця Норіна Олександра Володимировича

про стягнення 195 349, 00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Перший заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Сміслянської міської ради звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Норіна Олександра Володимировича про стягнення 195 349, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не оформлено права користування земельною ділянкою, на якій знаходяться належні йому на праві власності будівлі, таким чином, внаслідок протиправної поведінки останнього, територіальна громада м. Сміла недоотримала кошти у вигляді орендної плати за землю.

Прокуратурою подано суду заяву № 6356вих17 від 08.08.2017 року (а.с. 168-169, том 1) про зменшення позовних вимог, в якій з урахуванням строку позовної давності просив суд стягнути з відповідача заявлені збитки в сумі 180 664,18 грн. за період з 26.05.2014 року по 28.02.2017 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 10.08.2017 року прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.08.2018 року позов Першого заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Сміслянської міської ради задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Норіна Олександра Володимировича на користь Смілянської міської ради 180 664,18 грн. збитків, завданих внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів та витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 930, 24 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не наведено суду доказів про існування об'єктивних обставин або перешкод для укладення передбаченого нормами земельного законодавства договору оренди земельної ділянки площею 1,1652 га по вул. вул. Складській (Куйбишева), 18 в м. Сміла, а також обставин, які б підтверджували вчинення ним дій, спрямованих на укладення такого договору, оскільки саме на землекористувача покладається обов'язок вчинення певних дій, спрямованих на оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Невиконання вказаного обов'язку є підставою для стягнення з землекористувача збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів. На думку місцевого господарського суду не оформлення документів на право користування земельною ділянкою земельною ділянкою площею 1,1652 га на вул. Складській (Куйбишева), 18 в м. Сміла, виникло з вини відповідача внаслідок його бездіяльності, що свідчить про протиправну поведінку землекористувача, його вину та причинний зв'язок між його протиправною поведінкою та завданими збитками.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Норін Олександр Володимирович подав до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 28.08.2018 року у справі № 925/621/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 року ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" № 185(6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Північного апеляційного господарського суду з 03.10.2018 року.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі апеляційної скарги від 18.10.2018 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Норіна Олександра Володимировича у справі №925/621/17 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2018 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Хрипун О.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Норіна Олександра Володимировича на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.08.2018 року прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено її розгляд на 06.12.2018 року.

В судовому засіданні 06.12.2018 року прокурор надав усні пояснення, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник позивача та відповідача в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомленні належним чином.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до договору купівлі - продажу комплексу нежитлових будівель від 14.10.2009 року (а.с. 21) гр. Норіним Олександром Володимировичем було придбано комплекс нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: м. Сміла, Черкаської області, вул. Куйбишева, буд. 18 та розташований на земельній ділянці площею 1,1652 га , яка рахується за Смілянською міською радою та не надана у власність або постійне користування.

01.10.2010 року відповідач звернувся до Смілянської міської ради із заявою (а.с. 39) про надання йому дозволу на оформлення права користування земельною ділянкою площею 1,1652 га під розміщення підприємства з переробки сільгоспродуктів за адресою м. Сміла, Черкаської області, вул. Куйбишева, буд. 18 строком на 49 років.

09.12.2010 року Смілянською міською радою Черкаської області прийнято рішення № 2-45/VI ( а.с. 19), яким було надано фізичній особі підприємцю Норіну О.В. дозвіл на розроблення містобудівного обґрунтування розміщення підприємства з переробки сільськогосподарської продукції по вул. Куйбишева, 18 в м. Сміла, Черкаської області.

30.08.2011 року Смілянською міською радою Черкаської області було прийнято рішення "12-100/VI (а.с. 18), яким було надано фізичній особі - підприємцю Норіну Олександру Володимировичу під розміщення підприємства з переробки сільськогосподарської продукції на вул. Куйбишева, 18 земельну ділянку площею 1,1652 га за рахунок землекористування ФОП Онопрієнка В.І. забудованих земель , у тому числі земель, що використовуються для відпочинку та інших відкритих земель, у тому числі зайнятих поточним будівництвом в оренду строком на 10 років до 01.09.2021 та зобов'язано ФОП Норіна О.В. у двохмісячний строк після прийняття рішення про надання земельної ділянки зареєструвати договір оренди землі в міськрайонному управління Держкомзему у м. Сміла та Смілянському районі Черкаської області.

Звертаючись з даним позовом прокурор в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на ст. 22, ст. 1166 Цивільного кодексу України, на підставі яки суд першої інстанції в свою чергу задовольнив позовні вимоги.

Проте, колегія суддів з даним висновком місцевого господарського суду не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частина перша статті 1166 ЦК України встановлює, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов'язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Пунктом 2 Рішення Смілянської міської ради від 30.08.2011 року № 12-100 (а.с. 18) припинено дію рішення міської ради від 03.03.2008 № 24-54 "Про передачу земельної ділянки ФОП Онопрієнку В.І. (це попередній власник будівлі по вул. Куйбишева, 18) під розміщення підприємства з виробництва автобензинів по вул. Куйбишева, 18 в оренду" в зв`язку із переходом права власності на нерухоме майно.

Тобто, як вбачається з матеріалів справи, відповідач є власником нерухомого майна, яке розміщене на земельній ділянці, право користування якою припинене рішенням Смілянської міської ради від 30.08.2011 року № 12-100 для ФОП Онопрієнку В.І.

Перехід прав на земельну ділянку, пов'язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "е" частини першої статті 141 ЗК України).

За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов'язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів зазначає, що в даному випадку відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок.

До моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі N 922/207/15).

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов'язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі N 6-3090цс15).

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі N 6-88цс13).

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов'язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов'язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов'язаннях. Натомість, для кондикційних зобов'язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Вказаної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у справі № 629/4628/16-ц, в постанові від 23.05.2018 року.

Відповідно до ч.1, ч.4, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Беручи до уваги правові позиції, викладені Великою Палатою Верховного Суду у справі №629/4628/16-ц, колегія суддів дійшла до висновку про скасування рішення Господарського суду Черкаської області від 28.08.2018 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до п.1, ч. 2, ст. 45 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» саме Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Неодноразове ухвалення судових рішень, які суперечать одне одному, може створити ситуацію юридичної невизначеності, що спричинить зменшення довіри до судової системи, тоді як ця довіра є важливим елементом держави, що керується принципом верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вінчіч та інші проти Сербії», заява № 44698/06).Право на справедливий суд, визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), також пов'язане з вимогами єдиного застосування закону. Розбіжності в тлумаченні правових норм можуть сприйматися як невід'ємна риса судової системи, що складається з певної мережі судів. Тобто різні суди можуть дійти неоднакових, але водночас раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання, з подібними фактичними обставинами. Однак за певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції. У цьому контексті треба проаналізувати: чи глибинні та довготривалі розбіжності в судовій практиці національних судів, чи національне право пропонує засоби для подолання таких розбіжностей, чи ці засоби застосовуються, і якщо застосовуються, то якими є наслідки (рішення ЄСПЛ у справі «Томіч та інші проти Чорногорії», заява № 18650/09, у справі «Шахін і Шахін проти Туреччини», заява № 13279/05).

Таким чином, суд першої інстанції не врахував вимоги ч.1, ч.2, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України та неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що висновок місцевого господарського суду про задоволення позову є необґрунтованим, суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Відтак, у задоволенні позовних вимог Першого заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Сміслянської міської ради про стягнення збитків в сумі 180 664,18 грн. за період з 26.05.2014 року по 28.02.2017 року слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Норіна Олександра Володимировича на рішення господарського суду Черкаської області від 28.08.2018 року у справі №925/621/17 задовольнити.

2. Рішення господарського суду Черкаської області від 28.08.2018 року у справі №925/621/17 скасувати та прийняти нове рішення яким:

« 1. У задоволенні позову відмовити повністю.»

3. Повернути до Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/621/17.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 07.12.2018 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді О.О. Хрипун

М.Г. Чорногуз