номер провадження справи 5/111/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2018 Справа № 908/2004/18

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Рачук О.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Приватного акціонерного товариства Луцьк Фудз (юридична адреса: 45635, Волинська область, Луцький район, с. Зміїнець, вул. Левадна, буд. 2-А; поштова адреса: 43001, Волинська область, м. Луцьк, вул. Ковельська, буд. 150; )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл (юридична адреса: 69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 25, кім. 207; поштова адреса: 49022, м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, буд. 114; )

про стягнення заборгованості у розмірі 342 345,16 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 2 від 20.10.2017р.;

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 152/2018 від 21.12.2017р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

02.10.2018р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства Луцьк Фудз № 2494/1 від 20.09.2018 (вх. № 2161/08-07/18 від 02.10.2018) до Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл про стягнення заборгованості за договором поставки № СТМ/48 від 05.03.2012 на загальну суму 342 345,16 грн., з яких 340 946,06 грн. основної заборгованості та 1 399,10 грн. 3 % річних за період з 27.06.2018 по 20.09.2018 включно.

02.10.2018р. автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.10.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2004/18 в порядку загального позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 5/111/18. Підготовче засідання призначено на 31.10.2018р. о 14 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.10.2018р. у справі № 908/2004/18 в задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства Луцьк Фудз від 25.09.2018 р. за вих. № 2512 про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою від 31.10.2018р. №908/2004/18 підготовче засідання у справі відкладено на 23.11.2018р. Ухвалою суду від 13.11.2018р. №908/2004/18 дозволено участь Приватного акціонерного товариства Луцьк Фудз у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 23.11.2018р. №908/2004/18 закрито підготовче провадження та перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 30.11.2018р. У судовому засіданні 30.11.2018р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, судове засідання 30.11.2018р. здійснювалось із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу за допомогою ПАК Оберіг.

Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві від 20.09.2018р., відповіді (запереченнях) на відзив від 26.10.2018р. за вих. №2828 та у додаткових поясненнях від 08.11.2018р. за вих. №2940. Суду надано наступні пояснення: Приватним акціонерним товариством Луцьк Фудз заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором поставки № СТМ/48 від 05.03.2012 на загальну суму 342 345,16 грн. В обґрунтування позовних вимог ПАТ Луцьк Фудз посилається на ст. ст. 525-527, 530, 610 612, 625, 629, 692, 694, 712 ЦК України, ст. ст. 193, 230, 232 ГК України, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити та з відповідача протерміновану заборгованість по оплаті за поставлений товар у розмірі 340 946,06грн. та 1 399,10грн. 3% річних. Також позивач просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 5 135,18грн.

Представник відповідача з позовними вимогами не погодився, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 18.10.2018р., а саме: відповідач не заперечує, що між ним та позивачем було укладено Договір поставки №СТМ/48. Проте у наданих позивачем видаткових накладних не зазначено посаду та дані особи, які вчиняли підпис з боку ТОВ «Український Рітейл». Також, на думку відповідача, в матеріалах справи відсутні належні докази поставки товару, а надані документи не є належними в розумінні чинного законодавства. Відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 05.03.2012р. між позивачем (далі Постачальник) та відповідачем (далі Покупець) було укладено договір поставки №СТМ/48 (далі договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку і строки, встановленні Договором, виготовити та передати товар у власність покупця, в певній кількості, відповідної якості та по узгодженій ціні, останній отримати товар та сплатити його на умовах, визначених в цьому Договорі (п.1.1. договору).

У п. 1.2. договору зазначено, що найменування, асортимент і ціна поставляє мого товару вказується у додатку №2 до цього договору («Специфікація»), яка є невідємною частиною договору (…).

Пунктом 1.3. визначено, що товар за цим договором виготовляється та упаковується за вимогами покупця (…).

Вимоги до розробки продукції під власною торговою маркою покупця сторони визначили у Додатку №1 до Договору «Паспорт на розробку продуктів Власної ОСОБА_3».

Відповідно до п. 2.16. договору, постачальник зобовязан зазначати у всіх документах, повязаних із поставкою (в тому числі в товарною накладною, рахунках-фактурах та інших супровідних документах), своє найменування, номер і дату договору, номер і дату замовлення. У податковій накладній постачальник повинен зазначати номер і дату договору поставки.

Згідно п. 3.4. договору, якщо під час приймання товару виявиться невідповідність супровідних документів поставлені товари, умовами договору, або вимогам законодавства (кількість, ціна, інші обов'язкові реквізити первинних документів), покупець має право відмовитися від приймання товару або прийняти товар, якщо якість товару відповідає вимогам договору.

Пунктом 3.5. договору передбачено що, якщо під час приймання виявилося невідповідність (помилки) в супровідних документах або невідповідність прийнятого товару супровідними документам, в момент приймання складається акт розбіжностей за участю представників покупця і особи, безпосередньо здійснює доставку (передачу) товару, в якому вказуються виявлені під час прийняття невідповідності.

Особа, яка здійснила безпосередню доставку (передачу) товару (водій, експедитор, перевізник і т.п.) має право відобразити свої заперечення при складанні акта розбіжностей.

Акт розбіжностей підписується представником покупця і особою, яка здійснила безпосередню доставку (передачу) товару (водій, експедитор, перевізник і т.п.). із зазначенням посади та розшифрування підпису. На товарною накладною ставиться відмітка про складання акта розбіжностей(…).

У пункті 3.6. договору сторонами визначено сторонами договору, які супровідні документи постачальник повинен предявити разом із товаром.

Відповідно до п. 3.10. договору встановлено, що у разі відмови від приймання товару складається акт розбіжностей у порядку, передбаченому в п. 3.5. цього Договору, із зазначення причини відмови у прийманні.

Згідно п. 6.4. договору в редакції, викладеній сторонами договору в укладеній ними 01.04.2015р.Додатковій угоді до Договору, оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 50 (пятдесят) календарних днів з дня поставки товару. Датою розрахунку вважається дата списання грошових коштів із поточного рахунку покупця.

Пунктом 12.1. договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами и діє до 31 грудня 2012р. У разі, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії цього договору ні одна із сторін у письмовій формі не заявить про його розірвання, то Договір автоматично пролонгується на кожен наступний рік.

14.08.2017р. сторони уклали Додаткову угоду до Договору поставки №СТМ/48 від 05.03.2012р., відповідно до якої постачальник надав покупцю на безоплатній основі товарний кредит в розмірі 80 000,00грн. строком до 31.12.2017р. Пунктом 2 цієї угоди Сторони передбачили, в разі, якщо за 10 календарних днів до вказаного строку ні одна із сторін не заявить офіційним листом про припинення дії цієї Додаткової угоди, строк товарного кредиту автоматично продовжується на наступний календарний рік.

Судом враховано, що станом на час подання позовної заяви договор є чинним. Доказів розірвання договору чи додаткових угод або визнання недійсними суду не надано.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору поставки №СТМ/48 від 05.03.2012р. ПрАТ Луцьк Фудз здійснювало систематичні поставки продукції ТОВ Український Рітейл, проте відповідач проводив оплату її вартості з порушенням встановлених Договором термінів та не у повному розмірі, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість в розмірі 340 946,06грн., на яку позивачем нараховано 1 399,10 грн. 3 % річних.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить Господарський кодекс України, частинами 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1). ... Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 7).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов'язкову силу для сторін. Будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Факт поставки та отримання товару відповідачем в травні-липні 2018р. підтверджується дослідженими судом у судовому засіданні видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними та бланками замовлень наявними у матеріалах справи (а.с. 55-60, 127-155).

Судом встановлено, що вищевикладені видаткові накладні свідчать про приймання-передачу визначеного товару, що містить найменування, кількість ціну, підписані сторонами без заперечень та без зауважень, та підписи скріплено печатками підприємств, що спростовує заперечення відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву щодо їх неналежного оформлення. У цих видаткових накладних, на виконання п. 6.4. договору, стоїть відмітка про дату поставки товару, з якої починається дата розрахунку відповідача за отриманий товар.

Відповідач доказів виконання свого зобовязання з оплати за поставлений позивачем товар суду не надав.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, строк оплати за поставлений товар, зазначений позивачем у спірних видаткових накладних, станом на час розгляду справи по суті, є таким, що настав.

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму простроченої заборгованості у розмірі 340 946,06грн. Вказана сума підтверджена матеріалами справи та підлягає стягненню у повному обсязі.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1 399,10 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд вказує, що кредитор вправі вимагати, в т.ч. в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, як разом зі сплатою суми боргу, так і окремо від неї.

Згідно із розрахунками позивача відповідачу нараховано 1 399,10 грн. 3 % річних за період з 27.06.2018р. по 20.09.2018р. Розрахунок позивача перевірено судом за допомогою КП «Законодавство», є вірним, відповідає нормам чинного законодавства та підлягає задоволеню.

Доводи відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки, усі підписи на накладних з боку ТОВ «Український Рітейл» засвідчені печатками підприємства.

Між сторонами в межах укладеного договору утворився діловий звичай приймання товару на складі покупця за підписами працівників складу. Раніше при прийняті товару, отриманого відповідачем від позивача, питання щодо неналежності підписів при оформлені товару у відповідача були відсутні і жодних заперечень щодо цього відповідач не висловлював, приймав та сплачував позивачу вартість отриманого товару. Питання підтвердження повноважень працівників ТОВ "Український Рітейл" у договорі не визначено. Будь-яких зауважень при прийнятті товару, відповідно до п. 3.4.-3.5. договору відповідачем не заявлялося. Зобовязання належного оформлення довіреностей на своїх працівників покладається законодавчо на ТОВ «Український Рітейл», а позивач не може нести відповідальність за невиконання відповідачем вимог закону. Крім цього, відповідач не заперечив, що отриманий товар за видатковими накладними було ним реалізовано та отримано право на податковий кредит, що підтверджується податковими накладними (а.с. 140 -155). Вказане свідчить про схвалення відповідачем дій своїх працівників. Жодних доказів того, що підписи на видаткових накладних не належать представникам відповідача суду не надано.

Контррозрахунку спірної суми відповідачем суду, також, не надано.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими, належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Український Рітейл (юридична адреса: 69006, м. Запоріжжя, вул. Добролюбова, буд. 25, кім. 207; поштова адреса: 49022, м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, буд. 114; ; р/р 5876 в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851) на користь Приватного акціонерного товариства Луцьк Фудз (юридична адреса: 45635, Волинська область, Луцький район, с. Зміїнець, вул. Левадна, буд. 2-А; поштова адреса: 43001, Волинська область, м. Луцьк, вул. Ковельська, буд. 150; ; р/р 7623 в ПАТ «БАНК ВОСТОК» м. Дніпро, МФО 307123) 340 946 (триста сорок тисяч девятсот сорок шість) грн. 06 коп. протермінованої заборгованості по оплаті за поставлений товар, 1 399 (одна тисяча триста девяносто девять) грн. 10 коп. 3 % річних та 5 135 (пять тисяч сто тридцять пять) грн. 18 коп. судового збору. Видати наказ.

Суддя К.В. Проскуряков

Повне рішення складено: 10.12.2018 р.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.