ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2018 р. Справа №921/74/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

Секретар судового засідання Михайлишин С.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Тернопільводоканал», вих. №2825/18 від 06.08.2018 (вх. №ЗАГС 01-05/283/18 від 17.10.2018)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.07.2018 (повний текст рішення складено 20.07.2018)

у справі № 921/74/18 (суддя Чопко Ю.О.)

за позовом: Комунального підприємства «Тернопільводоканал», м. Тернопіль

до відповідача: ОСОБА_2 відділу м. Тернопіль, м. Тернопіль

про: врегулювання переддоговірного спору

за участю представників:

від позивача ОСОБА_3, представник, адвокат

від відповідача не зявився.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 (колегія суддів у складі: головуючого судді Хабіб М.І., суддів Зварич О.В. та Якімець Г.Г.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства (далі - КП) «Тернопільводоканал».

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 13.09.2018 призначено справу №921/74/18 до розгляду в судовому засіданні на 09.10.2018.

Указом Президента України від 29.12.2017 №454/2017 Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах ліквідовано Львівський апеляційний господарський суд та утворено Західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Тернопільську та Чернівецьку області, з місцезнаходженням у місті Львові.

Указом Президента України від 28.09.2018 №295/2018 суддів Львівського апеляційного господарського суду переведено на роботу на посади суддів Західного апеляційного господарського суду.

У газеті Голос України №185 (6940) від 03.10.2018, відповідно до вимог статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, опубліковано оголошення голови новоствореного суду про початок роботи Західного апеляційного господарського суду з 03 жовтня 2018 року.

Згідно з ч.6 ст.147 Закону України Про судоустрій та статус суддів у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Суд, що ліквідується, в місячний строк з дня припинення здійснення правосуддя передає до новоутвореного суду матеріали та документи, повязані зі здійсненням таким судом повноважень, судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, що ліквідується, передаються негайно, до дня початку роботи новоутвореного суду.

Відповідно до частин 5, 7 ст.31 Господарського процесуального кодексу України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Справа №921/74/18 передана Львівським апеляційним господарським судом до Західного апеляційного господарського суду та автоматизованим розподілом справу №921/74/18 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Кордюк Г.Т., суддів Кравчук Н.М. та Плотніцького Б.Д., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу справи від 17.10.2018.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.10.2018 справу №921/74/18 прийнято до провадження Західного апеляційного господарського суду та призначено розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні на 19.11.2018. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 справу №921/74/18 відкладено до 03.12.2018.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2018 суддю Плотніцького Б.Д. замінено на суддю Галушко Н.А.

Комунальне підприємство "Тернопільводоканал" звернулося 01.03.2018 до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача - ОСОБА_2 відділу м. Тернопіль про врегулювання переддоговірного спору щодо укладення Договору № 65/1 про закупівлю послуг за державні кошти, прийнявши п. 3.10 Договору в редакції позивача, та Договору № 65/2 про закупівлю коштів за державні кошти, прийнявши п.п. 3.11, 3.14 Договору в редакції позивача.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 16 липня 2018 року позов Комунального підприємства "Тернопільводоканал" до ОСОБА_2 відділу задоволено частково. Судом вирішено вважати укладеним договір №65/1 від 09.02.2018 року про закупівлю послуг за державні кошти (надалі договір № 65/1) в наступній редакції пункту 3.10: « 3.10. У випадку проведення виконання грошового зобовязання Споживачем не в повному обсязі в першу чергу сума платежу зараховується Виробником на погашення процентів та неустойки (зокрема, пені), після чого кошти зараховуються на погашення суми основного зобовязання вартості наданих послуг з водопостачання. У випадку наявності у Споживача заборгованості за отримані послуги з водопостачання, при сплаті таких послуг, спочатку сплата зараховується на погашення заборгованості попередніх періодів.».

Також судом вирішено вважати укладеним договір №65/2 про закупівлю послуг за державні кошти (надалі договір № 65/2) без пункту 3.14 і з пунктом 3.11 в наступній редакції: « 3.11. У випадку проведення виконання грошового зобовязання Споживачем не в повному обсязі в першу чергу сума платежу зараховується Виробником на погашення процентів та неустойки (зокрема, пені), після чого кошти зараховуються на погашення суми основного зобовязання вартості наданих послуг з водопостачання. У випадку наявності у Споживача заборгованості за отримані послуги з водопостачання, при сплаті таких послуг, спочатку сплата зараховується на погашення заборгованості попередніх періодів.».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при укладенні договорів №65/1 і 65/2 між сторонами виникли розбіжності з приводу відповідних пунктів, котрі регулюють порядок зарахування поточних платежів у випадку наявності заборгованості. Сторони розходяться в питанні механізму такого зарахування.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що з пропозицією відповідача про те, що зарахування повинно проводитися лише після набрання законної сили рішенням суду, за яким буде стягнуто зі Споживача відповідний розмір процентів та неустойки погодитися не можна, оскільки рішення суду має місце лише за наявності спору між сторонами (п.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України). Також суд вважає, що не можна погодитися з наведеною відповідачем аргументацією з галузі бюджетного права, оскільки на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах, до яких належать і договірні відносини, поширюються загальні і одинакові для всіх положення Цивільного Кодексу України (ст.82 ЦК України).

КП "Тернопільводоканал" пропонує надати йому право "одноособово" зараховувати одержувані платежі. Суд апеляційної інстанції відхилив даний аргумент позивача на тій підставі, що у випадку спору інша сторона договору повинна мати право звернутися до суду, котрий і встановить правильність зарахування. Надання одноособового права визначати пріоритетність платежів Виробнику позбавило б Споживача його права на судовий захист, гарантованого статтею 64 Конституції України.

При укладенні договору №65/2 від 09.02.2018 про закупівлю послуг за державні кошти між сторонами також виникли розбіжності щодо редакції п.3.14., яким повинен був бути встановлений узгоджений розрахунковий обєм стічних вод. Суд першої інстанції при ухваленні рішення в цій частині дійшов висновку про те, що визначення в проекті Договору №65/2 обєму стічних вод у спосіб, запропонований позивачем, не відповідає вимогам законодавства про питну воду і питне водопостачання, врахувавши також аналогічні висновки в постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року по справі №905/1078/13-г.

З огляду на те, що суд першої інстанції частково відхилив пропозиції кожної з сторін переддоговірного спору, судові витрати покладено на обидві сторони.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач КП «Тернопільводоканал» подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 16 липня 2018 року в частині укладення Договору № 65/2 про закупівлю послуг за державні кошти без п. 3.14 Договору та ухвалити нове рішення в частині викладення п.3.14. Договору № 65/2 про закупівлю послуг за державні кошти у редакції позивача, викладеній у позовній заяві.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що прийом, облік та оплата стічних вод є істотною умовою зазначеного договору згідно з чинним законодавством України.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, керувався п.5.29 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190 (далі - Правила № 190), не взявши до уваги те, що вказаний пункт стосується обсягів стічних вод, які безпосередньо скидаються підприємствами до мереж централізованого водовідведення в процесі господарсько-побутової і виробничої діяльності. Однак, середньорічний обєм стічних вод, що утворюються внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання територій та неорганізовано потрапляє в мережі водовідведення споживачів або через дощозбірники та колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території споживачів у мережі водовідведення виробника, як при загально сплавній, так і при роздільній системі водовідведення, розраховується за формулами 1-3 пунктів 4.10-4.13 Правил № 190. Відповідна позиція висловлена також у листі Мінрегіону від 03.04.2018 № 8/9-984-18, який є автентичним тлумаченням нормативно правового акта, виданого Мінрегіоном.

Натомість, скаржник покликається на п. 4.10 Правил № 190 та зазначає, що цим пунктом встановлено формулу визначення середньорічного обєму стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання територій і неорганізовано потрапляє в мережі водовідведення споживачів або через дощозбірники і колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території споживачів, у мережі водовідведення виробника.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що на території м.Тернополя питання приймання стічних вод врегульоване додатково чинним рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 650 від 14.07.2004, яким затверджено Правила приймання стічних вод у міську каналізаційну мережу міста Тернопіль. Згідно з п.1.23 вказаних Правил додаткову кількість стічних вод, що потрапляє у каналізаційні мережі через зливоприймачі та каналізаційні колодязі у періоди дощів та сніготанення, при роздільній системі каналізації абоненти оплачують у розмірі 20% від розрахункових обємів стічних вод відповідно до території, що займає Абонент за нормами БНіП 2.04.03-85. Каналізація. Зовнішні мережі та споруди.

Крім того, скаржник звертає увагу, що судом першої інстанції враховано висновки Верховного Суду України, однак згідно ст. 11 ГПК України рішення судів вищих інстанцій не належать до джерел права, які підлягають обовязковому застосуванню судами нижчих інстанцій.

Згідно ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 відділ міста Тернопіль просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 16 липня 2018 року без змін, мотивуючи це тим, що пункт 4.10 Правил № 190 знаходиться у Розділі IV цих Правил «Приєднання обєктів до систем централізованого питного водопостачання та водовідведення», який регулює питання, повязані з приєднанням споживачів (замовників) до систем централізованого водопостачання та водовідведення. Зі змісту Розділу IV Правил №190 витікає, що п.4.10 визначає алгоритм визначення обєму поверхневих стічних вод, для застосування цих даних при приєднанні споживачів до систем централізованого водопостачання та водовідведення, зокрема, для визначення потужностей споруд та пропускної спроможності мереж каналізації, що необхідно при проектуванні та будівництві відповідних обєктів. Крім того, за формулою, встановленою в п. 4.10 Правил № 190 підлягає визначенню середньорічний обєм стічних вод, який встановлюється в тому числі за метеорологічними даними, які беруться за весь рік. Разом з тим, питання повязані з обліком, в тому числі прийнятих стоків, регулюються розділом V правил № 190 під назвою «Система обліку водопостачання та водовідведення». Обчислення обєму стічних вод за формулою, викладеною в п. 4.10 Правил № 190 не відповідає вимогам законодавства про питну воду і питне водопостачання, як також зазначив і Верховний Суд України у Постанові від 13.07.2016 (справа № 917/164/15) та Постанові від 29.04.2014 у справі № 3-13гс14 (справа № 905/1078/13-г). Отже, на думку відповідача, пункт 3.14 Договору № 65/2 в редакції позивача підлягає виключенню, як такий, що суперечить чинному законодавству України.

У судове засідання не зявився представник відповідача, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Від відповідача ОСОБА_2 відділу міста Тернопіль надійшло клопотання від 08.10.2018 про розгляд справи № 921/74/18 без участі представника КЕВ м. Тернопіль (а.с 228-229 Т.1).

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що явка представників сторін не визнавалася судом обовязковою у даній справі, клопотання відповідача про розгляд справи без участі представника відповідача, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представників учасників справи, що не зявилися, на підставі наявних у справі доказів.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши присутнього представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судом першої інстанції, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

як вбачається з матеріалів справи, представником Комунального підприємства "Тернопільводоканал" було вручено представнику ОСОБА_2 відділу м.Тернопіль по два примірники проектів Договорів №65/1 та №65/2 про закупівлю послуг за державні кошти.

09.02.2018 ОСОБА_2 відділ м.Тернопіль зазначені договори розглянув, підписав їх разом із протоколом розбіжностей і листом №14/289 повернув зазначені позивачу з проханням підписати зазначені договори та протоколи розбіжностей та по одному примірнику повернути в КЕВ м.Тернопіль (а.с. 25 Т.1).

З метою узгодження розбіжностей, що виникли при укладенні договорів № 65/1 та № 65/2 про закупівлю послуг за державні кошти, КП "Тернопільводоканал" 13.02.2018р. направив ОСОБА_2 відділу м. Тернопіль листа №340/18, в якому запропоновано провести зустріч представників сторін.

Зазначена зустріч відбулася 19.02.2018 о 15.30, однак сторонам не вдалося досягти згоди.

КП "Тернопільводоканал" не погодилося із запропонованими ОСОБА_2 відділом м.Тернопіль пропозиціями, у зв'язку з чим КП "Тернопільводоканал" звернулося до суду з позовом про врегулювання переддоговірного спору.

Нормативна підстава позову, зазначена позивачем, - ст.ст. 179, 180, 181, 187 ГК України, ст. 534 ЦК України, п.п. 3.1, 3.14, 4.10 Правил № 190.

Зокрема, комунальне підприємство пропонує спірні умови договору про закупівлю послуг за державні кошти №65/1 викласти в наступній редакції:

- п. 3.10. У випадку проведення виконання грошового зобовязання Споживачем не в повному обсязі, в першу чергу сума платежу зараховується Виробником на погашення процентів та неустойки (зокрема, пені) після чого кошти зараховують на погашення суми основного зобовязання - вартості наданих послуг з водопостачання. У випадку наявності у Споживача заборгованості за отримані послуги з водопостачання, при сплаті таких послуг, спочатку сплата зараховується на погашення заборгованості попередніх періодів. Зарахування згідно даного пункту Договору проводиться Виробником одноособово, незалежно від призначень платежів, які було зазначено споживачем у своїх платіжних документах.

По Договору про закупівлю послуг за державні кошти №65/2:

- п. 3.11. У випадку проведення виконання грошового зобовязання Споживачем не в повному обсязі, в першу чергу сума платежу зараховується Виробником на погашення процентів та неустойки (зокрема, пені) після чого кошти зараховують на погашення суми основного зобовязання вартості наданих послуг з водовідведення. У випадку наявності у Споживача заборгованості за отримані послуги з водовідведення, при сплаті таких послуг, спочатку сплата зараховується на погашення заборгованості попередніх періодів. Зарахування згідно даного пункту Договору проводиться Виробником одноособово, незалежно від призначень платежів, які було зазначено споживачем у своїх платіжних документах.

У свою, чергу ОСОБА_2 відділ м.Тернопіль, вважаючи перелічені умови договору незаконними, пропонує спірні умови договору про закупівлю послуг за державні кошти №65/1 викласти в наступній редакції, яка зазначена у протоколах розбіжностей:

- п. 3.10. У випадку проведення виконання грошового зобовязання Споживачем не в повному обсязі, в першу чергу сума платежу зараховується Виробником на погашення процентів та неустойки (зокрема, пені) після чого кошти зараховують на погашення суми основного зобовязання вартості наданих послуг з водопостачання. У випадку наявності у Споживача заборгованості за отримані послуги з водопостачання, при сплаті таких послуг, спочатку сплата зараховується на погашення заборгованості попередніх періодів. Зарахування згідно даного пункту договору проводиться Виробником , після набрання законної сили рішенням суду за яким буде стягнуто з Споживача відповідний розмір процентів та неустойки (зокрема, пені), а також після набрання законної сили рішення суду за яким буде стягнуто з Споживача відповідний розмір заборгованості за попередні періоди.

По договору про закупівлю послуг за державні кошти №65/2:

- п. 3.11. У випадку проведення виконання грошового зобовязання Споживачем не в повному обсязі, в першу чергу сума платежу зараховується Виробником на погашення процентів та неустойки (зокрема, пені) після чого кошти зараховують на погашення суми основного зобовязання вартості наданих послуг з водовідведення. У випадку наявності у Споживача заборгованості за отримані послуги з водовідведення, при сплаті таких послуг, спочатку сплата зараховується на погашення заборгованості попередніх періодів. Зарахування згідно даного пункту договору проводиться Виробником , після набрання законної сили рішенням суду за яким буде стягнуто з Споживача відповідний розмір процентів та неустойки (зокрема, пені), а також після набрання законної сили рішення суду за яким буде стягнуто з Споживача відповідний розмір заборгованості за попередні періоди.

- п. 3.14. Договору виключити.

Порядок укладання договорів визначений ст.ст.179-187 Господарського кодексу України та ст.ст.638-650 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Згідно із ч.2 ст.638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 ст.641 Цивільного кодексу України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідно до частин 2, 3 ст.181 Господарського кодексу України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Відповідно до ч.1 ст.67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

За приписами ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним Кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 3 ст.179 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 Господарського Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (ч.3 ст.184 Господарського кодексу України).

У відповідності до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у звязку з необхідністю врегулювання переддоговірного спору при укладенні договорів №65/1 і 65/2. Між сторонами виникли розбіжності з приводу відповідних пунктів (п 3.10 у договорі № 65/1 і п. 3.11 у договорі №65/2), котрі регулюють порядок зарахування поточних платежів у випадку наявності заборгованості.

Слід зазначити, що черговість погашення вимог за грошовим зобовязанням врегульована ст. 534 ЦК України, згідно якої у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Таким чином, зазначена норма дозволяє сторонам самостійно у договорі врегулювати порядок черговості зарахування платежів за грошовим зобовязання.

У даній справі, обидві сторони згідні з тим, що у випадку проведення виконання грошового зобовязання не в повному обсязі в першу чергу сума платежу зараховується на погашення процентів та неустойки, після чого кошти зараховуються на погашення суми основного зобовязання вартості наданих послуг з водовідведення. У випадку наявності у Споживача заборгованості за отримані послуги з водовідведення, при сплаті таких послуг, спочатку сплата зараховується на погашення заборгованості попередніх періодів, проте сторони розходяться в питанні механізму такого зарахування.

Зокрема, ОСОБА_2 відділ пропонує, щоб зарахування проводилося лише після набрання законної сили рішенням суду, за яким буде стягнуто зі Споживача відповідний розмір процентів та неустойки.

Однак, як правильно зазначено судом першої інстанції, пропозиція такої договірної умови не відповідає вимогам законодавства, оскільки рішення суду матиме місце лише за наявності спору між сторонами (п.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України). За відсутності спору договір самостійно врегульовує погоджений сторонами порядок зарахування коштів, що не тягне за собою необхідності звернення до суду у кожному випадку.

У свою чергу, КП "Тернопільводоканал" пропонує надати йому право "одноособово" зараховувати одержувані платежі та «незалежно від призначень платежів, які було зазначено споживачем у своїх платіжних документах». Проте, у випадку спору інша сторона договору повинна мати право звернутися до суду, котрий і встановить правильність зарахування. Надання одноособового права визначати пріоритетність платежів Виробнику позбавило б Споживача його права на судовий захист, гарантованого статтею 64 Конституції України.

Крім того, згідно п. 3.8. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій Постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 № 22, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що умова договору про зарахування платежів «незалежно від призначень платежів, які було зазначено споживачем у своїх платіжних документах» також не відповідає вимогам чинного законодавства.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо визнання укладеними відповідних пунктів договору № 65/1 (п.3.10) та договору № 65/2 (п.3.11) у наступній редакції: « 3.10. У випадку проведення виконання грошового зобовязання Споживачем не в повному обсязі в першу чергу сума платежу зараховується Виробником на погашення процентів та неустойки (зокрема, пені), після чого кошти зараховуються на погашення суми основного зобовязання вартості наданих послуг з водопостачання. У випадку наявності у Споживача заборгованості за отримані послуги з водопостачання, при сплаті таких послуг, спочатку сплата зараховується на погашення заборгованості попередніх періодів.», « 3.11. У випадку проведення виконання грошового зобовязання Споживачем не в повному обсязі в першу чергу сума платежу зараховується Виробником на погашення процентів та неустойки (зокрема, пені), після чого кошти зараховуються на погашення суми основного зобовязання вартості наданих послуг з водопостачання. У випадку наявності у Споживача заборгованості за отримані послуги з водопостачання, при сплаті таких послуг, спочатку сплата зараховується на погашення заборгованості попередніх періодів.».

Також, як вбачається зі спірних правовідносин між сторонами при укладенні договору №65/2 між сторонами виникли розбіжності щодо редакції п.3.14. договору, яким повинен бути встановлений узгоджений розрахунковий обєм стічних вод, що потрапляє у каналізаційні колодязі та зливоприймачі у періоди дощів та сніготанення (протокол розбіжностей, а.с. 23-24).

Згідно ст. 1 Водного кодексу України вода стічна - вода, що утворилася в процесі господарсько-побутової і виробничої діяльності (крім шахтної, кар'єрної і дренажної води), а також відведена з забудованої території, на якій вона утворилася внаслідок випадання атмосферних опадів.

Позивач у п. 3.14 проекту договору № 65/2 пропонував відповідачу сплатити 20% від загальної кількості стічних вод, що потрапляє у каналізаційні колодязі та зливоприймачі у періоди дощів та сніготанення при роздільній і 100% при загально сплавній системі каналізації за тарифами послуг з водовідведення, затвердженими уповноваженим органом. Загальна кількість таких стічних вод повинна була визначатися розрахунковим методом відповідно то території Споживача за нормативами ДСТУ, даними гідрометеослужби та інформацією Споживача про площу і покриття належних йому земельних ділянок. При цьому позивач посилався на формулу, викладену в п.п. 4.10-4.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року №190 (надалі Правила №190).

Відповідач проти включення п.3.14. до Договору 65/2 заперечував на тій підставі, що розрахунковий метод обрахунку обєму стічних вод не передбачений діючими регламентами і на тій підставі, що на його території немає водозабірників дощової каналізації. При цьому посилався на п.5.29 Правил №190.

Статтею 6 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" (далі - Закон) визначено, що державна політика у сфері питної води та питного водопостачання будується на принципах управління та регулювання відносин у сфері питної води та питного водопостачання, додержання єдиних правил, норм і стандартів усіма субєктами відносин у сфері питної води та питного водопостачання.

Згідно з статтею 19 Закону укладення договору між підприємством водопостачання та споживачем на надання послуг з водопостачання є обовязковим. Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання встановлюється центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року №190 затверджено Правила №190, які визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України.

Відповідно до п.5.1 Правил №190 облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію.

Згідно п. 3.14 Правил №190 у разі відсутності у споживача засобів обліку на каналізаційних випусках, кількість стічних вод визначається за кількістю води, що надходить з мереж централізованого водопостачання та з інших джерел.

Пунктом 5.29 Правил №190 встановлено, що у разі відсутності засобів обліку стічних вод їх облік здійснюється такими методами:

1) за допомогою засобів обліку на водозаборах;

2) за паспортною продуктивністю насосів на водозаборах;

3) за паспортним дебітом усіх свердловин та проектною потужністю поверхневого водозабору;

4) на підставі витрат води на технологічні потреби;

5) на підставі замірів кількості стічних вод, що надходять до мереж водовідведення.

Метод визначення кількості стічних вод встановлюється виробником.

Якщо кількість стічних вод визначається одним із методів, зазначених у цьому пункті Правил, що зафіксовано договором або двостороннім актом між виробником та споживачем на обумовлений термін, то споживач протягом цього терміну може не надавати виробнику таких даних.

Вказана норма Правил №190 містить вичерпний перелік способів визначення кількості стічних вод, який розширеному тлумаченню не підлягає. Крім того, п. 5.29 Правил № 190 не розмежовує методи обліку стічних вод залежно від виду стічних вод.

Таким чином, визначення в проекті Договору №65/2 обєму стічних вод у спосіб, запропонований позивачем, не відповідає вимогам законодавства про питну воду і питне водопостачання.

Аналогічні висновки міститься в постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року по справі №905/1078/13-г за позовом КП "Компанія «Вода Донбасу" до Авдіївської міської ради. В силу положень ч.6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає про те, що рішення судів вищих інстанцій не належить до джерел права, які підлягають обовязковому застосуванню судами нижчих інстанцій.

Апеляційний суд звертає увагу, що в даному випадку суд першої інстанції та апеляційний суд покликаються на зазначену постанову Верховного Суду України, беручи до уваги саме застосування Судом відповідних норм матеріального права та чинного законодавства, які підлягають застосуванню також у даній справі, зважаючи на предмет та підстави позову, а не правову оцінку іншого суду щодо фактів при розгляді іншої справи.

З огляду на те, що висновок щодо застосування відповідної норм права зроблений Верховним Судом України, суд не бере до уваги протилежну думку, викладену в листі заступника директора Департаменту систем життєзабезпечення та житлової політики Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на адресу КП "Тернопільводоканал" (а.с. 82), зважаючи також на те, що в такому листі міститься неофіційне індивідуальне тлумачення норм підзаконного нормативного акту органом державної влади.

Також, скаржник в апеляційній скарзі зазначає про необхідність застосування п. 4.10. Правил № 190, яким встановлено формулу визначення середньорічного об'єму стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання територій(далі - поверхневі стічні води), і неорганізовано потрапляє в мережі водовідведення споживачів або через дощозбірники і колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території споживачів, у мережі водовідведення виробника, як при загальносплавній, так і при роздільній системі водовідведення.

Однак, як правильно зазначає відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, за формулою, встановленою у пункті 4.10 Правил № 190, підлягає визначенню середньорічний обєм стічних вод, який встановлюється, в тому числі за метеорологічними даними, які беруться за весь рік, а не загальна кількість стічних вод, яку позивач використовує в обчисленні платежу за п.3.14. Договору та яка обчислюється за нормами ДСТУ 3013-95. Пункт 4.10 Правил № 190 знаходиться у розділі IV цих Правил «Приєднання об'єктів до систем централізованого питного водопостачання та водовідведення».

Крім того, скаржник/позивач в апеляційній скарзі покликається на Рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 650 від 14.07.2004, однак позивач не покликався на таке Рішення в позовній заяві, таке не було предметом розгляду в суді першої інстанції в сукупності з іншими доказами, копія такого Рішення не долучена скаржником ані до позовної заяви, ні до апеляційної скарги.

Відтак, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції в частині визнання укладеним договору №65/2 про закупівлю послуг за державні кошти (надалі договір № 65/2) без пункту 3.14. договору.

В даному контексті апеляційний суд звертає увагу, що у проекті Договору № 65/2 предметом договору сторонами погоджено надання споживачу у січні грудні 2018 року послуг з централізованого водопостачання для споживача, код ДК 021:2-1 Послуги у сфері водовідведення (Послуги з централізованого водовідведення) у кількості послуг 34334 М. куб на рік. Очікувана вартість договору із врахуванням ПДВ 239 789,01 грн. Згідно п. 2.1 договору виробник зобовязується здійснювати надання споживачу послуг з відведення стічної води з межі розмежування.

У Розділі ІІІ договору № 65/2 сторони погодили ведення обліку водовідведення та порядку проведення розрахунків за стічну воду.

З огляду на наведене, сторонами погоджені істотні умови договору (предмет, ціну та строк дії договору). В частині договору щодо врегулювання здійснення платежів за стічну воду, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, позивач вправі внести зміни до договору з урахуванням вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Разом з тим, у резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду.

Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги частково та в резолютивній частині зазначив, у якій частині позовні вимоги задоволено, проте не зазначив, в якій саме частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. Як вбачається з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, суд не погодився в окремих частинах із запропонованою позивачем редакцією договору, у звязку з чим позов судом першої інстанції задоволено частково. Зокрема, як встановлено, суд першої інстанції не включив в остаточну редакцію відповідних пунктів договору (п.п. 3.10., 3.11.) положення про те, що «зарахування згідно даного пункту договору проводиться виробником одноособово, незалежно від призначень платежів, які було зазначено споживачем у своїх платіжних документах», а також вказав, що п.3.1.4 проекту договору № 65/2 не відповідає вимогам законодавства.

Крім того, в п. 4 резолютивної частини рішення суду першої інстанції, у якому судом вирішено питання про стягнення судового збору, не зазначено особи (сторони), на користь якої слід стягнути з КЕВ м. Тернопіль судовий збір.

Згідно ч.4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати у доповненні чи зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, доводи скаржника про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, однак апеляційний суд приходить до висновку про зміну резолютивної частини суду першої інстанції шляхом її доповнення щодо вирішення питання про відмову в позові в частині позовних вимог.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у звязку з залишенням апеляційної скарги без задоволення - покласти на скаржника в порядку ст.ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Тернопільводоканал», вих. №2825/18 від 06.08.2018 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.07.2018 у справі №921/74/18 змінити.

3. Доповнити резолютивну частину Рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.07.2018 у справі №921/74/18 пунктом 3.1. : «у частині позовних вимог Комунального підприємства «Тернопільводоканал», м. Тернопіль, про укладення п. 3.10 договору № 65/1 від 09.02.2018 про закупівлю послуг за державні кошти в наступній редакції: «зарахування згідно даного пункту договору проводиться виробником одноособово, незалежно від призначень платежів, які було зазначено споживачем у своїх платіжних документах»; у частині позовних вимог Комунального підприємства «Тернопільводоканал», м. Тернопіль, щодо укладення п.3.11 договору № 65/2 від 09.02.2018 про закупівлю послуг за державні кошти в наступній редакції: «зарахування згідно даного пункту договору проводиться виробником одноособово, незалежно від призначень платежів, які було зазначено споживачем у своїх платіжних документах»; та у частині позовних вимог Комунального підприємства «Тернопільводоканал», м. Тернопіль, щодо укладення п. 3.14 договору № 65/2 від 09.02.2018 про закупівлю послуг за державні кошти в наступній редакції: «споживач сплачує виробнику також 20% від загальної кількості стічних вод, що потрапляє у каналізаційні колодязі та зливоприймачі у періоди дощів та сніготанення при роздільній і 100% при загальносплавній системі каналізації за тарифами послуг з водовідведення, затвердженими уповноваженим органом. У разі виявлення розбитих кришок люків колодязів, провалів ґрунту біля люків колодязів на території споживача, останнім сплачується на користь виробника 100% загальної кількості стічних вод, що потрапляють в каналізаційні колодязі та зливоприймачі у періоди дощів та сніготанення за період з дати виписування останнього рахунку. Загальна кількість таких стічних вод визначається розрахунковим методом відповідно до території Споживача за нормативами ДСТУ3013-95 «Правил контролю за відведенням дощових і снігових вод з територій міст і промислових підприємств», даними гідрометеослужби та інформацією Споживача, які наведені у відповідній таблиці»» - відмовити.

4. Викласти пункт 4 резолютивної частини Рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.07.2018 у справі №921/74/18 у наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 відділу м Тернопіль, м. Тернопіль, вул. Галицька, буд. 1 (код 08464162) на користь Комунального підприємства «Тернопільводоканал», м. Тернопіль, 881 (вісімсот вісімдесят одну) гривню судового збору за подання позову. У стягненні з ОСОБА_2 відділу м. Тернопіль, м. Тернопіль, 881 (вісімсот вісімдесят одної) гривні судового збору за подання позову на користь Комунального підприємства «Тернопільводоканал», м. Тернопіль, - відмовити».

5. В іншій частині Рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.07.2018 у справі №921/74/18 залишити без змін.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені ст. ст. 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.Т. Кордюк

Суддя Н.А. Галушко

Суддя Н.М. Кравчук

Повний текст постанови виготовлено 04.12.2018.