ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"05" грудня 2018 р. м. Київ Справа № 911/2645/18

Суддя Конюх О.В., розглянувши заяву комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора №1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Литвинської Марії Сергіївни заборгованості у розмірі 32 235,49 грн.

ВСТАНОВИВ:

29.11.2018 комунальне підприємство Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора №1 звернулось до господарського суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з фізичної особи-підприємця Литвинської Марії Сергіївни заборгованості у розмірі 32 235,49 грн. за договором №57-Е участі суб'єктів господарювання у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 01.12.2010.

За змістом ст.ст. 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.

Відповідно до пунктів 1 частини 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема якщо: 1) заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу.

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, суд встановив наступне.

Заявник твердить, що на виконання умов договору №57-Е від 01.12.2010 виконував роботи з утримання закріплених будинків і прибудинкової території (прибирання внутрішньобудинкових приміщень і прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, ліфтів, тощо), однак боржник належним чином не виконував свої зобов'язання щодо оплати наданих послуг, у зв'язку з чим за останнім утворилась заборгованість у сумі 32 235,49 грн. за період з 01.12.2010 по 31.10.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України).

За поданими документами у суду відсутня можливість встановити факт наявності простроченого грошового зобов'язання у ФОП Литвинська М.С. перед комунальним підприємством Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора №1, з огляду на те, що:

по-перше, заявником не додано до заяви про видачу судового наказу детального розрахунку заборгованості боржника, зокрема за який місяць, яка сума нарахована за надання яких послуг.

Крім того, заявник зазначає, що протягом спірного періоду місячна плата за надані ним послуги змінювалась, про що він повідомляв боржника, на підтвердження чого долучив ряд повідомлень, зокрема: повідомлення від 18.09.2014 №826, повідомлення від 01.02.2018 №141.

Згідно до частини 3 ст. 180 ГК України ціна є істотною умовою договору і в будь-якому випадку має бути погоджена сторонами.

В п.5.2 договору №57-Е участі суб'єктів господарювання у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 01.12.2010, сторони погодили, що зміни до цього договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміна договору на вимогу однієї із сторін здійснюється лише в разі зміни тарифів або у інших випадках, передбачених чинним законодавством України та рішенням органів місцевого самоврядування. Зміни та доповнення до договору, що вносяться, розглядаються сторонами протягом 20 днів з дня отримання. У разі ненадання протягом цього терміну відповіді про результати розгляду зміни і доповнення внесені однією стороною, вважаються прийнятими іншою стороною.

Разом з тим, заявником не долучено належних та допустимих доказів скерування вказаних вище повідомлень боржнику (ані описів вкладення в цінний лист, ані фіскальних чеків, або доказів вручення під розписку).

По-друге, суду не подано документів, з яких суд мав би достовірно встановити відсутність оплати за договором №57-Е участі суб'єктів господарювання у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 01.12.2010 (банківська довідка по контрагенту тощо).

Наведене свідчить про недотримання заявником при зверненні до суду вимог пункту 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, КП Білоцерківської міської ради ЖЕК №1 заявило вимогу про стягнення заборгованості з боржника за період з 01.12.2010 по 31.10.2018, тобто фактично за 8 років.

Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. (ч.1 ст. 260 ЦК України).

Відтак, КП Білоцерківської міської ради ЖЕК №1 заявило до стягнення з ФОП Литвинська М.С. заборгованість частково за період, за яким вже пропущено строк позовної давності.

Відповідно до пункту 5 частини 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред'явлення позову в суд за такою вимогою.

Згідно до частини 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Суд доводить до відома заявника, що відповідно до ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Разом із тим, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу (зокрема заявлення вимог поза межами строку позовної давності), унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 12, 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити комунальному підприємству Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора №1 у задоволенні заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з фізичної особи-підприємця Литвинської Марії Сергіївни заборгованості у розмірі 32 235,49 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Конюх