ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2018 р. м. Київ Справа № 911/1575/18

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛЬТРАСАЙН"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНТ УКРАЇНА"

про стягнення 482641,80 грн. збитків за втрачений вантаж згідно транспортної накладної № 317962201 від 29.12.2017 р., укладеної відповідно до угоди про надання транспортних послуг № 2017/HRK/199 від 28.12.2017 р.

секретар судового засідання: Демідова А.А.

представники сторін:

від позивача: Гайдаєнко І.С. (довіреність б/н від 10.08.2018 р.);

від відповідача: Кузьмович С.Б. (довіреність № 20/08/18 від 20.08.2018 р.)

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УЛЬТРАСАЙН" (далі - ТОВ "УЛЬТРАСАЙН", позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТНТ УКРАЇНА" (далі - ТОВ "ТНТ УКРАЇНА", відповідач) про стягнення 482641,80 грн. збитків за втрачений вантаж згідно транспортної накладної № 317962201 від 29.12.2017 р., укладеної відповідно до угоди про надання транспортних послуг № 2017/HRK/199 від 28.12.2017 р.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань відповідно до угоди про надання транспортних послуг № 2017/HRK/199 від 27.12.2017 р. АСС0000/33246, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 482641,80 грн. збитків за втрачений вантаж згідно транспортної накладної № 317962201 від 29.12.2017 р., а також судовий збір.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.07.2018 р. було відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання на 13.08.2018 р.

Підготовче засідання відкладалось.

06.08.2018 р. до господарського суду Київської області від відповідача було подано відзив на позов б/н, б/д (вх. № 15225/18 від 06.08.2018 р.), за змістом якого ТОВ "ТНТ УКРАЇНА" вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, оскільки перевезення відбувалось авіатранспортом згідно із товарно-транспортною накладною (ТТН) № 317962201 від 29.12.2017 р. При цьому, за твердженням відповідача, останній компенсував позивачу втрату вантажу відповідно до п. 7.2 угоди про надання транспортних послуг, що передбачає компенсаційну виплату у розмірі 19 СПЗ за кілограм втраченого чи пошкодженого вантажу, анулював рахунок на здійснення перевезення за вищезазначеною накладною, а також надав позивачу знижку у розмірі 50 % на всі стандартні сервіси на постійній основі, і про вказане рішення повідомив позивача листом № 27 від 23.02.2018 р. Окрім цього, відповідач, посилаючись на п. 7.3 угоди, вказував на те, що ТОВ "ТНТ УКРАЇНА" не несе відповідальності за непрямі, особливі, економічні чи супутні спричинені збитки, у зв'язку з чим, на думку відповідача, у позивача відсутні підстави вимагати компенсацію втраченого вантажу понад ліміт, погоджений в угоді, укладеній між позивачем та відповідачем. Враховуючи зазначене, ТОВ "ТНТ УКРАЇНА" просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "УЛЬТРАСАЙН" у повному обсязі.

13.08.2018 р. до господарського суду Київської області від позивача було подано клопотання № 100818-01 від 10.08.2018 р. (вх. № 15582/18 від 13.08.2018 р.), відповідно до якого позивач надає суду для огляду оригінали і засвідчені нотаріально копії письмових доказів, а також докази здійснення часткового відшкодування відповідачем вартості втраченого вантажу. Водночас, вказане клопотання містить заяву про повернення поданих оригіналів документів в порядку ч. 2 ст. 92 Господарського процесуального кодексу.

31.08.2018 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшла відповідь № 270818-01 від 27.08.2018 р. (вх. № 17898/18 від 31.08.2018 р.) на відзив, за змістом якої позивач заперечує щодо доводів відповідача, викладених у відзиві, та підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

06.09.2018 р. від представника відповідача надійшла заява б/н від 06.09.2018 р. (вх. № 18366/18 від 06.09.2018 р.) про долучення документів до матеріалів справи, а саме - електронного листування між позивачем та відповідачем, яке свідчить про те, що позивач був поінформований та погоджувався із видом транспорту, яким здійснювалось перевезення, а саме - авіаперевезенням.

08.10.2018 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло заперечення б/н від 05.10.2018 р. (вх. № 20515/18 від 08.10.2018 р.), за змістом якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зокрема, з огляду на те, що сторонами були погоджені умови договору щодо меж відповідальності за втрачений чи пошкоджений вантаж та відповідач відшкодував збитки за втрачений вантаж у розмірі, встановленому у договорі.

17.10.2018 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшло клопотання № 171018-01 від 17.10.2018 р. (вх. № 30230/18 від 17.10.2018 р.) про відкладення розгляду справи з огляду на те, що представник позивача не зможе бути присутнім у судовому засіданні 18.10.2018 р. у зв'язку з терміновим відрядженням.

18.10.2018 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшли пояснення б/н від 18.10.2018 р. (вх. № 30307/18 від 18.10.2018 р.), за змістом яких відповідач просить суд взяти до уваги рішення суду в іншій справі № 911/1664/18.

У судовому засіданні 18.10.2018 р. представник відповідача проти задоволення позовних вимог та клопотання позивача про відкладення розгляду справи заперечувала, зазначаючи про відсутність підстав для відкладення розгляду справи; представник позивача у судове засідання не з'явився. Водночас, про дату, час і місце судового засідання всі учасники процесу були повідомлені в порядку, передбаченому ГПК України.

Також у судовому засіданні 18.10.2018 р. представник відповідача заявив про надання суду всіх наявних у відповідача доказів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.10.2018 р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.11.2018 р.

У судовому засіданні 12.11.2018 р. з розгляду справи по суті було оголошено перерву до 29.11.2018 р.

У судовому засіданні 29.11.2018 р. представник позивача позовні вимоги підтримувала у повному обсязі; представник відповідача проти позову заперечувала.

У судовому засіданні 29.11.2018 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

28.12.2017 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "УЛЬТРАСАЙН" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТНТ УКРАЇНА" (TNT) було укладено угоду про надання транспортних послуг № 2017/HRK/199 АCC0000/33246, відповідно до пп. 2.1.1 п. 2.1 якої замовник призначає TNT виконати або організувати експрес-перевезення, або надати спеціальні послуги (послуги), відповідно до законодавства України, Генеральних умов перевезення і надання інших послуг TNT Express і положень цього договору.

Згідно з пп. 2.1.2 п. 2.1 угоди замовник призначає TNT забезпечити збереження вантажу з моменту прийняття до перевезення до моменту видачі його вантажоодержувачу за адресою, зазначеною в транспортній накладній TNT.

У відповідності з пп. 2.1.3 п. 2.1 угоди замовник призначає TNT видати вантаж вантажоодержувачу за адресою, зазначеною в транспортній накладній TNT з підписом у відомості доставки вантажу (якщо розмитнення здійснено на ЦСС TNT). TNT може доставити вантаж до митного посту, де TNT має свого повіреного представника.

Пунктом 2.2 угоди передбачено, що замовник дає дозвіл TNT на свій розсуд заключати субпідрядні угоди на частину послуг з іншою компанією за умови, що TNT бере на себе відповідальність за виконання таких субпідрядних угод і гарантує те, що виконані послуги по субпідрядним угодам відповідатимуть чинним стандартам TNT. Маршрут і метод, за допомогою якого TNT здійснює перевезення вантажу, визначається на розсуд TNT.

Відповідно до п. 6.5 угоди інформацію щодо тарифів та надбавок на паливо, які застосовуються TNT, розміщено на її (локальному) веб-сайті https://www.tnt.com/express/uk_ua/site/home.html. Ця інформація превалює та відхиляє інформацію щодо надбавок, що надається у будь-якій іншій формі.

Згідно з п. 7.1 угоди у випадках, передбачених Конвенцією або у рамках застосування інших обов'язкових положень національного законодавства, відповідальність TNT регулюється та обмежується відповідно до Конвенції, що застосовується та/або законодавчих положень.

Слід зауважити, що пунктом 1.1 угоди визначено, що термін «Конвенція» означає наступне - (і) Варшавська Конвенція про міжнародне перевезення вантажів виключно повітряним транспортом або з його використанням (1929 року), або Варшавська Конвенція із змінами, внесеними Гаазьким Протоколом (1955 року) та/або Монреальським Протоколом № 4 (1975 року), чи Монреальська Конвенція (1999 року), в залежності від їх обов'язкового застосування, (іі) Конвенція про угоду з міжнародного перевезення вантажів автотранспортом 1956 року (CMR), (ііі) Конвенція щодо міжнародного перевезення вантажів залізничним транспортом (COTIF) або (iv) інші національні законодавства, що реалізують чи визнають вищезгадані конвенції.

У відповідності з п. 7.2 угоди у разі неможливості застосування Конвенції з будь-яких причин, відповідальність TNT за втрату вантажу, пошкодження чи затримки, що виникли в результаті недбалості з боку TNT у виконанні послуг, буде обмежуватись: 19 СПЗ за кілограм втраченого чи пошкодженого вантажу, перевезення якого здійснювалося (частково) повітряним транспортом або іншими засобами транспортування, крім дорожнього; 8.33 СПЗ за кілограм втраченого чи пошкодженого Вантажу, перевезення якого здійснювалося автотранспортом; 3.40 євро за кілограм, але не більше 10,000 євро за випадок чи серію пов'язаних випадків втрати чи пошкодження вантажу у зв'язку з діяльністю надання інших послуг; або фактичною сумою платежу, здійсненого замовником за перевезення затриманого вантажу у випадку затримки за умови, що замовник зазнав збитків.

Ця угода являє собою повний обсяг домовленостей та взаєморозуміння між сторонами і заміняє будь-які попередні угоди між сторонами щодо змісту цієї угоди (п. 19.5 угоди).

Відповідно до п. 20 угоди про надання транспортних послуг, ця угода виключно регулюється і тлумачиться відповідно до законодавства України.

На виконання умов угоди про надання транспортних послуг, позивачем була надана відповідачу заявка від 28.12.2017 р. на забір вантажу за кордоном, відповідно до якої позивач, як замовник та вантажоодержувач, доручив відповідачу виконати перевезення вантажу - Ультразвукових датчиків вартістю 488936,00 грн. із Південної Кореї до України від постачальника позивача ФСУ Ко., Лтд. (Сеул, офіс/кімната 1804, Хюндай Тауер 41, Мокдонг Донг-Ро 293 Янгчеон-гу, Сеул (158-796), Корея).

29.12.2017 р. ТОВ «УЛЬТРАСАЙН» було отримано засобами електронного зв'язку від постачальника ФСУ Ко., Лтд. копію транспортної накладної № 317962201 від 29.12.2017 р. про передачу вантажу TOB «ТНТ УКРАЇНА», а також копії вантажосупровідних документів - комерційного рахунку (Commercial Invoice) від 29.12.2017 р. загальною вартістю 17462,00 доларів США, пакувального листа (Packing list) від 29.12.2017 р., документів про оформлення експорту в країні постачальника від 29.12.2017 р. (зазначені вантажосупровідні документи були складені постачальником ФСУ Ко., Лтд. відповідно до умов контракту № 271217-01 про постачання товарів від 27.12.2017 р., згідно з п. 3.3 якого право власності на товар переходить до покупця після його передачі перевізнику, уповноваженому покупцем).

З моменту передачі вантажу від постачальника ФСУ Ко., Лтд. до ТОВ «ТНТ УКРАЇНА» за транспортною накладною № 317962201 від 29.12.2017 р., тобто з 29.12.2017 р., право власності на вантаж загальною вартістю 17462,00 доларів США (490109,85 грн. за офіційним курсом НБУ) належить ТОВ «УЛЬТРАСАЙН».

ТОВ «УЛЬТРАСАЙН» отримало від ТОВ «ТНТ УКРАЇНА» проформу-рахунок № 317962201 від 03.01.2018 р. про сплату послуг перевезення вантажу за транспортною накладною № 317962201 від 29.12.2017 р. на суму 7715,00 грн., який було оплачено позивачем, що сторонами не заперечується.

Як слідує з позову, у зв'язку з відсутністю інформації щодо перевезення ТОВ «ТНТ УКРАЇНА» вантажу за транспортною накладною № 317962201 від 29.12.2017 р., ТОВ «УЛЬТРАСАЙН» було направлено відповідачу лист № 240118-01 від 24.01.2018 р. з вимогою терміново надати роз'яснення щодо стану виконання відповідачем своїх зобов'язань та терміну доставки вантажу.

Відповідь на лист отримано не було.

Водночас, як зазначав позивач, працівником ТОВ «ТНТ УКРАЇНА» була надана інформація про втрату вантажу позивача за транспортною накладною № 317962201 від 29.12.2017 р. та про необхідність направлення до відповідача претензії.

ТОВ «УЛЬТРАСАЙН» було направлено на ім'я директора ТОВ «ТНТ УКРАЇНА» претензію № 060218-01 від 06.02.2018 р. про відшкодування вартості вантажу та повернення коштів за транспортні послуги в сумі 17462,00 доларів США (490109,85грн. за офіційним курсом НБУ) за втрачений вантаж та 7715,00 грн. за неналежним чином надані послуги перевезення.

У відповідь на зазначену претензію, позивачем від відповідача було отримано лист № 27 від 23.02.2018 р., відповідно до якого позивача було повідомлено, що вимоги його претензії будуть задоволені частково, а саме - буде повернута повна вартість виконаного неналежним чином перевезення вантажу за транспортною накладною № 317962201 у сумі 7715,00 грн., а вимоги позивача щодо відшкодування повної вартості втраченого вантажу не підлягають задоволенню, оскільки згідно з пп. 7.2.1 п. 7.2 угоди про надання транспортних послуг відповідальність TOB «ТНТ УКРАЇНА» обмежується 19 СПЗ за кілограм пошкодженого вантажу, перевезення якого здійснювалось повітряним транспортом, що складає 7468,05 грн.

На виконання претензії, відповідачем на банківський рахунок позивача було перераховано кошти у сумах 7468,05 грн. та 7715,00 грн., зокрема, згідно меморіального ордеру № 15706 від 06.03.2018 р. Отримання даних грошових коштів не заперечується позивачем.

Таким чином, відповідачем була повернута позивачеві повна вартість виконаного неналежним чином перевезення вантажу за транспортною накладною № 317962201 у сумі 7715,00 грн. та частково компенсована вартість втраченого вантажу у сумі 7468,05 грн.

ТОВ «УЛЬТРАСАЙН» було направлено лист № 050418-01 від 05.04.2018 р. на ім'я директора ТОВ «ТНТ УКРАЇНА» з вимогою надати офіційну інформацію щодо втрати вантажу та подання заяви до правоохоронних органів про скоєння кримінального правопорушення (злочину) - крадіжки чи інших протиправних дій щодо вантажу ТОВ «УЛЬТРАСАЙН» за накладною № 317962201 від 29.12.2017 р.

У відповідь, від відповідача було отримано лист № 70 від 18.04.2018 р., згідно якого повідомлялось, що на підставі листа № 27 від 23.02.2018 р. було компенсовано вартість перевезення та виплачено відшкодування в рамках лімітів, встановлених договором та міжнародними Конвенціями, а також що відповідачем не подавалася заява про скоєння кримінального правопорушення (злочину) щодо вантажу за накладною № 317962201, оскільки не було виявлено факту крадіжки і вантаж було втрачено під час здійснення перевезення.

Таким чином, 18.04.2018 р. позивачем було отримано від ТОВ «ТНТ УКРАЇНА» підтвердження втрати вантажу при виконанні угоди про надання транспортних послуг та відмову відповідача щодо відшкодування в повному обсязі вартості втраченого ним вантажу.

У свою чергу, ТОВ «УЛЬТРАСАЙН» не погоджується з позицією відповідача щодо правомірності часткової компенсації вартості втраченого вантажу та вважає, що ТОВ «ТНТ УКРАЇНА» зобов'язаний компенсувати повну вартість втраченого вантажу позивача, з огляду на наступне.

У разі здійснення відповідачем перевезення втраченого вантажу за транспортною накладною № 317962201 від 29.12.2017 р. у рамках міжнародного повітряного перевезення, до правовідносин необхідно застосовувати положення Монреальської Конвенції, яка не обмежує розмір відшкодування збитків внаслідок втрати перевізником вантажу.

На переконання позивача, ТОВ «ТНТ УКРАЇНА» не було надано доказів на підтвердження того, що перевезення втраченого вантажу за транспортною накладною № 317962201 від 29.12.2017 р. здійснювалось повітряним транспортом. Отже, для визначення меж відповідальності відповідача за втрату вантажу згідно зазначеної транспортної накладної № 317962201 від 29.12.2017 р., на переконання позивача, мають застосовуватись норми національного законодавства України відповідно до п. 7.1 угоди про надання транспортних послуг.

Отже, позивач зазначав, що відповідач безпідставно відмовляється відшкодувати ТОВ «УЛЬТРАСАЙН» завдану шкоду у розмірі 482641,80 грн. внаслідок втрати вантажу за транспортною накладною № 317962201 від 29.12.2017 р., у зв'язку з чим товариство і звернулось з даним позовом до суду.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Як зазначено у статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Кодексу).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Поряд з цим, згідно зі статтею 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Приписами статті 67 Господарського кодексу України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Згідно з ч. 4 тієї ж ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Згідно з приписами ст.ст. 179, 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

За змістом частини 2 статті 908 Цивільного кодексу України, що кореспондується з вимогами частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до частини 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (частина 1 статті 307 Господарського кодексу України).

Перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини (частина 1 статті 314 Господарського кодексу України).

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (стаття 924 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 316 ГК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу, зазначена стаття кореспондується зі статтею 929 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 3 статті 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Поряд з цим, слід зазначити, що за приписами статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Україна є учасником Монреальської Конвенції 1999 року «Про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень» (далі - Монреальська конвенція) згідно Закону України від 17.12.2008 р. № 685-VI, як і Республіка Корея, згідно інформації, розміщеної на офіційному сайті Міжнародної організації цивільної авіації (яка є депозитарієм відповідно до ст. 53 Монреальської Конвенції).

Згідно статті 55 Монреальської конвенції, її положення мають переважну силу для держав-сторін цієї Конвенції над будь-якими нормами, що застосовуються до міжнародного повітряного перевезення між внаслідок спільної участі цих держав у Конвенції про уніфікацію деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень, підписаній у Варшаві 12 жовтня 1929 року (Варшавська конвенція); Протоколі про зміну Конвенції про уніфікацію деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень, підписаної у Варшаві 12 жовтня 1929 року, учиненому в Гаазі 28 вересня 1955 року (Гаазький протокол); Конвенції, додатковій до Варшавської конвенції про уніфікацію деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень, здійснюваних особою, яка не є перевізником за договором, підписаній у Гвадалахарі 18 вересня 1961 року (Гвадалахарська конвенція); Протоколі про зміну Конвенції про уніфікацію деяких правил, що стосуються міжнародних повітряних перевезень, підписаної у Варшаві 12 жовтня 1929 року та зміненої Протоколом, учиненим у Гаазі 28 вересня 1955 року, підписаному в Гватемалі 8 березня 1971 року (Гватемальський протокол); додаткових протоколах №№1-3 та Монреальському протоколі № 4 про зміну Варшавської конвенції, зміненої Гаазьким протоколом, або Варшавської конвенції, зміненої Гаазьким і Гватемальським протоколами, підписаних у Монреалі 25 вересня 1975 року (Монреальські протоколи).

Згідно зі статтею 18 Монреальської конвенції перевізник несе відповідальність за шкоду, заподіяну у випадку знищення, втрати або пошкодження вантажу, тільки за умови, що подія, яка стала причиною такої шкоди, мала місце під час повітряного перевезення. Повітряне перевезення в контексті пункту 1 цієї статті охоплює період, протягом якого вантаж знаходиться під відповідальністю перевізника. Період повітряного перевезення не охоплює періоду наземного перевезення, перевезення морем або внутрішнім водним шляхом, здійсненого поза аеропортом. Однак, якщо подібне перевезення здійснюється на виконання договору про повітряне перевезення з метою завантаження, видачі або перевантаження вантажу, будь-яка шкода, до доведення протилежного, увижається наслідком події, яка мала місце впродовж повітряного перевезення.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конвенції відповідальність перевізника у випадку знищення, втрати, пошкодження або затримки в перевезенні вантажу обмежується сумою 17 спеціальних прав запозичення за кілограм, за винятком випадків, коли вантажовідправник зробив у момент передачі вантажного місця перевізнику особливу заяву про заінтересованість у доставці та сплатив додатковий збір, якщо це необхідно. У цьому випадку перевізник зобов'язаний сплатити суму, що не перевищує заявленої суми, якщо він не доведе, що ця сума перевищує дійсну заінтересованість відправника в доставці.

Статтею 25 Конвенції передбачено, що перевізник може обумовити, що стосовно договору перевезення застосовуються межі відповідальності, розмір яких перевищує розмір меж відповідальності, передбачених цією Конвенцією, або відповідальність є необмеженою.

Відповідно до ст. 38 Монреальської конвенції у випадку змішаних перевезень, що здійснюються частково повітряним і частково будь-яким іншим видом транспорту, положення цієї Конвенції застосовуються з урахуванням пункту 4 статті 18 лише до повітряного перевезення, якщо при цьому останнє відповідає умовам статті 1.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи на предмет належності, допустимості та достовірності подані позивачем докази на підтвердження тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а також подані відповідачем докази на підтвердження тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, за наслідками безпосереднього дослідження в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відсутності у даному випадку підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, надати докази невиконання зобов'язань і підтвердити причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не охоплюється визначенням обставин непереборної сили, відповідно до частини 1 статті 924 Цивільного кодексу України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Статтею 314 Господарського кодексу України встановлено, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість. Якщо внаслідок пошкодження вантажу його якість змінилася настільки, що він не може бути використаний за прямим призначенням, одержувач вантажу має право від нього відмовитися і вимагати відшкодування за його втрату.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов'язаної особи.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов'язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 920 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Суд відхиляє посилання позивача про ненадання ТОВ «ТНТ УКРАЇНА» доказів на підтвердження того, що перевезення втраченого вантажу за транспортною накладною № 317962201 від 29.12.2017 р. здійснювалось повітряним транспортом, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що доставка товару на виконання угоди про надання транспортних послуг № 2017/HRK/199 АCC0000/33246 від 28.12.2017 р. здійснювалась ТОВ «ТНТ УКРАЇНА» авіатранспортом.

Зокрема, з роздруківки інформації (скріншоту), розміщеної на Інтернет-сайті ТОВ «ТНТ УКРАЇНА» https://www.tnt.com/express/uk_ua/site/shipping-services.html, зробленої судом, слідує, що ТОВ «ТНТ УКРАЇНА» пропонує два види доставки: «Найшвидша доставка» (Express - авіадоставка) та «Найкраща ціна» (Economy Express - доставка автомобільним транспортом).

Інших видів доставки у ТОВ «ТНТ УКРАЇНА» не передбачено.

Водночас, з листа № 240118-01 від 24.01.2018 р., направленого ТОВ «УЛЬТРАСАЙН» на адресу ТОВ «ТНТ УКРАЇНА», вбачається, що позивач просив відповідача терміново дати роз'яснення стосовно статусу відправлення за декларацією № 317962201, його місця знаходження та терміну доставки до ТОВ «УЛЬТРАСАЙН». Крім того, позивач зазначав у даному листі, що вантаж з Кореї був відправлений 29.12.2017 р., «Сервіс Експрес».

Водночас, підтвердженням того, що на виконання угоди про надання транспортних послуг № 2017/HRK/199 АCC0000/33246 від 28.12.2017 р. доставка позивача товару здійснювалась авіаційним транспортом є також і вантажосупровідні документи, а саме - комерційний рахунок (Commercial Invoice) від 29.12.2017 р., що є авіавантажною накладною (Air Waybill No).

З урахуванням зазначеного, ТОВ «ТНТ УКРАЇНА» здійснювалась доставка вантажу ТОВ «УЛЬТРАСАЙН» сервісом Експрес, тобто - авіаційним транспортом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що до правовідносин сторін даної справи необхідно застосовувати положення Монреальської конвенції 1999 року, яка обмежує розмір відшкодування за втрачений вантаж перевізником розміром 17 спеціальних прав запозичення (СПЗ) за кілограм втраченого вантажу.

Водночас, відповідач та позивач погодили межі відповідальності у розмірі 19 СПЗ за кілограм втраченого чи пошкодженого вантажу, перевезення якого здійснювалось повністю або частково повітряним транспортом (пп. 7.2.1 п. 7.2 угоди).

Згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 23.02.2018 р. один СПЗ дорівнював 39,11 грн.

Як зазначалось вище, відповідачем на банківський рахунок позивача було перераховано кошти у сумі 7468,05 грн. та 7715,00 грн. Таким чином, відповідачем була повернута повна вартість виконаного неналежним чином перевезення вантажу за транспортною накладною № 317962201 у сумі 7715,00 грн. та частково компенсована вартість втраченого вантажу у сумі 7468,05 грн., що відповідає розміру 19 СПЗ за кілограм втраченого вантажу.

Зважаючи на вказане, відповідачем здійснено вірний розрахунок та сплачено компенсацію у максимальному розмірі у межах погодженого сторонами ліміту відповідальності.

Отже, відповідно до умов угоди, укладеної із позивачем, та положень Конвенції відповідач виконав своє зобов'язання щодо компенсації за втрачений вантаж позивача у повному обсязі. Відтак, у позивача відсутні підстави вимагати компенсацію втраченого вантажу понад ліміт, погоджений в угоді, укладеній між позивачем та відповідачем.

Суд вважає за необхідне зазначити також, що угоду про надання транспортних послуг № 2017/HRK/199 АCC0000/33246 від 28.12.2017 р. було укладено між позивачем та відповідачем у відповідності до приписів чинного законодавства. Сторонами, у відповідності до умов зазначеної вище угоди, були погоджені умови щодо меж відповідальності за втрачений чи пошкоджений вантаж. Позивач, підписуючи угоду про надання транспортних послуг № 2017/HRK/199 АCC0000/33246 від 28.12.2017 р., усвідомлював можливість обмеження відшкодувань.

Таким чином, позивач, підписавши зазначену вище угоду, погодив усі істотні її умови, а тому в повній мірі прийняв ризик можливості порушення зобов'язання.

З огляду на все викладене вище, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 10.12.2018 р.

Суддя В.М. Бабкіна