СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2018 р. Справа № 914/13/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Слободін М.М. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача адвокат ОСОБА_1, за договором № 01/11/17;

відповідача адвокат ОСОБА_2, посвідчення №975 від 18.08.2015 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного підприємства Укрзахідпостач, м.Львів (вх. №1009 П/1-18)

на рішення господарського суду Полтавської області від 02.10.2018 року у справі №914/13/18, ухвалене в приміщенні господарського суду Полтавської області (суддя Безрук Т.М.), повний текст якого складено 12.10.2018 року

за позовом Приватного підприємства Укрзахідпостач, м. Львів

до Приватного підприємства ДТ-Плюс, м. Полтава

про стягнення 190185,03 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 02.10.2018 року у справі №914/13/18 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Приватне підприємство Укрзахідпостач з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 02.10.2018 року у справі №914/13/18 повністю та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апелянт в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

29.09.2017 року відповідачем електронним звязком було отримано рахунок-фактуру на оплату товару №10934, з переліком товару.

При вивченні переліку товару відповідачем були виявлені помилки у маркуванні корпусів компонентів.

20.10.2017 року відповідачем було отримано рахунок №11788 на ту ж саму суму, з тим же переліком, але з виправленим маркуванням.

Таким чином, відповідач своїми діями підтвердив, що отримавши перший рахунок з переліком товару він вжив всіх заходів для виправлення маркування товару, який ним був попередньо замовлений.

За відсутності специфікації, де сторони мали погодити умови строку поставки, сторони керуються іншими положеннями договору, що і було здійснено позивачем шляхом надсилання листа від 08.11.2017 року, яким позивач гарантував поставку товару у вказані у них строки.

Жодних заперечень щодо строків поставки, вказаних у листах від 08.11.2017 року відповідач не надсилав , а змінювати строки поставки після 08.11.2017 року було неможливим, оскільки товар виробляється іноземним виробником.

Висновок місцевого господарського суду про те, що визначення терміну «під замовлення», договір не містить та суду не надано доказів того, що спірний товар був під замовленням, є небгрунтованим, оскільки відповідач своїм підписом у листі від 20.12.2017 року підтвердив факт замовлення товару.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2018 року, суддею доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Слободін М.М., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства Укрзахідпостач на рішення господарського суду Полтавської області від 02.10.2018 року у справі №914/13/18; відповідачу встановлено строк до 29.11.2018 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам частини 2 статті 263 ГПК України; призначено справу до розгляду на 10.12.2018 року.

23.11.2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№1517), який долучений до матеріалів справи.

Відповідач в обгрунтування своєї правової позиції вказує про наступне.

Приписи п. 4.9 договору поставки на які посилається апелянт щодо права постачальника на застосування штрафних санкцій стосуються лише поставки товару, який був під замовленням, а у даному випадку замовлення на відповідний товар відсутнє.

Місцевому господарському суду не надано доказів того, що спірний товар був під замовлення, замовлення на цей товар відповідач позивачу не направляв , вказане позивачем документально не спростовано.

28.11.2018 року відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, в якому просив справу призначити до розгляду у судовому засіданні в режимі відеоконференції, доручити її проведення господарському суду Полтавської області (вх.№317).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.11.2018 року задоволено клопотання Приватного підприємства ДТ-Плюс про його участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №914/13/18, яке відбудеться 10.12.2018 року о 10:00 год., у залі судового засідання №131, в режимі відеоконференції; доручено господарському суду Полтавської області забезпечити її проведення.

04.12.2018 року позивач, також, звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, в якому просив справу призначити до розгляду у судовому засіданні в режимі відеоконференції, доручити її проведення господарському суду Львівської області (вх.№354).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.12.2018 року задоволено клопотання Приватного підприємства Укрзахідпостач про його участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №914/13/18, яке відбудеться 10.12.2018 року о 10:00 год. у залі судового засідання №131, в режимі відеоконференції; доручено господарському суду Львівської області забезпечити її проведення.

У судовому засіданні 10.12.2018 року представник позивача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.12.2018 року заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між Приватним підприємством "Укрзахідпостач" (позивачем) та "ДТ-Плюс" (відповідачем) укладено договір поставки товару № 14/7-1 від 14.07.2017р., відповідно до умов якого позивач, як постачальник, зобов'язався постачати товар (передати у власність) покупця, а покупець прийняти та оплатити на умовах цього договору товар в асортименті, кількості та за ціною згідно узгоджених та підписаних між сторонами специфікацій та/або видаткових накладних до договору, які є його невід'ємними частинами.

У відповідності до п.1.1 договору допускається узгодження сторонами асортименту, кількості та ціни товару за допомогою факсимільного зв'язку та/або електронної пошти.

Отже, в будь-якому випадку може бути узгодження поставки товару, тобто двостороннє погодження.

У п.1.2. договору сторонами погоджено, що предметом продажу за цим договором є товар (підшипники, ремені, мастила та інше).

Згідно п. 1.3 договору поставки обсяги товару, що поставляється по даному договору, визначається на протязі дії цього договору з урахуванням кількості та асортименту товару по всіх і поставлених умовах договору партіях товару.

Відповідно до п. 3.3 договору загальна сума договору визначається загальною вартістю товару, що поставляється на умовах цього договору згідно всіх специфікацій і видаткових накладних, підписаних сторонами.

У п.3.1. договору сторони погодили, що ціна товару визначається у специфікаціях та/або рахунках-фактурах та/або видаткових накладних на кожну партію товару.

Відповідно до п. 4.1 договору строк поставки узгоджується відповідно до умов, встановлених у специфікаціях до цього договору з урахуванням потреб покупця.

Згідно п.4.3 договору умови поставки товару погоджуються сторонами окремо по кожній партії товару.

Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту передачі товару покупцеві відповідно до видаткової накладної на товар (п.4.4 договору).

Позивач виставив відповідачу рахунок № 10934 від 29.09.2017р. на оплату товару на суму 449432,14 грн.

Надалі, позивач виставив відповідачу уточнений рахунок №11788 від 20.10.2017р. на суму 449432,14грн.

08.11.2017р. позивач електронним листом гарантував поставку відповідачу підшипників 2233633SKF в кількості 4 шт., 22236CC/W33 SKF-2 шт., корпусів компонентів TS 44 SKF -6 шт., ETS44 - SKF-2 шт., FRВ 19/320 SKF-8 шт. до 01 грудня 2017р.

08.11.2017р. позивач електронним листом гарантував поставку відповідачу корпусів SNL 3138G SKF в кількості 4 шт. до 20 грудня 2017р.

17.11.2017р. відповідач електронною поштою направив позивачу специфікацію № 2 від 14.11.2017р. для узгодження, в якій зазначив термін поставки 01.12.2017р. та найменування товару: корпус SNL 3138G SKF в кількості 4 шт., підшипник 22336 CC/ W 33 SKF в кількості 4 шт., кільце FRB 19/32 SKF в кількості 8 шт., ущільнення TS 44 SKF в кількості 6 шт., ущільнення ЕTS 44 SKF в кількості 2 шт., підшипник 22236 CC/ W 33 SKF в кількості 6 шт.

Вказана специфікація позивачем підписана не була.

23.11.2017р. за видатковою накладною № 8100 від 23.11.2017р. позивач поставив відповідачу партію товару на загальну суму 293807,16 грн., а саме: підшипник 3636 (22336W 33) SKF в кількості 4 шт. у сумі 162135,08грн. без ПДВ.; 3536 (22336W 33) SKF в кількості 2 шт. у сумі 48437,50грн. без ПДВ.; корпус компоненти TS 44 SKF в кількості 6 шт. у сумі 17500,02грн. без ПДВ.; корпус компоненти ETS 44 SKF в кількості 2 шт. у сумі 5833,34грн. без ПДВ.; корпус компоненти FRB 19320 SKF в кількості 8 шт. у сумі 10933.36грн. без ПДВ., що підтверджується накладною від 23.11.2017 року, яка підписана обома сторонами без зауважень, довіреністю відповідача №11 від 01.07.2017р. на отримання товару.

08.12.2017р. відповідач направив позивачу електронний лист (вих.№07/12-1 від 07.12.2017р.), в якому повідомив позивача, що корпус SNL 3138G SKF позивачем не відвантажено та про повернення товару по видатковій накладній №ВП-0000004 від 04.12.2018р.

Відповідач за видатковою накладною №ВП-0000004 від 04.12.2018р. повернув позивачу товар, а саме: корпус компоненти TS 44 SKF в кількості 6 шт.; корпус компоненти ETS 44 SKF в кількості 2 шт.; корпус компоненти FRB 19320 SKF в кількості 4 шт., що підтверджується експрес-накладною №6176 від 09.12.2017р.

11.12.2017р. позивач направив на адресу відповідача лист повідомлення за № 250 про те, що вказаний відповідачем у специфікації №2 асортимент товару, не відповідає виставленому рахунку, а тому позивач не підписав специфікацію № 2, та зазначив про намір поставити другу партію товару відповідачу (корпуси SNL 3138G SKF в кількості 4 шт) до 20.12.2017р.

12.12.2017р. відповідач електронним листом повідомив позивача про неможливість надати відповідь на лист вих. № 250 від 11.12.2017р. до 13.12.2017р., оскільки керівник перебуває за межами України.

15.12.2017р. позивач направив на адресу відповідача листи повідомлення №№ 252, 251 про те, що товар буде поставлений до 20.12.2017р.

20.12.2017р. відповідач надіслав позивачу лист № 20/121 про порушення позивачем строків поставки товару до 01.12.2017р. згідно специфікації № 2, зазначив що термін поставки товару двома партіями ним не погоджується, та повідомив про відмову від отримання товару.

Позивач, посилаючись на порушення відповідачем умов договору щодо зобовязання з отримання товару, звернувся з відповідним позовом до господарського суду Полтавської області про стягнення з відповідача на користь позивача 190185,03 грн. штрафу, застосованого на підставі п. 4.9 укладеного між сторонами договору.

02.10.2018 року господарським судом Полтавської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обовязки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до приписів ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 266 ГК України загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортимент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договори купівлі-продажу.

За статтею 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У п. 4.1. договору сторонами було погоджено, що строк поставки товару узгоджується відповідно до умов, встановлених у специфікаціях відповідно до цього договору з урахуванням потреб покупця.

З матеріалів справи вбачається, що узгоджених між сторонами специфікацій щодо асортименту, кількості та ціни товару не підписувалося.

Позивач в листах, надісланих відповідачу електронною поштою 08.11.2017р., запропонував поставку товару партіями до 01.12.2017р. та до 20.12.2017р.

Відповідач у специфікації № 2 від 14.11.2017р. зазначив термін поставки товару 01.12.2017р.

Вказана специфікація позивачем підписана не була.

Надалі позивач повідомляв про поставку товару партіями до 01.12.2017р. та до 20.12.2017р., проте відповідач строки поставки товару двома партіями не погодив.

Таким чином, сторонами належним чином не було узгоджено строку поставки товару та обєм кожної партії товару, що підлягає поставці.

Також, місцевий господарський суд вірно встановив, що сторонами належним чином не було узгоджено предмету поставки, оскільки у виставленому позивачем рахунку від 20.10.2017р. № 11788 та направленій відповідачем специфікації № 2 від 14.11.2017р. різняться найменування товару та його кількість.

Відповідач вказує, що отриманий ним товар за видатковою накладною № 8100 від 23.11.2017р. (Корпус Компоненти TS 44 SKF, Корпус Компоненти ETS 44 SKF, Корпус Компоненти FRB 19 320 SKF) був повернутий позивачу за видатковою накладною (повернення) №ВП-0000004 від 04.12.2018р., оскільки позивач не поставив Корпус SNL 3138G SKF, який є невід'ємною частиною повернутого товару та не міг використовуватись окремо.

А отже, аргументи апелянта на те, що за відсутності специфікації, де сторони мали погодити умови строку поставки, сторони керуються іншими положеннями договору, що і було здійснено позивачем шляхом надсилання листів від 08.11.2017 року, яким позивач гарантував поставку товару у вказані у них строки не приймаються.

Згідно приписів ст.610, 611, ч.ч.1, 2 ст. 549 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата штрафу чи пені. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 4.9. договору, у випадку відмови від товару, який був під замовлення, покупцем сплачується штраф у розмірі вартості товару.

Втім, визначення терміну «під замовлення» договір не містить, а матеріали справи не містять доказів того, що спірний товар був під замовленням.

Замовлення на цей товар відповідач позивачу не направляв. У відзиві відповідач заперечує факт замовлення цього товару. Зазначене позивачем документально не спростовано.

Однак, 08.11.2017р. позивач звернувся до відповідача листами, в яких повідомив про гарантування поставки товару відповідачу. Відповідач 17.11.2017р. для узгодження предмету поставки направив позивачу специфікацію № 2, яку позивач не підписав.

Отже, наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що ініціатива поставки була від позивача.

Втім, позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні статей 76-77 ГПК України факту перебування товару під замовленням.

А таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що відсутні правові підстави для застосування штрафу, передбаченого п.4.9. договору, оскільки вказана умова договору стосується лише поставки товару під замовлення, а в даному випадку замовлення на відповідний товар не відбулось.

А за таких обставин, аргументи апелянта щодо того, що відповідач своїм підписом у листі від 20.12.2017 року підтвердив факт замовлення товару є необгрунтованими.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року)

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Укрзахідпостач, м. Львів залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 02.10.2018 року у справі №914/13/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12. 12.2018 року.

Головуючий суддя О.І. Терещенко

Суддя М.М. Слободін

Суддя В.С. Хачатрян