ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2018 р. Справа№ 910/1389/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Разіної Т.І.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 04.12.2018.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київпастранс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2018 (повний текст складено 31.08.2018)

у справі №910/1389/18 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Груп»

до Комунального підприємства «Київпастранс»

про стягнення 2 756 775,92 грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Груп» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом (із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог №124 від 11.07.2018) до Комунального підприємства «Київпастранс» (далі, відповідач або КП «Київпастранс») про стягнення 2 761 744,53 грн., з яких: 1 624 515,73 грн. - основного боргу (а саме: 1 351 108,05 грн. - суми основного боргу за Договором №06/168-14 від 11.12.2014; 273 407,68 грн. - суми основного боргу за Договором №06/129-14 від 29.08.2014), 988 946,61 грн. - інфляційних втрат (з яких: 739 166,11 грн. - інфляційних втрат за Договором №06/168-14 від 11.12.2014, 249 780,50 грн. інфляційних втрат за Договором №06/129-14 від 29.08.2014), 148 282,19 грн. - 3% річних (з яких: 122 025,84 грн. - 3% річних за Договором №06/168-14 від 11.12.2014; 26 256,35 грн. - 3% річних за Договором №06/129-14 від 29.08.2014).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов укладених між сторонами Договорів про закупівлю продуктів нафтоперероблення рідких №06/129-14 від 29.08.2014 та №06/168-14 від 11.12.2014 в частині оплати поставленого позивачем товару, в результаті чого у позивача виникла заборгованість у розмірі 1 624 515,73 грн., за наявності якої позивачем нараховані інфляційні втрати та 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.08.2018 у справі №910/1389/18 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Комунального підприємства «Київпастранс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Груп» 1 624 515 (один мільйон шістсот двадцять чотири тисячі п'ятсот п'ятнадцять) грн. 73 коп. - основного боргу, 988 946 (дев'ятсот вісімдесят вісім тисяч дев'ятсот сорок шість) грн. 61 коп. - інфляційних втрат, 148 282 (сто сорок вісім тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 19 коп. - 3% річних, 41 426 (сорок одну тисячу чотириста двадцять шість) грн. 17 коп. - судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у заявленому в позові, із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, розмірі є доведеною належними та допустимими доказами та відповідачем не спростованою.

Не погодившись з прийнятим рішенням, 20.09.2018 (про що свідчить вхідний штемпель Господарського суду міста Києва) Комунальне підприємство «Київпастранс» звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2018 у справі №910/1389/18 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача заводяться до наступного:

- позивач та суд першої інстанції не врахували проплати за Договором №06/168-14 від 11.12.2014 у сумі 280 000,00 грн., які були здійснені відповідачем у період з 13.11.2015 по 29.03.2016, тобто після підписання акту звірки по договору;

- позивачем при складанні акту звірки взаємних розрахунків за Договором №06/129-14 від 29.08.2014 станом на 20.10.2015 не була врахована оплата за Договором №06/129-14 у сумі 38 962,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 17.11.2014, та оплата за рахунками фактури №Сф-141009/01 від 09.10.2014 та №Сф-141010/01 від 10.10.2014 на суму 273 400,00 грн.

- акти звірок взаємних розрахунків, наявні в матеріалах справи, не переривають строки позовної давності, оскільки підписані неуповноваженою особою - бухгалтером ОСОБА_3, а відтак, позивачем було пропущено трьохрічний строк позовної давності для звернення до суду з позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2018 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київпастранс» передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя), судді: Андрієнко В.В., Калатай Н.Ф.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України 2Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті «Голос України» №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене, Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Згідно частини 7 статті 31 Господарського процесуального кодексу України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу №910/1389/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2018 справу №910/1389/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2018 (головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Разіна Т.І., Тищенко А.І.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Київпастранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2018 у справі №910/1389/18, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 15.11.2018.

14.11.2018 позивач подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому просив суд у її задоволенні відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін.

14.11.2018 від відповідача подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського надійшли доповнення до апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2018 за клопотаннями представників сторін у справі №910/1389/18 було оголошено перерву до 04.12.2018.

03.12.2018 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського надійшло клопотання про неприйняття до розгляду доповнень КП «Київпастранс» до апеляційної скарги від 14.11.2018 у зв'язку з пропуском строків на їх подачу, встановлених частиною 1 статті 266 Господарського процесуального кодексу України.

У судове засідання 04.12.2018 з'явились представники сторін.

Стосовно поданих скаржником 14.11.2018 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського доповнень до апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 266 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

За змістом частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Так, повний текст оскарженого судового рішення від 21.08.2018 у даній справі було складено Господарським судом міста Києва 31.08.2018.

Водночас, КП «Київпастранс» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою 20.09.2018 (про що свідчить вхідний штемпель Господарського суду міста Києва на апеляційній скарзі), тобто на 20-ий день з моменту складення повного тексту. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача.

Однак, доповнення до апеляційної скарги відповідач подав лише 14.11.2018, тобто із пропуском строку на подачу доповнень до апеляційної скарги, встановленого статтями 256, 266 Господарського процесуального кодексу України. Клопотань про поновлення пропущеного процесуального строку на подачу доповнень до апеляційної скарги у відповідності до статті 119 Господарського процесуального кодексу України відповідачем не заявлялось, а тому останні не можуть бути прийняті колегією суддів до розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив у її задоволенні відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати, у позові відмовити.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 29.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ю.С.А.» (в подальшому перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Груп»; далі по тексту - позивач, постачальник) та Комунальним підприємством «Київпастранс» (далі по тексту - відповідач, КП «Київпастранс», замовник) укладено Договір №06/129-14 про закупівлю продуктів нафтоперероблення рідких (далі по тексту - Договір-1), а 11.12.2014 між цими ж сторонами укладено Договір №06/168-14 про закупівлю продуктів нафтоперероблення рідких (далі по тексту - Договір-2).

Договір-1 та Договір-2 (далі разом по тексту - Договори).

Одночасно з підписанням Договорів Сторонами були підписані Специфікації до них.

Відповідно до пунктів 1.1. Договорів постачальник протягом дії договору про закупівлю зобов'язується передавати у власність Замовника «Паливо рідинне та газ; оливи мастильні» (Дизельне паливо) код 19.20.2 за ДК 016:2010 (надалі - «Товар»).

Відповідно до пунктів 1.2. Договорів кількість Товару визначається відповідно до Специфікації (Додаток №1 до Договорів), що є їх невід'ємними частинами.

Обсяги закупівлі Товару, що підлягають постачанню за цим Договором, можуть бути зменшені залежно від виробничих потреб Замовника (пункти 1.3. Договорів).

Пунктами 2.1. Договорів передбачено, що постачальник повинен поставити Замовнику Товар, якість якого відповідає сертифікату відповідності та паспорту якості, які надаються Постачальником Замовнику.

Відповідно до пункту 3.3. Договору-1 загальна вартість товару, що поставляється згідно з даним Договором, становить - 11 016 000,00 грн. у тому числі ПДВ - 1 836 000,00 грн.

Ціна за одиницю товару може бути змінена відповідно до чинного законодавства (пункт 3.4. Договору-1).

Відповідно до пункту 3.3. Договору-2 загальна вартість товару, що поставляється згідно з даним Договором, становить - 15 060 000,00 грн. у тому числі ПДВ - 2 510 000,00 грн.

Ціна за одиницю товару може бути змінена відповідно до чинного законодавства (пункт 3.4. Договору-2).

Відповідно до пунктів 4.1. Договорів замовник проводить оплату за фактично отриманий Товар протягом 30 банківських днів, згідно Договору та виставленого рахунку-фактури.

Згідно пунктів 4.3. Договорів оплата Товару здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника.

Як передбачено пунктами 4.4. Договорів, кожного місяця Сторони здійснюють звірку взаєморозрахунків. Постачальник складає та направляє замовнику Акт звірки взаєморозрахунків (в подальшому - акт). Замовник протягом 2-х банківських днів з моменту отримання акту здійснює звірку розрахунків та повертає Постачальнику акт, підписаний уповноваженою особою та скріплений печаткою.

Відповідно пунктів 6.1.1. Договорів замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений Товар.

Згідно пунктів 6.4.1. Договорів постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений Товар.

Відповідно до пунктів 7.1. Договорів у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цими Договорами.

Як обумовлено пунктом 10.1. Договору-1, цей Договір набирає чинності з 29.08.2014 і діє до 30.11.2014, але у будь-якому випадку - до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань по даних Договорах. Закінчення строку дії Договорів не звільняє Сторони від виконання зобов'язань які виникли під час дії цих Договорів.

Згідно пункту 10.1. Договору-2 цей Договір набирає чинності з 11.12.2014 і діє до 27.02.2015, але у будь-якому випадку - до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань по даних Договорах. Закінчення строку дії Договорів не звільняє Сторони від виконання зобов'язань які виникли під час дії цих Договорів.

На виконання умов Договору-1 позивачем передано у власність, а відповідачем прийнято товар на суму 10 182 742,53 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, підписаними між сторонами без жодних зауважень та заперечень, щодо кількості, ціни та якості товару.

Також, на виконання умов Договору-2 позивачем передано у власність, а відповідачем прийнято товар на суму 14 361 435,44 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, підписаними між сторонами без жодних зауважень та заперечень, щодо кількості, ціни та якості товару.

20.10.2015 між позивачем та відповідачем підписано Акт звірки взаємних розрахунків за Договором-1 (далі по тексту - Акт-1), згідно якого відповідач визнав перед позивачем заборгованість з оплати отриманого товару на суму 273 407,68 грн.

Також, 20.10.2015 між позивачем та відповідачем підписано Акт звірки взаємних розрахунків за Договором-2 (далі по тексту - Акт-2), згідно якого відповідач визнав перед позивачем заборгованість з оплати отриманого товару на суму 1 631 108,05 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо повної оплати вартості отриманого товару за Договорами, у відповідача перед позивачем виникла основна заборгованість в розмірі 1 904 515, 73 грн., за наявності якої позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 702 709,22 грн. та 3% річних у розмірі 149 550,97 грн.

У подальшому, під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем було надано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позивачем не було враховано, зокрема, здійснених відповідачем після підписання Акту-2 оплат по Договору №06/168-14 від 11.12.2014 у період з 13.11.2015 по 29.03.2016 на загальну суму 280 000,00 грн. (копії банківських виписок додані до відзиву).

Позивачем у заяві про збільшення розміру позовних вимог від 11.07.2018 (том 3, а.с. 37-45) було визнано факт сплати позивачем вказаної суми (280 000,00 грн.) згідно Договору-2 та зменшено суму заявленого до стягнення з відповідача основного боргу за Договором №06/168-14 від 11.12.2014 до 1 351 108,05 грн. та, відповідно, здійснено повторний перерахунок інфляційних втрат та 3% річних по Договору-2 виходячи з суми основного боргу 1 351 108,05 грн.

Так, із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 11.07.2018, позивачем заявлено до стягнення із відповідача 2 761 744,53 грн., з яких: 1 624 515,73 грн. - основного боргу (а саме: 1 351 108,05 грн. - суми основного боргу за Договором №06/168-14 від 11.12.2014; 273 407,68 грн. - суми основного боргу за Договором №06/129-14 від 29.08.2014), 988 946,61 грн. - інфляційних втрат (з яких: 739 166,11 грн. - інфляційних втрат за Договором №06/168-14 від 11.12.2014, 249 780,50 грн. інфляційних втрат за Договором №06/129-14 від 29.08.2014), 148 282,19 грн. - 3% річних (з яких: 122 025,84 грн. - 3% річних за Договором №06/168-14 від 11.12.2014; 26 256,35 грн. - 3% річних за Договором №06/129-14 від 29.08.2014).

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ТОВ «Гарант Ойл Груп» у даній справі, а доводи скаржника не приймає до уваги з огляду на наступне.

За своєю правовою природою укладені між сторонами Договори є договорами поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач взяті на себе зобов'язання за Договорами виконав належним чином та передав відповідачу товар на суму 10 182 742,53 грн. (за Договором-1) та 14 361 435,44 грн. (за Договором-2). Дана обставина підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними, підписаними між сторонами без жодних зауважень та заперечень щодо кількості, ціни та якості товару.

У свою чергу відповідач, у порушення умов Договорів, сплатив позивачу лише частину вартості отриманого товару, у зв'язку з чим має перед позивачем заборгованість з оплати повної вартості отриманого товару в розмірі 1 624 515,73 грн. (з яких: 1 351 108,05 грн. - боргу за Договором №06/168-14 від 11.12.2014; 273 407,68 грн. - боргу за Договором №06/129-14 від 29.08.2014).

Зазначена обставина підтверджується, зокрема, копіями банківських виписок на підтвердження факту оплати зі сторони відповідача, а також підписаними сторонами актами звірки взаємних розрахунків за Договорами, якими відповідачем визнано факт наявності у нього вищевказаної заборгованості.

Належних, допустимих та достовірних доказів на спростування зазначеного відповідачем суду не надано.

Посилання відповідача на те, що акти звірки були підписані неуповноваженою особою (бухгалтером ОСОБА_3) не приймаються судом до уваги, оскільки такі заперечення, по-перше, не висувались відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції, по-друге, відповідачем жодними належними та допустимими доказами не спростовано, що ОСОБА_3, як головний бухгалтер підприємства, не була повноважною на підписання актів звірок, не була головним бухгалтером, або ж взагалі не працювала в КП «Київпастранс». Разом з тим, слід зазначити, що вказані акти звірок містять печатки відокремленого підрозділу відповідача.

Крім того, акти звірки взаємних розрахунків за Договорами не є єдиними доказами у справі, якими підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості.

Стосовно доводів скаржника про те, що позивачем не було враховано в рахунок погашення боргу за Договором №06/129-14 оплату у сумі 38 962, 00грн. та оплату в сумі 273 400,00 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Так, апелянт стверджує про здійснену ним на підставі Договору №06/129-14 оплату у сумі 273 400,00 грн., що підтверджується банківською випискою за 21.10.2014 (том 2, а.с. 258).

Однак, судом встановлено, що сума платежу в розмір 273 400,00 грн., на яку посилається відповідач в якості сплати боргу за Договором №06/129-14 від 29.08.2014, являється оплатою за Договором №06/95-14 від 24.06.2014.

Доводи скаржника із приводу того, що вказана сума не може бути зарахована позивачем в рахунок Договору №06/95-14 від 24.06.2014, оскільки відповідачем за вказаним Договором було сплачено 10 826 293,04 грн. (по рахунках фактурах на загальну суму 10 810 320,45 грн.) та заборгованості у КП «Київпастранс» станом на 21.10.2014 перед ТОВ «Ю.С.А.» (нині - ТОВ «Гарант Ойл Груп») не було, не приймаються судом до уваги, враховуючи наступне.

Договір №06/95-14 від 24.06.2014 та банківські виписки, надані представником відповідача до відзиву на позовну заяву, не є предметом спору у даній справі, а тому з'ясування питання переплати КП «Київпастранс» по своїх зобов'язаннях за Договором №06/95-14 від 24.06.2014 та наявності заборгованості станом на 21.10.2014 у сторін даного Договору не входить до предмету спору у справі №910/1389/18.

Водночас, про сплату відповідачем та зарахування позивачем суми 273 400,00 грн. за банківською випискою від 21.10.2014 саме в оплату по Договору №06/95-14 від 24.06.2014 свідчить призначення платежу: «Пропл. за пальне Дог№06/95-14 від 24.06.13р. та рахунку №СФ-140708/02 від 08.07.14р. СФ- 140709/02 09.07.14р. Не підлягає проц. 333. В т.ч. ПДВ 20% - 43339.50..» (том 2, а.с. 258).

Крім того, як вбачається з банківської виписки від 21.10.2014 на суму 273 400,00 грн., дана оплата була здійснена відповідачем із посиланням на рахунки-фактури №СФ-140708/02 від 08.07.2014 та №СФ-140709/02 09.07.2014.

Названі рахунки-фактури (копії додані позивачем разом із відповіддю на відзив на позовну заяву) ніяким чином не можуть відноситись ані до Договору №06/129-14 від 29.08.2014, ані до Договору №06/168-14 від 11.12.2014, оскільки навіть хронологічно, порівнюючи дати укладання цих договорів та дати рахунків-фактур №СФ-140708/02 від 08.07.2014 СФ-140709/02 від 09.07.2014, були виставлені відповідачу до сплати значно раніше, ще до підписання двох Договорів №06/129-14 від 29.08.2014 та №06/168-14 від 11.12.2014

Також, КП «Київпастранс» у процесі розгляду справи №910/1389/17 не було надано ані доказів відкликання даного платежу на суму 273 400,00 грн. від 21.10.2014, ані належних доказів зарахування даного платежу саме по Договору №06/129-14 від 29.08.2014.

Наявний у матеріалах справи лист відповідача (том 2, а.с. 259), в якому заступник начальника відділу розрахунків потреб та забезпечення паливними ресурсами А. Михайленко просить заступника начальника СУРС та ТІ КП «Київпастранс» Мирончука Н.В. перерахувати кошти в сумі 273 400,00 грн. на рахунок ТОВ «Ю.С.А.» з призначенням платежу «Сплата боргу за паливо згідно договору №06/129-14 від 29.08.2014р. та рахунків №СФ-141009/01 від 09.10.14р., СФ-141010/01 від 10.10.14р., в т.ч. з ПДВ - 45 566,67грн.», критично оцінюється судом, оскільки є внутрішнім документом КП «Київпастранс», не містить ані вихідного номеру, ані дати його складення, ані доказів на підтвердження його направлення та отримання позивачем.

Отже, відповідачем не доведено факту здійснення ним оплати на суму 273 400,00 грн. саме по Договору №06/129-14 від 29.08.2014.

У апеляційній скарзі КП «Київпастранс» також вказує на те, що ним за банківською випискою від 17.11.2014 (том 2, а.с 256) було здійснено оплату згідно Договору №06/129-14 на суму 38 962,00 грн.

Позивач, у свою чергу, наголошує, що вказана оплата була зарахована за домовленістю сторін у рахунок оплати за Договором №06/92-14 від 24.06.2014.

Із цього приводу судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2018 (том 3, а.с. 130-131) суд зобов'язав позивача та відповідача надати суду оригінали (для огляду) та належним чином засвідчені копії видаткових накладних Рн 141021/001 та Рн 141022/001 на підтвердження факту поставки нафтопродуктів, а також належні та допустимі докази на підтвердження зазначеного у відповіді на відзив факту взаємної домовленості сторін щодо не зарахування сплаченої відповідачем суми 38 962,00 грн. в рахунок оплати за Договором №06/129-14 та зарахування вказаної суми в рахунок оплати за іншим Договором №06/92-14 від 24.06.2014.

На підтвердження вказаних обставин та виконання вимог ухвали суду від 18.07.2018 позивачем були надані заперечення на доповнення КП «Київпастранс» до відзиву на позовну заяву (том 3, а.с. 135-137) із додатками: копією Акту звірки по Договору №06/92-14 від 24.06.2014 та видаткових накладних Рн 141021/001 та Рн 141022/01.

Із наданих до суду вищевказаних документів судом встановлено факт включення платежу у сумі 38 962,00 грн. за банківською випискою від 17.11.2014 до Акту звірки взаємних розрахунків саме по Договору №06/92-14 від 24.06.2014, підписаного сторонами.

Водночас, в Акті звірки взаєморозрахунків станом на 20.10.2015 до Договору №06/129-14 від 24.06.2014 платіж від 17.11.2014 на суму 38 962,00 грн. відсутній, хоча безпосередньо входив у період звірки взаєморозрахунків з 29.08.2014 по 20.10.2015. Даний факт підтверджується і тим, що відповідач, заповнюючи зі своєї сторони Акт звірки взаємних розрахунків до Договору від 29.08.2014 №06/129-14, не зробив жодних виправлень та не вніс даний платіж до такого Акту звірки.

Судом встановлено, що призначення платежу за банківською випискою від 17.11.2014 на суму 38 962,00 грн. значиться як: «Пропл за пальне Дог №06/129-14 від 29.08.14р. та рахунку №СФ-141028/01 від 28.10.14р. СФ- 141029/01 від 29.10.14р. Не підляг. Проц. 333 В т.ч. ПДВ 20% - 6493,67».

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, рахунки-фактури №СФ-141028/01 від 28.10.2014 та №СФ-141029/01 від 29.10.2014 (том 3, а.с. 20-21) не мають жодного відношення до Договору №06/129-14 29.08.2014 та безпосередньо відносяться до Договору №06/92-14 від 24.06.2014.

Із вказаних рахунків-фактур чітко вбачається їх підстава - Договір №06/92-14 від 24.06.2014 та видаткові накладні Рн 141021/001 та Рн 141022/001, а із наявних у матеріалах справи копій видаткових накладних Рн 141021/001 та Рн 141022/01 (том 3, а.с. 142), наданих позивачем, вбачається, що вони складені на підставі виставлених саме по Договору №06/92-14 від 24.06.2014 заявок.

Отже, відповідачем не доведено факту здійснення оплати від 17.11.2014 на суму 38 962,00 грн. на підставі Договору №06/129-14.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем також не були враховані проплати за Договором №06/168-14 у сумі 280 000,00 грн., спростовуються матеріалами справи, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач визнав здійснені відповідачем оплати у період з 13.11.2015 по 29.03.2016 по Договору №06/168-14 від 11.12.2014 у сумі 280 000 грн., на підтвердження яких відповідач надав суду копії банківських виписок (том 2, а.с. 245-254), зменшивши заявлену до стягнення по Договору №06/168-14 від 11.12.2014 суму боргу на 280 000,00 грн. Дана обставина відображена в оскарженому рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 624 515,73 грн. (з яких: 1 351 108,05 грн. - боргу за Договором №06/168-14 від 11.12.2014; 273 407,68 грн. - боргу за Договором №06/129-14 від 29.08.2014), нормативно та документально доведені, відповідачем не спростовані, а тому правомірно задоволені судом першої інстанції.

Сплату вказаної суми заборгованості боржником станом на дату прийняття оскарженого рішення суду не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано, документів, які б підтверджували безпідставність нарахування заборгованості, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення з відповідача 988 946,61 грн. - інфляційних втрат (з яких: 739 166,11 грн. - інфляційних втрат за Договором №06/168-14 від 11.12.2014, 249 780,50 грн. інфляційних втрат за Договором №06/129-14 від 29.08.2014) та 148 282,19 грн. - 3% річних (з яких: 122 025,84 грн. - 3% річних за Договором №06/168-14 від 11.12.2014; 26 256,35 грн. - 3% річних за Договором №06/129-14 від 29.08.2014), колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу та сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на доведення позивачем факту порушення відповідачем основних зобов'язань за Договорами, колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат (із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог), вважає його арифметично правильним та обґрунтованим.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, 17.08.2018 представник відповідача подав до Господарського суду міста Києва заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за Договором-1.

Відповідно до статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

До правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Враховуючи, що позивач звернувся за стягненням 3% річних та інфляційних втрат, то суд повинен встановити, чи дотримано строки позовної давності.

Із наданих позивачем розрахунків вбачається, що ним визначено період для стягнення 3% річних та інфляційних втрат з 09.02.2015 по 07.02.2018 за Договором-1, а тому, враховуючи, що позивач звернувся до суду із позовом 08.02.2018 (про що свідчить вхідний штемпель Господарського суду міста Києва на позовній заяві), суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не було пропущено строк позовної давності за заявленими ним вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за Договором-1.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Груп» в повному обсязі та, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Позивачем доведено порушення його прав та законних інтересів зі сторони відповідача.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Комунального підприємства «Київпастранс» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київпастранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2018 у справі №910/1389/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 21.08.2018 у справі №910/1389/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/1389/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07.12.2018.

Головуючий суддя Ю.Б.Михальська

Судді Т.І. Разіна

А.І. Тищенко