ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" грудня 2018 р. Cправа № 902/483/18

Господарський суд Вінницької області у складу судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця Волохова Олексія Сергійовича

( АДРЕСА_3)

до: Фізичної особи-підприємця Нагорняка Михайла Миколайовича

(АДРЕСА_1, 21000)

про стягнення заборгованості за поставлений товар в розмірі 179 280 грн.

за участю секретаря судового засідання Незамай Д.Д.,

представників сторін:

позивача Остафійчук М.В. за договором;

відповідача Нагорняк М.М. підприємець, Найчук О.Є. за ордером;

ВСТАНОВИВ:

13.08.2018 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява №б/н від 09.08.2018 Фізичної особи-підприємця Волохова Олексія Сергійовича до Фізичної особи-підприємця Нагорняка Михайла Миколайовича про стягнення заборгованості за поставлений товар в розмірі 179 280,00 грн.

Відповідно до ч. 1 п. 16.1. Порядку автоматизованого розподілу судових справ в Господарському суді Вінницької області, здійсненого автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2018, позовну заяву № б/н від 09.08.2018 розподілено судді Лабунській Т.І.

Ухвалою суду від 15.08.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/483/18 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14.09.2018.

За заявою судді Лабунської Т.І. від 20.08.2018 № 902/483/18/1096/18, на підставі ч.2 п. 16.1 Порядку автоматизованого розподілу судових справ в Господарському суді Вінницької області, здійснено повторний автоматизований розподіл справи №902/483/18.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2018 справу №902/483/18 розподілено судді Матвійчуку В.В.

Ухвалою суду від 27.08.2018 справу прийнято до свого провадження суддею Матвійчуком В.В. Підготовче засідання призначено на 25.09.2018.

Ухвалою суду від 25.09.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів. Підготовче засідання відкладено на 06.11.2018.

Підготовче засідання у визначену судом дату (06.11.2018р.) не відбулось, оскільки згідно даних табелю Господарського суду Вінницької області з 29.10.2018 по 09.11.2018 суддя Матвійчук В.В. перебував на лікарняному, а в період з 12.11.2018 по 16.11.2018 перебував у відрядженні.

Ухвалою суду від 20.11.2018 підготовче засідання призначено на 26.11.2018.

При розгляді справи 26.11.2018, за письмовою згодою представників сторін, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 26.11.2018. Оголошено перерву в судовому засіданні до 03.12.2018 (протокольна ухвала від 26.11.2018)

На визначену судом дату з'явились представники сторін. У судовому засіданні представник Позивача позов підтримав, Відповідач та його представник позову не визнали з підстав, наведених у відзиві.

У судовому засіданні 03.12.2018 прийнято судове рішення.

Стислий виклад позицій учасників судового процесу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що 19.02.2018 між ФОП Волоховим Олексієм Сергійовичем (надалі - Позивач) та ФОП Нагорняком Михайлом Миколайовичем (надалі - Відповідач) укладено усний договір про постачання 18 тон насіння кукурудзи сорту Солонянський 298 СВ (надалі - Товар) на загальну суму 194 400,00 грн. Факт досягнення усної домовленості про поставку Товару підтверджується електронною перепискою з офіційних електронних адрес Позивача та Відповідача. Так, 19.02.2018 Позивач з офіційної електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслав на електронну адресу Відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 проект договору поставки №19/02-18 від 19.02.2018 для погодження та підписання. Факт погодження всіх вимог договору Відповідачем підтверджується електронним листом від 26.02.2018. На виконання взятих на себе зобов'язань, Позивач 26.02.2018 та 20.04.2018 відвантажив Відповідачу насіння кукурудзи сорту Солонянський 298 СВ, проте останнім оплату його вартості здійснено не було.

Позивач неодноразово звертався до Відповідача з вимогою сплатити кошти за поставлений Товар чи частину Товару, однак, Відповідач ігнорує вказані вимоги та ухиляється від сплати заборгованих коштів.

Окрім того, з метою досудового врегулювання спору, 19.07.2018 на адресу Відповідача було надіслано вимогу про виконання грошового зобов'язання, зокрема, сплату заборгованості за поставлений товар в сумі 179 280,00 грн. Вказана вимога особисто отримана Відповідачем 27.07.2018, однак відповіді на момент подання позовної заяви Позивачем не отримано.

Відповідач у відзиві б/н від 26.10.2018 заперечує той факт, що між сторонами було укладено усний договір про постачання 18 тон насіння кукурудзи сорту Солонянський 298 СВ на загальну суму 194 400 грн. Наголошує, що договір між сторонами не було укладено, узгоджено та підписано, оскільки його зміст не відображав реальну домовленість між сторонами та умови даного договору, передбачені п.п. 2.4, 3.1, 6.6 не влаштовували ФОП Нагорняка М. М. в частині щодо переходу права власності на товар з моменту передачі товару та в частині розрахунків за поставлений товар протягом 30 днів з моменту поставки товару, та неприйняття претензій щодо якості товару після його передачі. В дійсності між сторонами було укладено Договір про реалізацію продукції, що підпадає під ознаки договору комісії, при цьому товар залишається власністю продавця до моменту його реалізації.

Окрім того Відповідач зазначає, що поставлене для реалізації насіння кукурудзи є неякісним, не відповідає вимогам законодавства у сфері насінництва, поставлене в порушення вимог Закону України «Про насіння та садивний матеріал», не може бути реалізованим, тож підлягає поверненню його постачальнику ФОП Волохову О. С.

У відповіді на відзив № б/н від 02.11.2018 Позивач заперечує проти доводів Відповідача, та зазначає, що з матеріалів справи, зокрема, електронної переписки Позивача з Відповідачем від 26.02.2018 року о 20:37 год. чітко зазначено факт погодження ФОП Нагорняком М.М. Договору поставки. З правовідносин, що виникли між сторонами, істотних умов договору комісії не вбачається, оскільки договір комісії між ФОП Волохов О.С. та ФОП Нагорняком М.М. не укладався, будь-яка комісійна плата, обов'язки комісіонера, його звіт та інші істотні ознаки договору комісії передбачені не були. До того ж, вказаний договір повинен укладатися в письмовій формі, чого зроблено не було.

В спростування доводів Відповідача щодо неякісної продукції, Позивач вказує, що Відповідачем до відзиву надано Протокол випробувань № 347 від 12.01.2018 вимірювальної лабораторії ТОВ «Вінницька обласна станція насінництва кормових культур», яким проведено випробування насіння кукурудзи сорту Солонянський 298 СВ, дата надходження зразка 05.01.2018. Однак, за підписом директора вимірювальної лабораторії ТОВ «Вінницька обласна станція насінництва кормових культур» ОСОБА_6 складено Протокол випробувань №30 від 01.02.2018, відповідно до якого зразок насіння кукурудзи сорту Солонянський 298 СВ по схожості відповідає нормам ДСТУ 2240-93. Таким чином, поставлений Позивачем на користь Відповідача Товар насіння кукурудзи, згідно вимог Державного стандарту України 2240-93 щодо насіння сільськогосподарських культур, сортових та посівних якостей, їх технічні умови, відповідає вимогам законодавства у сфері насінництва, зокрема Закону України «Про насіння та садивний матеріал».

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

В грудні 2017 року, шляхом листування на електронні адреси, між Фізичною особою - підприємцем Волоховим Олексієм Сергійовичем (Позивач) та Фізичною особою - підприємцем Нагорняком Михайлом Миколайовичем (Відповідач) велися перемовини щодо укладення договору поставки насіння кукурудзи.

19.02.2018 Позивачем направлено на електронну адресу Відповідача проект Договору поставки № 19/02-18 від 19.02.2018 на поставку насіння кукурудзи загальною вартістю 194 400 грн.

Як встановлено судом, та підтверджується сторонами, Договору поставки № 19/02-18 від 19.02.2018 Відповідачем не підписано.

Попри це, 26.02.2018 Позивач відправив Відповідачу 8 тон насіння кукурудзи сорту Солонянський 298 СВ на загальну суму 86 400,00 грн. 20.04.2018 Позивач відправив Відповідачу 8,6 тон насіння кукурудзи сорту Солонянський 298 СВ на загальну суму 92 880 гривень та 0,88 тони насіння соняшника сорту Персей F1 на загальну суму 40 ООО гривень.

Наведені обставини підтверджуються товарно-транспортними накладними № 26022018 від 26.02.2018 та № 20042018 від 20.04.2018, та не оспорюються Відповідачем.

Позивач стверджує, та матеріалами справи підтверджується, що Відповідачем перераховано на рахунок Позивача 40 000,00 грн, які останнім зараховано як оплату за насіння соняшника сорту Персей F1. При цьому, розрахунків за насіння кукурудзи сорту Солонянський 298 СВ загальною кількістю 16,6 тон, на сумі 179 280,00 грн Відповідачем не проведено.

За доводами Позивача, останній неодноразово звертався до Відповідача з вимогою сплатити кошти за поставлений Товар чи частину Товару, однак, Відповідач ігнорує вказані вимоги та ухиляється від сплати заборгованих коштів.

Окрім того, 19.07.2018 на адресу Відповідача було надіслано вимогу з вимогою сплати заборгованості за поставлений Товар - насіння кукурудзи сорту Солонянський 298 СВ, в сумі 179 280,00 грн. Вказана вимога отримана Відповідачем особисто 27.07.2018, проте відповіді не надано.

Оцінивши докази, долучені до матеріалів справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких міркувань.

Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору, відповідно ст. 3 Цивільного кодексу України.

Згідно п. 1, ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.2 ст.205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб шляхом прийняття поставленого товару та часткової оплати Відповідачем поставленого товару, що не суперечить вимогам ст.181 Господарського кодексу України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань (частина 7).

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується та не спростовано Відповідачем, що Позивачем поставлено Відповідачу товар на загальну суму 219 280,00 грн.

Натомість Відповідач за отриманий товар розрахувався частково в сумі 40 000,00 грн, в результаті чого заборгованість за поставлений товар склала 179 280,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існували позадоговірні відносини по поставці товару, які регулюються ст. 692 ЦК України.

Відповідно до вказаної статті покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

Таким чином, ст. 692 ЦК України, зокрема ч.1, чітко встановлено строк виконання Відповідачем, як покупцем, свого зобов'язання щодо оплати за поставлений йому товар- після його прийняття.

Тому, оскільки Позивачем поставлено товар на підставі товарно-транспортних накладних № 26022018 від 26.02.2018 та № 20042018 від 20.04.2018, то, відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.692 ЦК України, зобов'язання Відповідача щодо сплати Позивачу вартості поставленого товару повинно було бути виконано не пізніше наступного дня -27.02.2018 та 21.04.2018 відповідно.

Наведеним спростовуються доводи Відповідача щодо укладення між Сторонами договору про реалізацію продукції.

Виходячи з наявних матеріалів справи та наведених законодавчих приписів, суд дійшов висновку, що Позивачем належним чином виконано взяті а себе зобов'язання по поставці Відповідачу товару за договором поставки, укладеним у спрощений спосіб. Тоді як Відповідач, прийнявши до виконання зобов'язання, виконав їх лише частково, перерахувавши на рахунок Позивача 40 000,00 грн.

Отже, у встановлений законом, ст. 692 ЦК України, строк заборгованість Відповідачем погашена не була, та наявність у Відповідача вищевказаної заборгованості, яка не була погашена на час подання позову, та залишається непогашеною на даний час, Позивачем належним чином відповідно до ст.ст. 525, 526, 655 ЦК України та ст.ст. 181, 193, 265 ГК України доведена, документально підтверджена і Відповідачем не спростована.

Виходячи з встановлених обставин справи, суд вважає вимогу Позивача про стягнення боргу в розмірі 179 280,00 грн. правомірною та обґрунтованою з огляду на що задовольняє її.

Доводи Відповідача щодо поставки Позивачем товару неналежної якості судом не беруться до уваги з огляду на наступне.

Так, пунктом 5 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення й товарів народного споживання по кількості та якості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7 (надалі Інструкція П-7) визначено, що продукція, яка надійшла в справній тарі, приймається по якості та комплектності, як правило, на складі кінцевого одержувача.

Покупці - бази збутових, постачальницьких, заготівельних організацій, оптових і роздрібних торгових підприємств і інші покупці, що перевідправляють продукцію в тарі або упаковці початкового виробника (відправника), повинні проводити приймання продукції за якістю і комплектності у випадках, передбачених обов'язковими правилами або договором, а також при отриманні продукції в пошкодженій, відкритій або немаркованої тарі, в тарі з пошкодженою пломбою або за наявності ознак псування (теча, бій і т. д.).

Покупці - бази збутових, постачальницьких, заготівельних організацій, оптових і роздрібних торгових підприємств і інші покупці, що перевідправляють продукцію в тарі або упаковці початкового виробника (відправника), повинні проводити приймання продукції за якістю і комплектності у випадках, передбачених обов'язковими правилами або договором, а також при отриманні продукції в пошкодженій, відкритій або немаркованої тарі, в тарі з пошкодженою пломбою або за наявності ознак псування (теча, бій і т. д.).

Зазначені підприємства та організації зобов'язані зберігати продукцію, яка підлягає перевідправці, в умовах, що забезпечують збереження якості і комплектність її.

Підпунктом 2 пункту 6 вказаної Інструкції П-7 передбачено, що приймання продукції за якістю і комплектності проводиться на складі одержувача при міжміських поставках у строки - не пізніше 20 днів, а що швидко псується, - не пізніше 24 годин після видачі продукції органом транспорту чи надходження її на склад одержувача при доставці продукції постачальником чи при вивезенні продукції одержувачем.

Згідно з п. 9 Інструкції П-7 акт про приховані недоліки продукції повинен бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, однак не пізніше чотирьох місяців з дня надходження продукції на склад одержувача, виявив приховані недоліки, якщо інші терміни не встановлені обов'язковими для сторін правилами.

Коли приховані недоліки продукції можуть бути виявлені лише в процесі її обробки, виробленої послідовно двома або декількома підприємствами, акт про приховані недоліки має бути складений не пізніше чотирьох місяців з дня отримання продукції підприємством, який виявив недоліки.

Акт про приховані недоліки, виявлені в продукції з гарантійними термінами служби або зберігання, повинен бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, але в межах встановленого гарантійного терміну.

Якщо для участі в складанні акта викликається представник виготовлювача (відправника), то до встановленого 5-денного терміну додається час, необхідний для його приїзду.

Прихованими недоліками визнаються такі недоліки, які не могли бути виявлені при звичайній для даного виду продукції перевірці і виявлені лише в процесі обробки, підготовки до монтажу, в процесі монтажу, випробування, використання і зберігання продукції.

Пункт 10 Інструкції П-7 визначає, що приймання вважається проведеним своєчасно, якщо перевірка якості і комплектності продукції закінчено у встановлений термін.

Відповідно до п. 13 вказаної Інструкції приймання продукції проводиться уповноваженими на те керівником підприємства-одержувача або його заступником, компетентними особами. Ці особи несуть відповідальність за суворе дотримання правил приймання продукції.

Пунктом 16 Інструкції П-7 передбачено, що при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам) договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції (п. 14 цієї Інструкції), одержувач призупиняє подальшу прийомку продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів. Одержувач зобов'язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршення її якості і змішання з іншою однорідною продукцією.

Одержувач також зобов'язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції і складання двостороннього акта представника іногороднього виготовлювача (відправника), якщо це передбачено в Основних і Особливих умовах поставки, інших обов'язкових правилах або договорі.

У договорах можуть бути передбачені випадки, коли явка представника іногороднього виготовлювача (відправника) для участі в прийманні продукції за якістю і комплектності та складання акту є обов'язковою.

Пунктом 28 Інструкції №П-7 передбачено, що з відібраних зразків (проб) один залишається у отримувача, інший надсилається виробнику (відправнику) продукції. Про здачу зразків (проб) на аналіз або випробування робляться відповідні позначки в акті відбору зразків (проб). Відібрані зразки (проби) продукції повинні зберігатися одержувачем, виробником (відправником) до вирішення спору про якість продукції, а у випадках передачі матеріалів про випуск недоброякісної продукції в органи прокуратури і суду - до вирішення справи в цих органах.

За умов п.29 Інструкції №П-7, за результатами приймання продукції за якістю і комплектністю за участю представників, зазначених у пп. 19 і 20 цієї Інструкції, складається акт про фактичну якість і комплектність отриманої продукції.

Відповідно до п. 30 Інструкції П-7 акт повинен бути підписаний всіма особами, які брали участь в перевірці якості і комплектності продукції. Особа, яка не згодна зі змістом акта, зобов'язана підписати його із застереженням про свою незгоду і викласти свою думку.

В акті перед підписом осіб, які брали участь у прийманні, повинно бути зазначено, що ці особи попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акта, що містить дані, які не відповідають дійсності.

Якщо між виробником (відправником) і одержувачем виникнуть розбіжності про характер виявлених дефектів і причини їх виникнення, то для визначення якості продукції одержувач зобов'язаний запросити експерта бюро товарних експертиз, представника відповідної інспекції за якістю або іншої компетентної організації.

Крім того, згідно п.31 Інструкції №П-7, до акта, складеного в порядку, передбаченому в п.29 цієї Інструкції, мають бути додані: а) документи виробника (відправника), що засвідчують якість і комплектність продукції; б) пакувальні ярлики з тарних місць, в яких встановлена неналежна якість і некомплектність продукції; в) транспортний документ (накладна, коносамент); г) документ, що засвідчує повноваження представника, виділеного для участі у прийманні; г1) акт, складений відповідно до п. 16 цієї Інструкції; д) акт відбору зразків (проб) і висновок за результатами аналізу (випробування) відібраних зразків (проб); е) інші документи, що можуть свідчити про причини псування (погіршення) якості продукції або її некомплектності (комерційні акти, для швидкопсувних вантажів відомості про температурний режим, а також відомість подачі і прибирання вагонів, пам'ятка прийомоздавача при вивантаженні вантажу вантажоодержувачем на місцях загального користування та ін.).

Як встановлено судом, передбаченого Інструкцією №П-7 акту про виявлені недоліки та про фактичну якість товару, Відповідачем на підтвердження своїх доводів до матеріалів справи не надано.

На підтвердження поставки Позивачем неякісного товару, Відповідач надав протокол випробувань зразків № 347 від 12.01.2018, проведений вимірювальною лабораторією ТОВ «Вінницька обласна станція насінництва кормових культур». Замовником дослідження є ФОП Нагорняк М.М., постачальника не визначено, маса партії - 18 тон, дата одержання зразків - 05.01.2018, кінець випробувань - 12.01.2018, мета випробувань: визначення показників якості насіння - схожість.

За результатами досліджень встановлено, що зразок насіння по схожості не відповідає нормам ДСТУ 2240-93.

Водночас із зазначеного протоколу не можливо встановити з якого саме товару було проведено дослідження.

При цьому, Відповідачем не надано, та матеріали справи не містять відповідних протоколів відбору зразків (проб) із зазначенням (від кого та коли товар було одержано, яка кількість товару оглянута, її вага та умови зберігання), як те визначено п. п.27 Інструкції №П-7.

До того ж суд зважає на ту обставину, що протокол випробувань зразків № 347 датований 12.01.2018, тоді як поставка товару, заборгованість за яким є предметом спору в даній справі, відбувалась 26.02.2018 та 20.04.2018.

Інших доказів щодо якості поставленого Відповідачем не надано.

В спростування доводів Відповідача щодо надання Позивачем товару на реалізацію, окрім зазначеного вище, суд наголошує, що питання про реалізацію поставленого Позивачем товару (насіння кукурудзи) узгоджувалось сторонами в електронному листуванні в грудні 2017 року. При цьому, дане листування стосувалось товару у кількості 30 кг, який Позивачем направлено Відповідачу "Новою поштою" 22.12.2017. Вказана обставина визнана представниками cторін при розгляді справи.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Щодо наданого сторонами листування у месенджері Viber суд зазначає наступне.

Згідно ч. 3-5 ст. 96 ГПК України, учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.11 «Про електронний цифровий підпис», електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу.

Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлює основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів.

Частиною 1 ст. 5 цього Закону визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа.

У ч.1 ст.6 цього ж Закону вказано, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

Законом України «Про електронний цифровий підпис» терміни вживаються у такому значенні:

Електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов'язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних;

Електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Сторонами не надано доказів дотримання ними вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронний цифровий підпис».

А отже, надане сторонами листування у месенджері Viber суд не приймає як належні та допустимі докази.

Враховуючи обставини справи та наявні матеріали, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, Позивачем заявлено до стягнення 21 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесених витрат у сумі 21 000,00 грн. представник позивача надав копію договору № 21-LS/18 про надання правової допомоги від 07.08.2018, укладений між Адвокатським об'єднанням «СЕЕ Атторнейс» та ФОП Волоховим О.С. про надання правової допомоги та представництва як позивача у господарському судочинстві, попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу від 07.08.2018 підписаний адвокатом Остафійчук М.В. та керуючим партнером АО «СЕЕ Атторнейс» ОСОБА_8, а також докази оплати правничої допомоги Позивачем на суму 21 000,00 грн. за платіжним дорученням № 8 від 08.08.2018. Вказані докази суд вважає достатніми для підтвердження факту надання адвокатських послуг у справі № 902/483/18.

У той же час, відповідно до положень Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» (п. 6.5), господарський суд враховує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

У даному випадку суд приймає до уваги той факт, що спір у справі не є складним, підготовка позову не займає великого обсягу правових знань та часу, тривалість розгляду справи не перевищила 3 засідань, у яких, у 2 засіданнях, інтереси Позивача представляв адвокат Остафійчук М.В. При цьому суд зважає, що в судове засідання 25.09.2018 представник Позивача не з'явився, а судове засідання 03.12.2018, за клопотанням представника Позивача, проведено в режимі відеоконференції. Також суд застосовує співрозмірність винагороди за адвокатські послуги обсягу наданих послуг в межах даної справи адвокатом, у зв'язку з чим суд зменшує розмір судових витрат на професійну правничу допомогу до 10 500,00 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору в сумі 2 689,20 грн..

Керуючись статтями 2, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Нагорняка Михайла Миколайовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця Волохова Олексія Сергійовича (АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 179 280 (сто сімдесят дев'ять тисяч двісті вісімдесят) грн 00 коп - заборгованості; 10 500 (десять тисяч п'ятсот) грн 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу та 2 689 (дві тисячі шістсот вісімдесят дев'ять) грн 20 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Копію рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 07 грудня 2018 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2,3 - позивачу (юридична адреса: АДРЕСА_3; адреса для листування: вул. Глибочицька, 32-В, офіс 207, м. Київ, 04050)

4 - відповідачу (юридична адреса: АДРЕСА_1, 21000)