ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2221/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши справу

за позовом військового прокурора Харківського гарнізону, 61045, м. Харків, вул. Клочківська, 228, в інтересах держави в особі:

1. Державного концерну Укроборонпром, 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36, ;

2. Державного підприємства Харківський завод транспортного устаткування, 61102, м. Харків, вул. Достоєвського, 3, ;

до Приватного акціонерного товариства Харківський завод транспортного устаткування, 61035, м. Харків, вул. Каштанова, 14, ;

про стягнення заборгованості за договором № 25/1-15 на створення і передачу науково технічної продукції від 05.10.2015 у розмірі 184 763, 99 грн.

за участі представників учасників справи

прокурора - Чехунова М.В. (довіреність №1945 від 12.03.18);

позивача 1 - не з'явився;

позивача 2 - ОСОБА_1 (довіреність №б/н та б/д) ;

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність №3 від 05.03.18);

Суть спору:

Військовий прокурор Харківського гарнізону звернувся до господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі: Державного концерну Укроборонпром, Державного підприємства Харківський завод транспортного устаткування з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства Харківський завод транспортного устаткування про стягнення заборгованості за договором № 25/1-15 на створення і передачу науково технічної продукції від 05.10.2015 у розмірі 184 763, 99 грн., з яких: 117 018, 00 грн. сума основного боргу, 38 956, 97 грн. збитки від інфляції, 8 886, 96 грн. 3 % річних, 11 701, 80 грн. пеня, 8 191, 26 грн. штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення умов договору № 25/1-15 на створення і передачу науково технічної продукції від 05.10.2015 не здійснив не здійснив розрахунку з позивачем в порядку та розмірі визначеному договором, у звязку з чим позивач звернувся до суду за для стягнення з відповідача суми заборгованості за договором у сумі 184 763, 99 грн., з яких: 117 018, 00 грн. сума основного боргу, 38 956, 97 грн. збитки від інфляції, 8 886, 96 грн. 3 % річних, 11 701, 80 грн. пеня, 8 191, 26 грн. штраф.

Ухвалою від 13.08.2018 відкрито провадження у справі № 922/2221/18 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.09.2018 року о 12:30 год..

Протокольною ухвалою від 12.09.2018 відкладено підготовче засідання на 01.10.2018 о 12:00..

Протокольною ухвалою від 01.10.2018 відкладено підготовче засідання на 10.10.2018 о 12.00.

10.10.2018 протокольною ухвалою відкладено підготовче засідання на 30.10.2018 о 11:30.

Протокольною ухвалою від 30.10.2018 суд відклав підготовче провадження на 07.11.2018 о 11:30.

Ухвалою від 07.11.2018 відмовлено сторонам в затвердженні мирової угоди, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.11.2018 о 12:00.

У судовому засіданні 12.11.2018 військовий прокурор просив задовольнити позов, в обґрунтування чого зазначив, що між позивачем 2 і відповідачем укладено договір на створення і передачу науково-технічної продукції № 25/1-15 (далі по тексту - договір № 25/1-15 від 05.10.2015), у відповідності до п.п. 1.1, 1.2, 2.1, 2.2 якого замовник доручає, а виконавець зобовязується виконати зумовлену технічним завданням Замовника модернізацію РКД, яка необхідна для доробки підйомної установки УПА-60Х стосовно переводу на монтажно-транспортну базу КрАЗ-63221-032, а Замовник зобовязується прийняти модифіковану РКД і оплатити її. Склад робіт, а також строк виконання встановлені «Календарним планом робіт». Згідно з п. 4.2 договору № 25/1-15 від 05.10.2015 після закінчення кожного етапу та закінчення роботи в цілому Виконавець надає Замовнику акт здачі-приймання виконаних робіт, який повинен бути підписаний Замовником протягом 10 (десяти) календарних днів з дати отримання або надана мотивована письмова відмова від його підписання в такий же строк. Якщо протягом 10 календарних днів акт здачі-приймання не підписаний та не надана мотивована відмова від підписання, то акт вважається таким, що підписаний. Відповідно до акту передачі-приймання виконаних робіт від 25.12.2015, ДП «ХЗТУ» передало, а АТ «ХЗТУ» прийняло роботи по модифікації РКД підйомної установки УПА-60Х стосовно переводу на монтажно-транспортну базу КрАЗ-63221-032 (УПА-60ПХ). Роботи виконані у повному обсязі та прийняті відповідачем без будь-яких зауважень. Вказані акти підписані керівниками підприємств та скріплені відповідними печатками. Вартість виконаних ДП «ХЗТУ» робіт визначена в акті приймання в загальній сумі 186 018,00 грн. з урахуванням ПДВ. Положеннями п.п. 4.1, 4.3 договору № 25/1-15 від 05.10.2015 передбачено, що вартість робіт договірна, встановлюється протоколом погодження договірної ціни (додаток № 2) у сумі 186 018,00 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 31 003,00 грн. Сторонами встановлені наступні умови оплати: п. 4.3.1 для виконання робіт по договору Замовник в строк протягом 30 (тридцяти) банківських днів після підписання договору перераховує на рахунок Виконавця аванс у розмірі 50% від вартості робіт по договору. Сума отриманого авансу зараховується в загальну суму оплати за виконані роботи по договору. п. 4.3.2 остаточний розрахунок за надані за цим договором послуги Замовник здійснює шляхом перерахування грошових коштів протягом десяти банківських днів з моменту підписання обома сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт. Водночас, відповідачем здійснено часткову оплату вартості РКД у розмірі 69 000,00грн. чим порушено умови договору, у звязку з чим у відповідача залишилась заборгованість перед позивачем у розмірі 117 018,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Перший позивач явку свого повноважного представника у судове засідання не забезпечив, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас від останнього надійшли письмові пояснення вих. VOP 2.2-8558 від 07.09.2018 (вх. №26182 від 10.09.2018) щодо розгляду справи в яких позивач 1 підтримує позовні вимоги та просить задовольнити позовну заяву подану військовим прокурором в інтересах держави.

Представник позивача 2 просив задовольнити позовні вимоги наголошуючи на тому, що відповідачем порушено умови договору, а тому позов щодо стягнення з останнього суми заборгованості підлягає задоволенню.

Представник відповідача проти позову заперечує та вказує на те, що позовна заява подана прокурором з перевищенням визначених Законом України Про прокуратуру та Господарським процесуальним кодексом України повноважень, тому підлягає залишенню без розгляду. Окрім цього, відповідач зазначає, що між відповідачем та позивачем 2 існують інші договірні відносини, за якими у позивача 2 існує заборгованість перед відповідачем, разом з цим, відповідач неодноразово звертався до позивача 2 з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до ст. 601 ЦК України, у звязку з проведенням заліку обовязки відповідача з приводу сплати заявлених в позові коштів фактично припинились, предмет спору стосовно стягнення 117 018 грн. відсутній, а тому провадження в цій частині, згідно ст. 231 ГПК України, підлягає закриттю.

Разом з цим, в судовому засіданні 12.11.2018 суд, запропонував відповідачу надати пояснення з окремого питання щодо договорів на які посилається відповідач, заборгованість щодо яких відповідач просить здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог, а також надати докази щодо настання строку виконання даних договорів, у звязку з чим протокольною ухвалою від 12.11.2018 оголошено перерву у судовому засіданні до 26.11.2018 о 11:30.

У судовому засіданні представник відповідача жодних пояснень, щодо настання строку виконання договорів за якими можливе проведення зарахування зустрічних однорідних вимог відповідач суду не надав.

Військовий прокурор проти зарахування зустрічних однорідних вимог заперечував та зазначив про те, що відповідачем не доведено підстав для здійснення зарахування таких вимог.

Повноважний представник позивача 2 підтримав позовні вимоги та заперечував проти доводів відповідача про відсутність предмету позову у звязку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

05.10.2015 між ДП «ХЗТУ» (далі - виконавець, позивач 2) та приватним акціонерним товариством «Харківський завод транспортного устаткування», далі по тексту - AT «ХЗТУ» (далі замовник, відповідач) був укладений договір на створення і передачу науково-технічної продукції № 25/1-15 (далі по тексту - договір № 25/1-15 від 05.10.2015), у відповідності до п.п. 1.1, 1.2, 2.1, 2.2 якого замовник доручає, а виконавець зобовязується виконати зумовлену технічним завданням замовника модернізацію РКД, яка необхідна для доробки підйомної установки УПА-60Х стосовно переводу на монтажно-транспортну базу КрАЗ-63221-032, а замовник зобовязується прийняти модифіковану РКД і оплатити її. Склад робіт, а також строк виконання встановлені «Календарним планом робіт».

Під документацією розуміється робоча конструкторська документація (РКД), яка використовується Замовником для виготовлення Виробу. Виробом є підйомна установка УПА-60Х та її складові частини.

Додатковою угодою №1 від 19.11.2015 сторони погодили, що строк виконання робіт встановлюється до 25.12.2015, а додатком № 3 сторони погодили конкретний перелік РКД, яка розробляється відповідно до умов договору № 25/1-15 від 05.10.2015.

Згідно з п. 4.2 договору № 25/1-15 від 05.10.2015 після закінчення кожного етапу та закінчення роботи в цілому виконавець надає замовнику акт здачі- приймання виконаних робіт, який повинен бути підписаний замовником протягом 10 (десяти) календарних днів з дати отримання або надана мотивована письмова відмова від його підписання в такий же строк. Якщо протягом 10 календарних днів акт здачі-приймання не підписаний та не надана мотивована відмова від підписання, то акт вважається таким, що підписаний.

Положеннями п.п. 4.1, 4.3 договору № 25/1-15 від 05.10.2015 передбачено, що вартість робіт договірна, встановлюється протоколом погодження договірної ціни (додаток № 2) у сумі 186 018,00 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 31 003,00 грн.

Сторонами встановлені наступні умови оплати:

п. 4.3.1 для виконання робіт по договору замовник в строк протягом 30 (тридцяти) банківських днів після підписання договору перераховує на рахунок Виконавця аванс у розмірі 50% від вартості робіт по договору. Сума отриманого авансу зараховується в загальну суму оплати за виконані роботи по договору.

п. 4.3.2 остаточний розрахунок за надані за цим договором послуги замовник здійснює шляхом перерахування грошових коштів протягом десяти банківських днів з моменту підписання обома сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт.

Відповідно до п. 9.7 договору визначено, що даний договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2016, а в частині виконання зобовязань до повного їх виконання

Як свідчить виписка із банківського рахунку ДП «ХТЗУ», відповідач здійснив оплату вартості розробки робочої конструкторської документації в наступні терміни та в таких розмірах: -12.01.2016 - в сумі 69 000,00 грн.

На виконання умов договору між позивачем 2 та відповідачем підписано акт передачі-приймання виконаних робіт від 25.12.2015, згідно якого ДП «ХЗТУ» передало, а АТ «ХЗТУ» прийняло роботи по модифікації РКД підйомної установки УПА-60Х стосовно переводу на монтажно-транспортну базу КрАЗ-63221-032 (УПА-60ПХ). Роботи виконані у повному обсязі та прийняті відповідачем без будь-яких зауважень. Вказані акти підписані керівниками підприємств та скріплені відповідними печатками. Вартість виконаних ДП «ХЗТУ» робіт визначена в акті приймання в загальній сумі 186 018,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Проте, як стверджує військовий прокурор та позивач 2 в порушення прийнятих на себе за договором № 25/1-15 грошових зобовязань, АТ «ХЗТУ» здійснило оплату вартості виконаних робіт по модернізації робочо-конструкторської документації лише частково на суму 69 000,00 грн., що є порушенням умов п. 4.3.2 даного договору, який встановлює обовязком відповідача здійснити оплату вартості виконаної роботи протягом десяти банківських днів з моменту підписання акту приймання передачі. В результаті викладеного, станом на 30.07.2018 за відповідачем рахується прострочена заборгованість перед ДП «ХЗТУ» в сумі 117 018,00 грн., у звязку з чим, враховуючи прострочення відповідачем виконання зобовязання стягненню з останнього підлягає заборгованість в сумі 184 763, 99 грн., з яких: 117 018, 00 грн. сума основного боргу, 38 956, 97 грн. збитки від інфляції, 8 886, 96 грн. 3 % річних, 11 701, 80 грн. пеня, 8 191, 26 грн. штраф.

Водночас, відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що між ним та позивачем 2 існують інші договірні відносини, в яких існує заборгованість позивача 2 перед відповідачем, а саме: за договором №3/35-11 по оренді компютерного обладнання від 05.02.2011 у розмірі 24 750,00грн., за договором №8/20-16 від 16.06.2016 про виконання робіт по обробці деталей БТР у сумі 80 146,55 грн., за договором №8/22-16 від 06.07.2016 про виконання робіт по обробці деталей БТР у сумі 31508,19, яка значно більша ніж розмір заборгованості за договором 25/1-15, у звязку з чим предмет позову щодо стягнення 117 018,00грн. відсутній, оскільки відповідач звертався до позивача 2 з заявою про зарахування зустрічних вимог, в якій просив позивача 2 зарахувати в якості заліку зустрічних однорідних вимог на суму 117 018,00грн.заборгованість за договорами: - №3/35-11 від 05.02.2011 у розмірі 20 250,00грн., - №8/20-16 від 16.06.2016 у сумі 80 146,55 грн., №8/22-16 від 06.07.2016 у розмірі 16 621,45грн., а відтак на думку відповідача провадження по справі підлягає закриттю з підстав відсутності предмету позову.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 131-1 Конституції України, у випадках, передбачених законом, на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді.

Ці повноваження прокурора закріплені також у статті 53 ГПК України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру", відповідно до яких підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (мотивувальна частина рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № З-рп/99).

Згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення державного концерну "Укроборонпром" від 29.12.2010 № 1221 було утворено Державний концерн "Укроборонпром" (далі - Концерн) з включенням до його складу державних підприємств згідно з додатком. Вказане обумовлено метою підвищення ефективності функціонування державних підприємств, які провадять господарську діяльність у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації та утилізації озброєння, військової і спеціальної техніки та боєприпасів і беруть участь у військово-технічному співробітництві з іноземними державами.

Відповідно до пункту 1 Статуту Державного концерну "Укроборонпром", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 № 993, Концерн є державним господарським об'єднанням, утвореним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1221 "Про утворення Державного концерну "Укроборонпром", функції з управління Концерном та контроль за його діяльністю здійснює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" управління об'єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням розпорядженням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

До переліку суб'єктів управління об'єктами державної власності, згідно зі статтею 4 вищевказаного Закону, відносяться, зокрема, державні господарські об'єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації.

У відповідності до статті 3 Закону України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" суб'єктами управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі є: Кабінет Міністрів України; Державний концерн "Укроборонпром".

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" Державний концерн "Укроборонпром" є уповноваженим суб'єктом господарювання з управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі. До складу Концерну входять державні підприємства оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенні підприємства (далі - учасники Концерну), на основі фінансової залежності від одного або групи учасників Концерну, який виконує функції із забезпечення науково-технічного і виробничого розвитку, а також провадить інвестиційну, фінансову, зовнішньоекономічну та інші види діяльності. Учасники Концерну не перебувають в управлінні органів виконавчої влади.

Таким чином, Концерн є суб'єктом, уповноваженим здійснювати функції держави щодо управління державним майном та управління підприємствами - учасниками об'єднання у оборонно-промисловому комплексі. При цьому спеціальними законодавчими актами Концерну надано право здійснювати повноваження та правомочності, пов'язані із реалізацією функцій держави, якими першочергово наділені виключно органи державної влади.

За цих обставин, враховуючи наявність делегованих державою повноважень у сфері управління об'єктами державної власності в оборонно - промисловому комплексі, інтереси Держави Україна полягають у розвитку оборонно-промислового комплексу України, одним із спеціальних суб'єктів якого є державний концерн "Укроборонпром", до компетенції якого віднесені повноваження, визначені у Законі України "Про особливості управління обєктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі".

У свою чергу, ДП "Харківський завод транспортного устаткування", як підприємство, яке входить до складу ДП "Укроборонпром", є безпосереднім учасником оборонно-промислового комплексу, а його господарська діяльність безпосередньо впливає на інтереси держави у відповідній сфері.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 по справі № 918/376/17.

Оскільки учасники Концерну, одним із яких є другий позивач, перебувають виключно в управлінні Державного концерну "Укроборонпром", та не можуть перебувати в управлінні будь-яких органів виконавчої влади (зокрема, міністерств), Концерн є належним позивачем щодо вимог, пов'язаних із відновленням прав держави у зв'язку із істотним порушенням відповідачем власних зобов'язань перед ДП "Харківський завод транспортного устаткування".

Невиконання або неналежне виконання умов договорів, укладених з ПАТ "Харківський завод транспортного устаткування" завдає збитків державному підприємству, а відтак і державі.

Вказані обставини є підставою для представництва військовою прокуратурою Харківського гарнізону в суді інтересів держави в особі Державного концерну "Укроборонпром" та ДП "Харківський завод транспортного устаткування" у форм звернення до суду з цим позовом та участі прокурора в його розгляді.

Водночас, в порушення вимог п.п. 4, 10 "Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2008 №1040, ДК "Укроборонпром", ДП "Харківський завод транспортного устаткування" заходи представницького характеру щодо захисту порушених прав держави не здійснювали.

Вказана бездіяльність позивачів щодо судового захисту порушених інтересів держави, відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" є підставою для представництва прокурором інтересів держави в судових органах шляхом пред'явлення відповідного позову.

На виконання вимог частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" військовою прокуратурою Харківського гарнізону було повідомлено позивачів про необхідність представництва військовою прокуратурою інтересів держави у формі звернення до суду з цим позовом та участі в його розгляді.

Підсумовуючи викладене суд вважає, що прокурор правомірно та з дотриманням наданих законодавством повноважень звернувся до господарського суду з даним позовом в інтересах держави в особі позивачів.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору підряду, згідно якого та в силу ст. 837 ЦК України , що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За приписами ч. 1 ст. 843, ст. 844 ЦК України у договорі підряду встановлюється ціна роботи або спосіб її визначення, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін.

Відповідно до ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем 2 виконано роботи по модифікації РКД підйомної установки УПА-60Х стосовно переводу на монтажно-транспортну базу КрАЗ-63221-032 (УПА-60ПХ). Роботи виконані у повному обсязі та прийняті відповідачем без будь-яких зауважень. Вказані акти підписані керівниками підприємств та скріплені відповідними печатками. Вартість виконаних ДП «ХЗТУ» робіт визначена в акті приймання в загальній сумі 186 018,00 грн. з урахуванням ПДВ..

Водночас, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, а саме виписки із банківського рахунку ДП «ХТЗУ», відповідач частково здійснив оплату вартості розробки робочої конструкторської документації в сумі 69 000,00 грн..

Таким чином судом встановлено, що відповідачем не у повному обсязі виконано взяті на себе зобов'язання за договором № 25/1-15 від 05.10.2015. в частині своєчасної та повної оплати вартості виконаних позивачем 2 робіт, у зв'язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість оплати вартості робіт в сумі 117 018,00 грн..

Твердження відповідача про здійснення між сторонами зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 117 018,00 грн., суд відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з форм припинення зобов'язання, внаслідок якого має місце індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна/коштів боржника.

При цьому, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати певним умовам, зокрема: бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобовязанням є кредитором за другим); бути однорідними, тобто зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду (гроші, однорідні речі); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги; ясними (відсутність спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання), тобто тільки за умови безспірності наявності між сторонами зобов'язань може бути проведене зарахування зустрічних однорідних вимог.

Як встановлено матеріалами справи між позивачем 2 та відповідачем укладено договори №3/35-11 по оренді компютерного обладнання від 05.02.2011, №8/20-16 від 16.06.2016 про виконання робіт по обробці деталей БТР та №8/22-16 від 06.07.2016 про виконання робіт по обробці деталей БТР.

Згідно п.п. 1.1, 3.1, 3.2 договору №3/35-11 по оренді компютерного обладнання від 05.02.2011, за даним договором відповідач надає у тимчасове користування позивачу 2 майно визначене договором, а позивач 2 зобовязується виплатити орендну плату у розмір 660,00грн. з ПДВ за останній місяць строку дії оренди в строк не пізніше 1 дня, попередньому дню передання майна. Водночас відповідачем надано докази, які підтверджують виконання даного договору.

Згідно п.п 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 договору №8/20-16 від 16.06.2016 про виконання робіт по обробці деталей БТР, за даним договором позивач 2 доручає, а відповідач зобовязується виконати роботи, вартість та обсяг яких визначається в специфікації, разом з цим остаточний розрахунок здійснюється виходячи з суми виплаченого авансу, часткового розрахунку і погодженої ціни на роботи. Крім цього, відповідачем долучені докази щодо виконання вказаного договору, а саме: специфікації та акти виконаних робіт підписані сторонами без зауважень.

Згідно п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 договору №8/22-16 від 06.07.2016 про виконання робіт по обробці деталей БТР, позивач 2 доручає а відповідач зобовязується виконати роботи по виготовленню виробів із матеріалу позивача 2 згідно специфікацій, водночас загальна вартість продукції складає 90 531,90 грн. з ПДВ, при цьому остаточний розрахунок здійснюється виходячи з суми виплаченого авансу, часткового розрахунку і погодженої ціни на роботи. Водночас відповідачем долучено до матеріалів справи докази, які підтверджують виконання вказаного договору.

Водночас, як вбачається з заяви про залік зустрічних однорідних вимог №788 від 02.07.2018 р., яка отримана позивачем 2 під час розгляду справи, відповідач вказує на наявність у позивача 2 заборгованості перед відповідачем у сумі 136 404,74грн. за договором №3/35-11 по оренді компютерного обладнання від 05.02.2011 у розмірі 24 750,00грн., за договором №8/20-16 від 16.06.2016 про виконання робіт по обробці деталей БТР у сумі 80 146,55 грн., за договором №8/22-16 від 06.07.2016 про виконання робіт по обробці деталей БТР у сумі 31508,19 грн.. Проте, відповідачем, не зважаючи на встановлення судом можливості надати докази щодо настання строку виконання визначених грошових вимог, в порушення ст. 74 ГПК України та 601 ЦК України, не надано жодних доказів, які б підтверджували обставини настання строку виконання вимог згідно договорів №8/22-16 від 06.07.2016, №8/20-16 від 16.06.2016 та №3/35-11 від 05.02.2011, а відтак відсутні підстави для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою ПАТ "Харківський завод транспортного устаткування" №788 від 02.07.2018 в порядку визначеному ст. 601 ЦК України.

Зважаючи на вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що відповідачем не заперечувався факт наявності заборгованості та не було спростовано встановлених фактів, викладених у позові стосовно неналежного виконання своїх зобов'язань за договором № 25/1-15 на створення і передачу науково технічної продукції від 05.10.2015, у звязку з чим, суд дійшов висновку, що заборгованість щодо оплати вартості виконаних робіт згідно договором №25/1-15 в розмірі 117 018,00 грн. підтверджена матеріалами справи, законодавчо обґрунтована, а тому підлягає задоволенню.

Розглянувши вимогу про стягнення з відповідача 11 701,80 грн. пені та 8 191,26 грн. штрафу, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, невиконання зобов'язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), визнається згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання, в результаті чого настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Стаття 549 ЦК України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.4 договору №25/1-15 від 05.10.2015 передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати Замовник виплачує Виконавцю пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного грошового зобовязання за кожний день невиконання/затримки, але не більш 10% від суми грошового зобовязання.

В силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 15.01.2015 у справі № 910/23600/13/3-204гс14.

В даному випадку, з матеріалів справи вбачається, що позивач є суб'єктом господарювання, що належить до державних підприємств оборонно-промислового комплексу.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені та штрафу, враховуючи п. 6.4 спірного договору, яким сторони погодили таку відповідальність, як нарахування пені у розмірі не більше 10% від суми простроченого платежу, та приймаючи до уваги те, що відповідач прострочив оплату вартості виконаних робіт згідно договору, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 11 701,80 грн. пені та штрафу у розмірі 8 191,26 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо нарахування інфляційних у розмірі 38 965,97грн. та 3% річних у розмірі 8 886,96 грн., розрахованих з 13.01.2016 до 30.07.2018, суд виходить з наступного.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування інфляційних у розмірі 38 965,97грн. та 3% річних у розмірі 8 886,96 грн., розрахованих з 13.01.2016 до 30.07.2018 р., суд приходить до висновку, що дані нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем заявлено до стягнення виключно судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору, разом з цим, як вбачається з платіжного доручення №478 від 01.08.2018 на суму 2771,46 грн. позивачем сплачено судовий збір у розмір 2771,46 грн..

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, судовий збір, відповідно приписів ч. 1 ст. 129 ГПК України, покладається судом на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 2, 73-74, 76-79, 86, 126, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Харківський завод транспортного устаткування (61035, м. Харків, вул. Каштанова, 14, ) на користь Державного підприємства Харківський завод транспортного устаткування (61102, м. Харків, вул. Достоєвського, 3, ) суму заборгованості 184 763,99грн., яка складається з 117 018,00грн. основного боргу, 38 965,97грн. збитки від інфляції, 8 886,96грн. 3 % річних, 11 701,80грн. - пені, 8 191,26грн.- штрафу, а також витрати по сплаті судового збору 2771,46грн..

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06.12.2018.

Суддя ОСОБА_3