ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"11" грудня 2018 р. м. Київ

Справа № 911/2723/18

Суддя Господарського суду Київської області Ейвазова А.Р., розглянувши заяву Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Житлово - експлуатаційна контора №1 (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Підвальна, 1) щодо видачі судового наказу на стягнення з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) 19 100,65грн,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради Житлово - експлуатаційна контора №1 (далі - КП БМР ЖЕК №1) звернулось до Господарського суду Київської області з заявою про видачу судового наказу на стягнення з ОСОБА_1 19100,65грн заборгованості за надані послуги відповідно до договору № 14 від 01.05.2007 участі суб'єктів підприємницької діяльності у витратах на утримання будинку та прибудинкової території.

Розглянувши подану заяву, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 12 ГПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність якого заявнику невідомо.

Згідно ст. 147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, визначених ст.148 ГПК України, особі, якій належить право вимоги.

До форми і змісту заяви про видачу судового наказу пред'являються певні вимоги.

Так, відповідно до п.2 ч. 2 ст. 150 ГПК України, у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено, зокрема, місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання для (для фізичних осіб).

Так, звертаючись з даною заявою заявником адресу боржника зазначено як: АДРЕСА_2. Між тим, це не є повною адресою боржника, оскільки не вказано області.

Отже, у поданій заві зазначено неповну адресу боржника.

В силу п.1 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог ст. 150 цього Кодексу.

Окрім того, підставою для відмови у видачі судового наказу в силу п.5 ч.1 ст. 152 ГПК України, є та обставина, що з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред'явлення позову в суд за такою вимогою.

Як вбачається, з заяви про видачу судового наказу, заявник просить суд стягнути заборгованість за період з 31.01.2012 по 30.11.2018, тобто в даному випадку за частиною заявлених вимог з моменту виникнення права вимоги - наступний день після 20 числа місяця наступного за звітним (п.4.2. договору) для заборгованості за певний місяць - пройшов строк, який перевищений загальний строк позовної давності, що, відповідно до ст. 257 ЦК України, встановлено тривалістю у три роки.

Відповідно до змісту ч.3 ст. 152 ГПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

Однак, ч.3 ст.152 ГПК України не підлягає застосуванню у даному випадку, оскільки заявлені КП БМР ЖЕК №1 вимоги підлягають розгляду у наказовому провадженні, з огляду на вимоги ст..148 ГПК України, яка визначає за якими вимогами особам може звернутись до суду у наказовому провадженні або на свій вибір у спрощеному. Між тим, відповідні вимоги не можуть бути задоволені з огляду на положення п.5 ч.1 ст.152 ГПК України.

За таких обставин, суд відмовляє у видачі судового наказу за поданою заявою.

При цьому, згідно ст. 153 ГПК України: відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пп 1, 2, 8, 9 ч.1 ст. 152 ГПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків; відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пп.3-6 ч.1 ст. 152 ГПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою; заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Також, суд звертає увагу заявника, що в силу ч.2 ст.91 ГПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом; якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно ч.5 вказаної норми, учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Однак, засвідчені копії документів, долучених до заяви, не містять зазначення дати засвідчення .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.152-154, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Відмовити Комунальному підприємству Білоцерківської міської ради Житлово - експлуатаційна контора №1 у видачі судового наказу на стягнення з ОСОБА_1 19 100,65грн ззаборгованості за надані послуги відповідно до договору № 14 від 01.05.2007 участі суб'єктів підприємницької діяльності у витратах на утримання будинку та прибудинкової території.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів у порядку, визначеному ст. 257 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова