СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. Справа № 922/1163/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Россолов В.В. , суддя Склярук О.І.

при секретарі Мальченко О.О.

за участю представників сторін:

позивача - адвокат ОСОБА_1,

адвокат ОСОБА_2

відповідача - адвокат ОСОБА_3,

адвокат ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Олімп", м. Харків (вх.№ 31Х) на рішення господарського суду Харківської області від 16.08.2018 по справі № 922/1163/18 (суддя Байбак О.І, повний текст рішення складено 21.08.2018)

за позовом ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця", м. Харків

до ТОВ "Олімп", м. Харків

про стягнення 1946251,16 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця", м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп", м. Харків (далі за текстом - відповідач) плату за користування вагонами у розмірі 1946251,16 грн. згідно з відкоригованими позивачем відомостями.

Позов обґрунтовано посиланням на невиконання відповідачем умов договору про транспортно-експедиційне обслуговування від 28.01.2013 № 5908 та договору про подачу та забирання вагонів від 26.04.2013 № 0218 щодо своєчасного та повного проведення розрахунків за надані послуги у відповідності до зазначених договорів за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.08.2018 по справі № 922/1163/18 позов задоволено. Стягнуто з ТОВ Олімп (адреса: 61140, Харківська обл., м. Харків, пр. Гагаріна, 119; ) на користь ПАТ Українська залізниця в особі регіональної філії Південна залізниця публічного акціонерного товариства Українська залізниця (адреса: 61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7; ; на р/р 5199 в філії Харківське обласне управління АТ Ощадбанк, МФО 351823): 1946251,16 грн. плати за користування вагонами; 29193,77 грн. судового збору.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 16.08.2018 по справі № 922/1163/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач посилається на те, що за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 ним в повному обсязі виконано свої зобовязання з оплати наданих послуг за договором про транспортно-експедиційне обслуговування від 28.01.2013 № 5908 та договором про подачу та забирання вагонів від 26.04.2013 № 0218, що підтверджується актами здавання-приймання виконаних робіт на загальну суму 627965,56 грн., які були оплачені відповідачем.

Відповідач також вказує, що, оскільки дана судова справа стосується обставин, що відбулись у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, він вважає лист від 21.03.2013 № 298, порядок завантаження контейнерів на станції Білий Колодязь, акт обстеження умов роботи на під'їзній колії і станції примикання від 26.04.2013, неналежними доказами.

Окрім посилання на неналежність доказів, відповідач також зазначає, що надані позивачем докази є недопустимими, оскільки не ґрунтуються на первинних бухгалтерських документах, які відображають господарські операції.

Крім того, відповідач також вважає, що суд першої інстанції під час розгляду заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності невірно застосував норми матеріального права, а саме ст. 253, 261 ЦК України. Так, відповідач наполягає на тому, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню скорочений (шестимісячний) строк позовної давності, передбачений ст. 137 Статуту Залізниць України та ст. 315 ГК України. Відповідач вважає, що даний строк починає свій відлік з моменту складання позивачем акту ревізії від 21.03.2017, та відповідно сплинув 21.09.2017. Відповідач зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом тільки 02.05.2018, тобто з пропуском строку позовної давності. Також відповідач вказує на те, що акт ревізії від 21.03.2017, на який посилається позивач, стосується лише вагонів № 94812260 та № 94829322, тоді як про решту з 363 вагонів за користування якими також нараховано плату, відомості в акті відсутні. Відповідач вважає що кошти, які позивач просить з нього стягнути, за своєю правовою природою є збитками, тоді як позивачем не доведено ні протиправність дій відповідача, ні вину останнього, ні причинний звязок, ні розмір таких збитків.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.09.2018, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Олімп", м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 16.08.2018 по справі №922/1163/18. Призначено розгляд апеляційної скарги на 11.10.2018 на 14-30 год.

Позивачем 02.10.2018 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги відповідача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.10.2018 прийнято справу № 922/1163/18 до провадження Східного апеляційного господарського суду та призначено до розгляду на 22.10.2018.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.10.2018 оголошено про перерву у розгляді справи до 05.11.2018.

02.11.2018 за вх. № 624 відповідачем надані письмові пояснення в обґрунтування своїх вимог, в яких він зазначає, що в предметі Договору № 5908 відсутній перелік видів послуг, які надає Експедитор. Так само в інших розділах та пунктах Договору чітко не визначено вид послуг, які мають бути надані Експедитором.

Суд першої інстанції не визначив з якого пункту Договору № 5908 вбачається, що Експедитор зобовязаний надати ТОВ «Олімп» послугу з надання у користування вагонів, які Експедитору не належали.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 у даній справі оголошено про перерву у розгляді справи до 13.11.2018.

09.11.2018 за вх. № 890 позивачем надані заперечення на письмові пояснення відповідача. Зокрема вказує на те, що п.3.2 Договору про транспортно-експедиційне обслуговування № 5908 передбачено, що клієнт здійснює плату, в тому числі за користування вагонами. Також зазначає, що послуги по подачі та забиранню вагонів у спірний період надавало ПАТ «Укрзалізниця», а не ДП «Південна залізниця», про що свідчить додаткова угода від 25.12.2015 до Договору про подачу та забирання вагонів від 26.04.2013 № 0218.

12.11.2018 за вх.№913 відповідач подав через канцелярію суду додаткові письмові пояснення, в яких зазначає, що в жодному з ОСОБА_4 виконаних робіт за Договором № 5908 не вказано, що позивач фактично надав ТОВ «Олімп» послуги з надання у користування вагонів (платформ).

У звязку з неможливістю закінчити розгляд апеляційної скарги 13.11.2018 у судовому засіданні оголошено перерву до 29.11.2018.

28.11.2018 відповідач за вх. № 1678 подав через канцелярію суду додаткові письмові пояснення із заявою про застосування строку позовної давності.

28.11.2018 позивач також подав через канцелярію суду за вх. № 1694 додаткові заперечення.

З метою повного та всебічного розгляду справи по суті, у судовому засіданні 29.11.2018 було оголошено перерву до 11.12.2018.

04.12.2018 відповідач за вх.№1935 подав заяву про забезпечення права на справедливий суд, в який, посилаючись на неналежність доказів позивача та їх суперечність первинним бухгалтерським документам, стверджував про те, що суд першої інстанції фактично не проводив дослідження доказів, в силу чого просив суд апеляційної інстанції провести належне дослідження доказів у справі.

07.12.2018 відповідачем подано суду заяву вх.№2084 про сумніви з приводу достовірності письмових доказів та за вх. № 2085 додаткові письмові пояснення із додатковими обґрунтуваннями заяви про застосування строку позовної давності.

10.12.2018 відповідач подав через канцелярію суду за вх. № 2184 заяву про надання документів, а саме: таблиці невідповідності даних щодо подавання/забирання вагонів у «відкоригованій» відомості із даними памяток про подавання/забирання тих же самих вагонів.

11.12.2018 позивач подав за вх. № 2195 письмові пояснення щодо обґрунтування порядку нарахувань плати за користування вагонами ТОВ «Олімп» згідно відомості плати за користування вагонами від 15.11.2018.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем, як експедитором, та відповідачем, як клієнтом, укладено договір про транспортно-експедиційне обслуговування від 28.01.2013 № 5908 (далі договір про транспортно-експедиційне обслуговування; т. 1 а. с. 21-227), за умовами якого в рамках виконання договору клієнт доручає, а експедитор приймає на себе зобовязання здійснювати транспортно-експедиційне обслуговування клієнта та забезпечувати здійснення розрахунків за перевезення та додаткові операції, повязані з перевезенням, з наданням коду платника та коду вантажоодержувача/вантажовідправника Купянської дирекції залізничних перевезень.

Пунктом п. 2.1. договору про транспортно-експедиційне обслуговування передбачено обовязки експедитора за цим договором, в т.ч. виконувати експортно-імпортні і внутрішні перевезення вантажів, здійснювати транспортно-експедиційне обслуговування клієнта, забезпечувати ведення обліку вантажів та орендованих ТОВ «ОЛІМП» вагонів, що відправляються та надходять, їх інформаційне та документальне супроводження; здійснювати розрахунки за перевезення та додаткові операції, пов'язані з перевезеннями, з наданням коду платника та коду вантажоотримувача/вантажовідправника Куп'янської дирекції залізничних перевезень; надавати за додаткову плату в інтересах відповідача окремі види послуг, перелік, яких погоджено у додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 3.1. договору про транспортно-експедиційне обслуговування визначено розмір плати за транспортно-експедиційне обслуговування, передбачене п.2.1.2 даного договору, складає за один вагон: - при відправленні на станції доріг України та СНД або прибуття зі держав СНД 98,04 грн., в тому числі ПДВ 20% - 16.34 грн.; при прибуття зі станції доріг України та за вантажні операції з порожніми власними або орендованими вагонами/контейнерами 48,00 грн, в тому числі 20% - 8,00 грн.

Згідно з вимогами пункту 3.2. договору про транспортно-експедиційне обслуговування, клієнт здійснює платежі за перевезення вантажів, сплачує додаткові збори та штрафи, повязані з перевезенням, плату за користування вагонами, збір за оформлення внутрішнього транзитного документу (ВТД) та його електронної копії, за транспортно-експедиційні послуги через Купянську дирекцію залізничних перевезень Південної залізниці.

Пунктом 3.6. договору передбачено, що сторони здійснюють звірку розрахунків по факту виконання робіт, яку оформляють актом.

Пунктом 6.3 договору про транспортно-експедиційне обслуговування передбачено, що діяльність сторін регламентується діючим законодавством України, Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів, Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення, іншими нормативними актами, які регулюють міжнародні та внутрішні перевезення вантажів.

Згідно з п. 7.1. договору про транспортно-експедиційне обслуговування, цей договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2013 включно, а в частині взаєморозрахунків до повного їх завершення.

Додатковими угодами від 01.01.2016 та від 01.01.2017 сторони пролонгували строк дії договору про транспортно-експедиційне обслуговування до 31.12.2017.

Доповненням від 28.01.2013 до договору про транспортно-експедиційне обслуговування сторони узгодили вартість кожної з послуг, які позивач надає відповідачу в рамках цього договору.

Крім того, як свідчать матеріали справи, між позивачем (в договорі іменується - залізниця) та відповідачем (в договорі іменується - користувач) укладено договір про подачу та забирання вагонів № 0218 від 26.04.2013 (далі договір про подачу та забирання вагонів; т. 1 а. с. 28-331), яким сторони узгодили порядок здійснення подачі, розставлення на місця навантаження, вивантаження і забирання вагонів до місця складування вантажів на колію № 9, яка є власністю залізниці та примикає стрілочним переводом № 9 до колії № 1 станції Білий Колодязь і обслуговується локомотивом Залізниці.

Пунктом 10 договору про подачу та забирання вагонів передбачено, що час перебування вагонів на підїзній колії обчислюються з моменту подачі вагонів на підїзну колію до моменту отримання залізницею повідомлення користувача про готовність вагонів до забирання.

Згідно з пунктом 14 договору про подачу та забирання вагонів користувач колії сплачує залізниці плату:

- за подачу, забирання вагонів згідно з Тарифним керівництвом № 1;

- за користування вагонами (контейнерами) згідно з Правилами користування вагонами та контейнерами;

- за складування вантажів або примикання підїзної колії у смузі відведення;

- інші збори і плати згідно Тарифного керівництва №1 та за узгодженими тарифами.

Як зазначає відповідач, він повністю сплатив вартість послуг позивача, наданих за період часу з 01.01.2016 по 31.12.2016, про що свідчать акти здавання-прийняття виконаних робіт та копії платіжних документів про проведення оплати.

Зокрема, відповідач зазначив, що протягом 2016 року на залізничну станцію Білій Колодязь на його адресу прибували вагони з вантажем «власні контейнери» під навантаження продовольчими вантажами згідно з переліком. Зазначеними вагонами відповідач користувався під час перебування їх на колії № 9 залізничної станції Білий Колодязь. Грошове зобовязання, визначене відповідно до відомостей плати за користування вагонами (т. 1 а. с. 53-10), виконане відповідачем у повному обсязі, борг відсутній.

Позивач, в свою чергу, не заперечуючи факту оплати послуг, визначених первинними документами на подання та забирання вагонів та щоденними відомостями, зазначив, що 21.03.2017 була проведена перевірка Управління аудиту та контролю регіональної філії «ПЗ», яка встановила, що в період часу з 01.01.2016 по 31.12.2016 позивач в дійсності надав послуг на значно більшу суму, а саме в розмірі 1 975 751 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи щомісячними актами здавання-приймання виконаних робіт (т. 3 а. с. 25-36).

Зі змісту акту перевірки (а.с. 159 т.1) та пояснень представників позивача колегія суддів вбачає, що посадовими особами позивача (прийомоздавальниками станції) було вчинене наступне порушення: при складенні первинних документів, які фіксують час використання вагонів відповідачем (памяток на подання вагонів та памяток на забирання вагонів) ці особи штучно зменшували час використання вагонів відповідачем, складаючи фіктивні акти забирання і подавання вагонів. Тобто, посадові особи позивача замість складання двох памяток на подання та забирання визначеного вагону, складали чотири памятки 1) подання вагону; 2) забирання вагону; 3) подання вагону; 4) забирання вагону, внаслідок чого загальний час використання вагонів, який повинний був обраховуватись як різниця між памяткою 1 та памяткою 4, зменшувався на час, який є різницею між памяткою 2 та памяткою 3. В дійсності ж операції, визначені памятками 2 та 3, не виконувались, а зазначений в них час вказувався довільно, на розсуд посадової особи, яка складала ці фіктивні акти.

В ході проведення зазначеної перевірки контрольною службою позивача була встановлена фіктивність цих операцій, оскільки технічні характеристики підїзної колії та її технічного оснащення не дозволяли виконувати операції 2 та 3. Зокрема, виконати проміжне забирання вагонів не вбачається за можливе, оскільки для цього необхідно здійснити зняття контейнеру, а колія не була обладнана відповідними технічними засобами.

Зазначені обставини знайшли своє підтвердження в наступному.

Листом від 21.03.2013 № 298 (т. 1 а.с. 124) відповідач звернувся до позивача з проханням відкрити станцію Білий Колодязь для постійної роботи за параграфом 8Н, 10Н; в якому зазначив що відвантаження буде відбуватись за технологією критих вагонів без зняття контейнерів з платформ на підїзній колії відповідача.

В подальшому, за результатами розгляду вищезазначеного звернення відповідача, телеграмою Державної адміністрації залізничного транспорту від 13.06.2013 № ЦЗЛ-8/122 (т. 1 а.с. 126) внесені зміни до Тарифного керівництва № 4 залізниць України (а.с. 127), згідно з якими станція Білий Колодязь Південної залізниці відкривається для роботи за параграфом 8н 10н на під'їзній колії відповідача. Згідно з розділом 1 Тарифного керівництва визначено перелік комерційних операцій, які здійснюються роздільними пунктами (станціями, розїздами, постами та обгінними пунктами), в тому числі комерційна операція - «параграф 8 н» передбачає прийом та видачу вантажів у великотоннажних 20-футових контейнерах масою брутто 20 і 24 тони на підїзних коліях; комерційна операція - «параграф 10 н» передбачає прийом та видачу вантажів у великотоннажних контейнерах масою брутто 24 і 30 тони на підїзних коліях.

В матеріалах справи (т. 1 а. с. 125) міститься порядок завантаження контейнерів на станції Білий Колодязь, затверджений керівником відповідача, який передбачає, що контейнери прибувають на спеціалізованих фітингових платформах (вагонах), які обладнані спеціальними вузлами для їх кріплення фітинговими упорами, після подачі платформ з контейнерами до підвищеної рампи завантаження здійснюється не механізованим способом; контейнери з платформ не знімаються, тобто навантаження здійснюється по варіанту навантаження критих вагонів. Крім того, у спільному акті позивача та відповідача від 26.04.2013 щодо обстеження умов роботи на під'їзній колії і станції примикання відображені умови роботи під'їзної колії відповідача і її технічне оснащення, відомостей про наявність на підїзній колії відповідача механізмів для зняття контейнерів з вагонів не має. Доказів, які встановлюють інший порядок розвантаження або завантаження контейнерів з фітингових платформ (вагонів) на підїзній колії відповідача з технологією зняття контейнерів, відповідачем не надано. Таким чином, зазначене свідчить що при прийомі вантажів в 2016 році відповідачем зазначений порядок не переглядався.

Додатково, в підтвердження невиконання вантажних операції (згідно другої, третьої памятки про подавання/забирання вагонів) по забиранню порожніх вагонів (без контейнерів) з підїзної колії відповідача на станційні колії та відповідно подавання порожніх вагонів (без контейнерів) на підїзну колію відповідача під навантаження контейнером, позивач надав маршрути маневрових локомотивних бригад, які виконували маневрову роботу по станції Білий Колодязь у період з 21.01.2016 по 20.12.2016, копії памяток про забирання вагонів від: 21.01.16 №5, 26.01.16 №7, 14.02.16 №10, 23.02.16 №12, 24.02.16 №13, 1.03.16 №17, 13.03. № 19, 17.03.16 № 20, 18.03.16 №22, 19.03.16 №23, 20.03.16 №25, 22.03.16 №27, 27.03.16 № 30, 05.04.16 № 33, 08.04.16 №34, 09.04.16 №37, 14.04.16 №40, 24.04.16 № 43, 25.04.16 № 44, 26.04.16 № 45, 26.04.16 №46, 27.04.16 № 47, 28.04.16 № 48, 04.05.16 №51, 05.05.16 №52, 7.05.16 №57, 08.05.16 №58, 10.05.16 №61, 10.05.16 № 60,15.05.16 №64, 20.05.16 № 68, 22.05.16 № 70, 23.05.16 №71, 28.05.16 № 75, 02.06.16 № 80, 05.06.16 № 83, 07.06.16 № 84, 07.06.16 № 85, 07.06.16 №96, 20.06.16 № 92, 26.06.16 № 94, 01.07.16 №100, 01.07.16 №110, 27.06.16 № 96, 29.06.16 № 97, 06.07.16 №102, 11.07.16 №105, 11.07.16 №106, 13.07.16 №107, 18.07.16 №109, 23.07.16 №113, 25.07.16 №114, 26.07.16 №115, 28.07.16 № 119, 31.07.16 № 123, 01.08.16 № 124, 04.08.16 №127, 05.08.16 №128, 06.08.16 №130, 08.08.16 №131, 09.08.16 №132, 10.08.16 №134, 11.08.16 №136, 14.08.16 №140, 16.08.16 №141, 20.08.16 №147, 20.08.16 №148, 22.08.16 №149, 22.08.16 №150, 26.08.16 №155, 27.08.16 №156, 29.08.16 №158, 30.08.16 №160, 02.09.16 №166, 02.09.16 №165, 03.09.16 №167, 05.09.16 №169, 08.09.16 №172, 11.09.16 № 177, 19.09.16 №183, 25.09.16 № 186, 26.09.16 №187, 06.10.16 № 189, 15.10.16 № 192, 17.10.16 №193, 18.10.16 №194, 21.10.16 №197, 26.10.16 №200, 29.10.16 №202, 05.11.16 №205, 11.11.16 № 208, 13.11.16 №209, 10.12.16 № 216, 11.12.16 №217, 13.12.16 № 218, копії памяток про подавання вагонів від 30.01.16 №8, 31.01.16 №9, 17.02.16 №11, 25.02.16 №14, 26.02.16 №15, 29.02.16 №16, 2.03.16 №18, 17.03.16 №23, 21.03.16 №26, 22.03.16 №28, 23.03.16 №30, 28.03.16 №33, 7.04.16 № 38, 29.03.16 №34, 08.04.16 № 41, 12.04.16 №44, 11.04.16 № 43, 14.04.16 №47, 15.04.16 № 48, 28.04.16 № 57, 06.05.16 №63, 29.04.16 №58, 04.05.16 №60, 05.05.16 № 62, 06.05.16 № 63, 11.05.16 №73, 18.05.16 №75, 10.05.16 №72, 18.05.16 № 76, 20.05.16 № 79, 20.05.16 № 79, 23.05.16 № 83, 25.05.16 №84, 18.05.16 № 77, 26.05.16 №85, 27.05.16 №86, 31.05.16 № 89, 30.05.16 № 88, 02.06.16 № 91, 02.06.16 №80, 03.06.16 №92, 07.06.16 № 96, 10.06.16 № 97, 15.06.16 № 99, 10.06.16 № 97, 13.06.16 № 98, 17.06.16 № 100, 23.06.16 №103, 30.06.16 №109, 01.07.16 № 110, 02.07.16 №112, 08.07.16 №114, 18.07.16 № 122, 15.07.16 №119, 20.07.16 №123, 25.07.16 №128, 26.07.16 №130, 22.07.16 №126, 26.07.16 №130, 27.07.16 №131, 28.07.16 №133, 29.07.16 №134, 01.08.16 №137, 02.08.16 №138, 05.08.16 №141, 17.08.16 №157, 08.08.16 №144, 10.08.16 №150, 09.08.16 №149, 12.08.16 №153, 15.08.16 №156, 18.08.16 №159, 22.08.16 №164, 23.08.16 №166, 17.08.16 №158, 25.08.16 №167, 26.08.16 №169, 26.08.16 №155, 30.08.16 №173, 30.08.16 №174, 30.08.16 №160, 01.09.16 №175, 02.09.16 №178, 02 05.09.16 №182, 07.09.16 № 183, 08.09.16 № 186, 08.09.16 №172, 13.09.16 №191, 14.09.16 №192, 09.09.16 №187, 15.09.16 №193, 21.09.16 №197, 27.09.16 №202, 07.10.16 № 204, 10.10.16 № 205, 19.10.16 №210, 21.10.16 №213, 24.10.16 №215, 27.10.16 №218, 02.11.16 № 221, 07.11.16 №225, 12.11.16 №228,14.11.16 №229, 17.11.16 №232, 16.11.16 №230,13.12.16 №237, 16.12.16 №239, 16.12.16 №242, 20.12.16 №244, а також зведену інформацію, в якій наведено порівняння часу роботи локомотивів по станції Білий Колодязь відповідно до маршрутів маневрових локомотивних бригад з часом здійснення вантажних операції (згідно другої, третьої памятки про подавання/забирання вагонів), які фактично не виконувались на користь відповідача.

Відсутність локомотивів на станції Білий Колодязь під час оформлення другої памятки на забирання порожнього вагону (без контейнеру) з підїзної колії відповідача на станційні колії та третьої памятки на подавання порожнього вагону (без контейнеру) на підїзну колію відповідача під навантаження, вказує про неможливість виконання зазначених вантажних операцій, а відповідно, свідчить про безперервність користування вагонами відповідачем з моменту оформлення першої памятки на подавання вагону з вантажем «контейнер» на підїзну колію відповідача до моменту оформлення памятки на забирання вагону з контейнером з-під навантаження продовольчим вантажем з підїзної колії відповідача.

Обставини щодо безперервності користування вагонами відповідачем з моменту оформлення першої памятки на подавання вагону з вантажем «контейнер» на підїзну колію відповідача до моменту оформлення памятки на забирання вагону з контейнером з-під навантаження продовольчим вантажем з підїзної колії відповідача також підтверджується висновками, викладеними в акті перевірки фінансово-господарської діяльності станції Білий Колодязь від 21.03.2017 № ЦКРУ Під. Д-5, в якому зокрема зазначено наступне:

«Згідно пункту 4 розділу II "Правил користування вагонами і контейнерами" передбачено, що "Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника" тобто початком відповідального простою є час подавання вагону (фітингової платформи) на підїзну колію ТОВ "Олімп" з порожнім власним контейнером, а закінченням простою є час повідомлення про готовність до забирання вагону із завантаженим контейнером з підїзної колії ТОВ "Олімп".

В порушення наведених вище нормативних документів прийомоздавальниками станції невірно формувались памятки про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, та замість двох памяток (одна на подавання під вивантаження, друга на забирання з-під навантаження, здвоєна операція), формувались чотири памятки, які передбачали: перша - подавання вагону з порожнім контейнером на підїзну колію під вивантаження, друга - забирання порожнього вагону з підїзної колії на станційні колії, третя - подавання порожнього вагону на підїзну колію під навантаження, четверта - забирання з-під навантаження. При цьому час простою вагону на станційних коліях не враховувався у відповідальний простій вантажовласника ТОВ "Олімп".

Враховуючи, що власні контейнери фізично не можуть бути зняті з вагону, вантаж - власні контейнери, прибув на адресу ТОВ "Олімп", та постійно знаходиться на вагоні, не має значення де простоювали вагони (на підїзній колії, чи на станційних коліях), вантажовласник ТОВ "Олімп" повинен сплатити залізниці плату за користування вагоном з моменту подавання вагону під навантаження контейнерів до моменту повідомлення про готовність до забирання вагону із завантаженим контейнером з підїзної колії ТОВ "Олімп".

Після встановлення факту неправдивого відображення операцій посадовими особами позивача, останнім була перерахована сума заборгованості, яка до дати проведення перевірки вважалась такою, що повністю сплачена відповідачем, і внаслідок цього коригування виникла сума заборгованості, заявлена у позові.

14.11.2017 позивачем на адресу відповідача була направлена телеграма, якою повідомлено, що по вантажовласнику (відповідачу) сформована відкоригована відомість плати за користування вагонами власності УГЦТС «Ліски» при навантаженні великовагових контейнерів із задвоєними операціями, виявленими під час ревізії фінансово-комерційної діяльності станції відповідно до акту № ЦКРУ Півд. Д-5 від 21.03.2017 та запропоновано направити вповноваженого представника відповідача для підписання відкоригованої відомості плати за користування вагонами на суму 1621875,96 грн. без ПДВ на станції Білий Колодязь 15.11.2017 об 10 год.00 хв.

В зазначений в телеграмі час представник відповідача не зявився. У відповідності до вимог ст. 129 Статуту залізниць України, Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, працівники залізничної станції Білий Колодязь для засвідчення цих обставин склали акти загальної форми (форма ГУ-23) від 15.11.2017 № 494, 495 (т. 1 а.с. 34), які, в контексті п. 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, є належними доказами для засвідчення таких обставин.

Ці обставини і стали підставою звернення позивача до суду.

В ході вирішення спору відповідач проти фактів безперервного користування ним вагонів з моменту оформлення першої памятки подавання вагону з вантажем «контейнер» на підїзну колію відповідача до моменту оформлення четвертої памятки на забирання вагону з контейнером з-під навантаження продовольчим вантажем з підїзної колії заперечував, зазначаючи, що всі памятки про подачу та забирання вагонів, оформлені у період з 21.01.2016 по 20.12.2016, були підписані представниками позивача і відповідача, а тому є належними доказами часу користування вагонами.

Відкоригована відомість, на думку представників відповідача, є недопустимим доказом, оскільки, являючись зведеним документом, вона не містить посилання на жодний первинний документ, на підставі яких вона повинна бути складена.

Крім того, відповідач наполягає на тому, що позивач пропустив шестимісячний строк позовної давності, встановлений для предявлення перевізником до вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення згідно ст. 315 Господарського кодексу України, статтею 137 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом ст. 76-77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1, 2ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Наведені вище приписи процесуального закону покликані забезпечити змагальність судового процесу, а також забезпечити додержання принципу правової визначеності, одним з проявів якого є неможливість задоволення позовних вимог за відсутності доказів.

Опираючись на таке тлумачення процесуального закону, колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем у передбаченому законом порядку подані до суду докази, які можна умовно поділити на дві групи: 1) прямі і похідні докази, які відображають фіктивні господарські операції; 2) похідні докази, які підтверджують нарахування боргу після встановлення допущених порушень (фіктивних операцій) при фіксації часу використання вагонів.

Перша група доказів підтверджує тільки ту обставину, що відповідач належним чином виконав своє грошове зобовязання, сплативши суму, визначену усією сукупністю памяток про подання та забирання вагонів, щоденними відомостями та актами виконаних робіт.

Друга група доказів (акт перевірки контрольної служби та відкоригована відомість) підтверджує заявлену позивачем суму вимог.

Очевидно, що ці дві групи доказів, наданих позивачем, суперечать одна одної, оскільки за обставин даного спору вони не можуть мати ознак внутрішньої узгодженості.

Тому позивач у процедурі доказування повинний довести суду, що докази другої групи спростовують докази першої групи, і докази другої групи є достатніми для визначення суми боргу. Однак, у даному спорі докази свідчать про прямо протилежне.

Так, у поданих позивачем щоденних відомостях відображені час подавання/забирання вагонів, час користування вагонами, номери пам'яток, а також відсутні будь-які позначення про подвійні (здвоєні) операції.

Як зазначив представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, він повністю визнає зміст (обставини господарських операцій), відображених у щоденних відомостях плати за користування вагонами, що складені в проміжок часу починаючи з 02.08.2016 по 20.12.2016 та які надані позивачем до матеріалів справи (т.1.а.с.53-108). Таке визнання відповідачем обставин, викладених у наданих позивачем щоденних відомостях є підставою для звільнення від доказування обставин (фактів подання, забирання, часу використання вагонів, номерів памяток про подавання/забирання вагонів).

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що згідно п.п.4.2-4.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. Наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 № 88:

"4.2. Помилки в первинних документах, облікових регістрах і звітності, що створені ручним способом, виправляються способом «червоного сторно», додаткових бухгалтерських проведень або коректурним способом, відповідно до якого неправильний текст або цифри закреслюються і над закресленим надписується правильний текст або цифри. Закреслення здійснюється однією рискою так, щоб можна було прочитати виправлене.

4.3. Помилки в облікових регістрах за минулий звітний період виправляються способом сторно. Цей спосіб передбачає складання бухгалтерської довідки, в яку помилка (сума, кореспонденція рахунків) заноситься червоним чорнилом, пастою кулькових ручок тощо або із знаком "мінус", а правильний запис (сума, кореспонденція рахунків) заноситься чорнилом, пастою кулькових ручок тощо темного кольору. Внесенням цих даних до облікового регістру у місяці, в якому виявлено помилку, ліквідується неправильний запис та відображається правильна сума і кореспонденція рахунків бухгалтерського обліку. Довідка має наводити причину помилки, посилання на документи та облікові регістри, в яких допущено помилку, і підписується працівником, який склав довідку, та після її перевірки головним бухгалтером.

4.4. Виправлення помилки повинно бути обумовлено надписом "виправлено" та підтверджено підписами осіб, що підписали цей документ, із зазначенням дати виправлення".

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення зазначених приписів Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку позивачем до матеріалів справи не надано виправлених щоденних відомостей плати за користування вагонами, відсутні позначення за способом «червоно сторно», відсутні підписи осіб під виправленнями, відсутня довідка щодо причин помилки в облікових регістрах.

Крім того, у всіх наданих позивачем щоденних відомостях плати за користування вагонами (т.1 а.с. 53-108) у графах 4,6 (число місяць, година, хвилина передачі вагону залізницею/забирання вагону залізницею), у графі 7 (час користування вагонами), у графах 12,13 (номери пам'яток про подавання/забирання вагонів), у графі 14 (можливі примітки) - відсутні необхідні виправлення за способом «червоного сторно», а саме:

відсутнє закреслення неправильного тексту,

відсутній надпис правильного тексту або цифр над неправильним;

не зазначено виправлені значення про час подавання/забирання вагонів, час використання вагонів;

відсутнє додаткове позначення про «подвійне використання»;

відсутні додаткові підписи осіб, що підписали цей документ, із зазначенням дати виправлення.

Матеріали справи взагалі не містять доказів вчинення позивачем жодних дій, спрямованих на усунення суперечності між наданими ним доказами.

Ст. 92 ЦК України встановлено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Як визнав позивач за змістом пояснень, до спірних відносин він застосовує положення Статуту залізниць України, Правил перевезення вантажів, та чинне законодавство. Згідно з затвердженою формою ГУ-46 (додаток 1), ГУ-45 (додаток 2) до Правил користування вагонами і контейнерами - вказані форми підписуються працівниками станції. Отже, в розумінні ст. 92 ЦК України, підписані працівниками позивача щоденні відомості плати за користування вагонами (т.1 а.с.53-108), пам'ятки про подавання/забирання вагонів (т.2 а.с. 1-592 відповідні аркуші) створюють для позивача права та обов'язки. Відсутність доказів спростування підписів працівників позивача під вказаними документами, нездійснення виправлень у первинних документах згідно з положенням про забезпечення записів у бухгалтерському обліку свідчать про те, що в суду відсутні підстави ставити під сумнів зміст цих документів.

Оцінюючи доказову силу відкоригованої відомості, на яку посилається відповідач, колегія суддів зазначає, що ця відомість є недопустимим доказом, оскільки не містить жодних посилань на памятки, на підставі яких вона повинна бути складена.

В цьому аспекті колегія суддів зазначає, що ознакою допустимого доказу є його здатність до підтвердження суттєвих для справи обставин на підставі певних засобів доказування. Зведений бухгалтерський документ, яким є відомість, повинний ґрунтуватись на первинних бухгалтерських документах і мати здатність до арифметичної перевірки зазначених у відомості даних на підставі цих первинних бухгалтерських документів. Однак, у зведений відомості відсутні посилання на такі документи, що означає нездатність її до арифметичної перевірки, а отже і недопустимість даного доказу.

Крім того, в аспекті викладеного колегія суддів зазначає, що розрахунок позову аналогічним чином не містить посилання на первинні документи, з яких випливають узяті для розрахунків фактичні дані, тобто він має ті ж самі дефекти, що й зведена відомість.

Також в цьому аспекті колегія суддів зазначає, що нею досліджена можливість арифметичної перевірки зведеної відомості (а також розміру позовних вимог в цілому) на підставі усієї сукупності первинних бухгалтерських документів - наданих позивачем памяток, і це дослідження свідчить про неможливість такої перевірки в межах даної справи.

Так, як встановлено колегією суддів і визнано представниками позивача, з невідомої суду причини позивачем надані до суду виключно памятки 2 та памятки 3, тобто проміжні (фіктивні) памятки, операції за якими не виконувались.

В той же час памятки 1 та 4, які, власне, і визначають фактичний час використання вагонів (є памятками операцій, які в дійсності виконувались) позивачем до суду не надані.

Між тим, п.п.3,4 Правил користування вагонами та контейнерами встановлено наступне:

« 3. Облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про видачу/ приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), ОСОБА_4 про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), ОСОБА_4 загальної форми ГУ-23 (додаток 6).

4. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.

За таких умов, враховуючи відсутність памяток 1 та памяток 4 в матеріалах справи, суд позбавлений можливості встановити дійсний час використання вагонів відповідачем, що унеможливлює винесення судження щодо обґрунтованості позовних вимог і, відповідно до наведених вище приписів процесуального закону, свідчить про недоведеність позову.

Крім того, в цій частині колегія суддів також звертає увагу на те, що в ході вирішення спору судом апеляційної інстанції встановлені численні факти відсутності належних реквізитів первинних бухгалтерських документів (деякі памятки не містять підписів посадових осіб, у деяких памятках унеможливлено встановлення номерів вагонів внаслідок неякісного друку). Позивачем не наведено суду жодного правового обґрунтування щодо можливості прийняття цих доказів як належних.

Крім того, враховуючи фактичні обставини, які передували поданню цього позову, колегія суддів зазначає наступне.

Всі документи первинного обліку (відомості, памятки) мають складатись саме позивачем. Зі змісту абз. 3 та абз.20 п.4 Правил користування вагонами і контейнерами, однозначно вбачається, що саме залізниця складає всі документи обліку, а вантажовласник лише може заперечувати з приводу змісту чи може вимагати надання йому третього примірнику відомості плати за користування вагонами та копій памяток про подавання/забирання вагонів.

За таких умов відповідальність за спростування доказів, складених на підтвердження належного виконання відповідачем свого грошового зобовязання несе сам позивач, і саме він несе ризики неналежного спростування того факту, що відповідач виконав грошове зобовязання у повному обсязі.

Колегія суддів встановила, що позивачем не здійснено операцій сторно, не складені нові щоденні відомості, не складені нові акти виконання робіт, не зазначені первинні документі і відповідні їм відомості у зведеній відомості, навіть не надані суду памятки, які фіксують дійсні господарські операції подання і забирання вагонів, і на підставі яких можна зробити розрахунки часу використання вагонів. .

Напроти, матеріали справи містять докази належного виконання грошового зобовязання відповідачем, надані самим позивачем (докази першої групи), і не містять належних і допустимих доказів, на підставі яких можна довести розмір позовних вимог (доказів другої групи).

За таких умов колегія суддів кваліфікує позовні вимоги як недоведені і вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Також в цій частині колегія суддів зазначає, що на її думку, місцевим господарським судом не проводилось належного дослідження доказів, оскільки в іншому випадку суд першої інстанції зобовязаний був констатувати відсутність памяток, відсутність заходів по усуненню суперечностей в доказах і відсутність посилань на первинні бухгалтерські документи у зведеній відомості.

Оцінюючи заперечення відповідача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин скороченого строку позовної давності, колегія суддів зазначає, що в силу встановленої недоведеності позову відсутні підстави застосування строків позовної давності.

Однак, задля забезпечення повноти і обєктивності розгляду колегія суддів зазначає, що правовідносини сторін носять правовий характер транспортного експедирування, до яких застосовується загальний строк позовної давності, а не скорочений, на чому наполягає відповідач.

Оцінюючи заперечення відповідача щодо того, що господарські операції за памятками 2 та 3 ним виконувались за допомогою залучених технічних засобів, колегія суддів зазначає, що відноситься до цих тверджень критично.

Так, відповідач зазначає, що позивачем не спростовані його твердження про можливість залучення автокрану для розвантаження контейнерів. Однак, колегія суддів, не вдаючись в оцінку даної групи аргументів (вантажопідйомності автокрану, його придатності до таких операції, можливості транспортування до місця виконання операції тощо) зазначає, що можливість проведення складних технічних операції, щодо яких сторонами наведена значна кількість аргументів pro et contra, повинна доводитись належними доказами, а не встановлюватись розсудом суду, який не має відповідних знань в галузі механіки та інженерії. Між тим, відповідач в ході вирішення спору судом першої інстанції клопотань про проведення технічних експертиз не заявляв.

Таким чином, будь-який категоричний висновок колегії суддів з цього питання буде завідомо приречений на неповноту в силу відсутності спеціальних знань, тому колегія утримується від категоричних висновків, констатуючи, що відповідач не довів своїх тверджень належним чином.

Оцінюючи аргументи відповідача щодо неналежної процедури підписання позивачем зведеної відомості в односторонньому порядку, колегія суддів ще раз підкреслює, що не може вважатись допустимим доказом зведений доказ (відомість), який не ґрунтується на первинній документації. Оскільки цей доказ є недопустимим з наведених причин, його недопустимість в силу порушень процедури складення не змінює юридичної оцінки цього доказу.

Оцінюючи аргументи відповідача про те, що спірні суми за своїм правовим характером є збитками, колегія суддів зазначає, що невиконання своїх обовязків боржником за угодою дійсно є збитками. В даному спорі розмір збитків не доведений позивачем.

Оцінюючи заперечення відповідача про те, що власником вагонів є не позивач, а інша юридична особа (УГТЦ «Ліски»), яка не заявляла вимог про стягнення збитків, колегія суддів зазначає, що УГТЦ «Ліски» є виробничим підрозділом ПАТ «Українська залізниця» (позивача), тому дана обставина не свідчить про безпідставність позову.

Здійснюючи розподіл судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4, 5 ст. 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судовими витратами є лише оплата тих послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у ст.ст. 4, 13, 14, 15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на підтвердження витрати на правничу допомогу в розмірі 72400 грн позивач надав: договір про надання правової допомоги б/н від 22.11.2018, акт приймання-передачі виконаних робіт із надання правової допомоги від 10.12.2018, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 818 від 05.05.1998 та копію ордеру від 22.11.2018, платіжне доручення № НОМЕР_1 від 10.12.2018.

Дослідивши ці докази, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг, обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних ним робіт, ціною позову, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню вказані витрати.

У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК України судові витрати відповідача, пов'язані з поданням апеляційної скарги, мають бути відшкодовані за рахунок позивача.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги спростовують наведені висновки місцевого господарського суду, у звязку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового про відмову в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Олімп", м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 16.08.2018 по справі № 922/1163/18 задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 16.08.2018 по справі № 922/1163/18 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Стягнути з ПАТ Українська залізниця в особі регіональної філії Південна залізниця публічного акціонерного товариства Українська залізниця (адреса: 61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7; ; на р/р 5199 в філії Харківське обласне управління АТ Ощадбанк, МФО 351823) на користь ТОВ Олімп (адреса: 61140, Харківська обл., м. Харків, пр. Гагаріна, 119; ) 43790,66 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ПАТ Українська залізниця в особі регіональної філії Південна залізниця публічного акціонерного товариства Українська залізниця (адреса: 61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7; ; на р/р 5199 в філії Харківське обласне управління АТ Ощадбанк, МФО 351823) на користь ТОВ Олімп (адреса: 61140, Харківська обл., м. Харків, пр. Гагаріна, 119; ) 72400,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 11.12.2018.

Постанова суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук