ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року м. ОдесаСправа № 915/404/18
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Ярош А.І.

суддів: Савицького Я.Ф., Колоколова С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 31 серпня 2018 року (суддя Коваль Ю.М., оголошено о 16:00-16:30 господарський суд Миколаївської області, повний текст 07.09.18)

у справі № 915/404/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Франдеса Україна

до товариства з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро

про стягнення збитків, пені та 3 % річних, а всього грошових коштів у сумі 64047 грн. 73 коп. за договором про надання послуг відповідального зберігання,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю Франдеса Україна звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро про стягнення з останнього грошових коштів у сумі 64047 грн. 73 коп., із яких: 62280 грн. збитки; 1624 грн. 40 коп. пеня; 143 грн. 33 коп. 3 % річних; з посиланням на неналежне виконання відповідачем зобовязань за укладеним між ними договором від 05.08.2015 № 1527 про надання послуг відповідального зберігання, а саме, зобовязань щодо своєчасного та в повному обсязі повернення отриманого на зберігання товару, що свідчить про його фактичну втрату, внаслідок чого ТОВ Франдеса Україна завдано збитки у спірній сумі, на яку нараховано пеню, на підставі пп. 3.4 договору, та 3 % річних, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 31 серпня 2018 року (суддя Коваль Ю.М., оголошено о 16:00-16:30 господарський суд Миколаївської області, повний текст 07.09.18) позов товариства з обмеженою відповідальністю Франдеса Україна задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро на користь товариства з обмеженою відповідальністю Франдеса Україна грошові кошти в загальній сумі 63904 грн. 40 коп., із яких: 62280 грн. збитки; 1624 грн. 40 коп. пеня, а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі зі сплати судового збору в сумі 1762 грн. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначає, що враховуючи, що відповідач, отримавши розпорядження щодо повернення товару, не повернув й досі товар із відповідального зберігання через його втрату, суд визнав обґрунтованими доводи позивача про втрату відповідачем товару ТОВ Франдеса Україна і заподіяння цим останньому матеріальних збитків у сумі втраченого товару.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги про стягнення з ТОВ Імперія-Агро вартості втраченого товару в загальній сумі 62280 грн. належить задовольнити.

Суд першої інстанції погоджується з поданим позивачем розрахунком пені, нарахованої на підставі пп. 3.4 договору за період 05.04-02.05.2018 прострочення повернення прийнятого на відповідальне зберігання товару позивача, загальна вартість якого складає суму 62280 грн., в сумі 1624 грн. 40 коп., і визнає, що ця сума підлягає стягненню з ТОВ Імперія-Агро.

Поряд з цим, суд визнає безпідставними вимоги позивача про стягнення з ТОВ Імперія-Агро 3 % річних, загальна сума яких 143 грн. 33 коп., нарахованих на суму вартості переданих на відповідальне зберігання товарів за період прострочення їх повернення з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України, так як такі вимоги не передбачені на положеннях цього закону.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не поширюються на відношення відшкодування збитків, котрі, згідно з господарським законодавством, є видом господарських санкцій (ч.2 ст.217 ГК України), а не грошовими зобовязаннями.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро звернулось до Південно-західного апеляційного в суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Миколаївської області від 31 серпня 2018 року у справі №915/404/18.

Скаржник вважає рішення першої інстанції прийнятим на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права, при недотриманні норм процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що в квітні місяці 2018 року відбулося рейдерське захоплення складів Товариство з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро ТАСкомбанком, в звязку з чим склади було заблоковано. В результаті блокади паралізовано відпуск товару кінцевим споживачам, що зумовило відсутність надходження грошових коштів від запланованих реалізацій. В силу таких обставин, Відповідач не мав змоги поставити товар згідно даного Договору поставки.

На думку апелянта , зазначені обставини підтверджуються інформацією з мережі Інтернет, на офіційному сайті самого відповідача, а також електронного ЗМІ.

Також скаржник вказує на те, що господарським судом міста Києва 10 квітня 2018 року у справі №910/4118/18 було винесено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт на товари в обороті.

На підставі вищевикладеного, у звязку з невідповідністю висновків, викладених у Рішенні суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення, на думку апелянта, наявні підстави для скасування Рішення суду та задоволення позовних вимог у відповідній частині.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Ярош А.І. суддів: Савицького Я.Ф., Колоколова С.І. від 16.10.2018 року відкрито апеляційне провадження по справі № 915/404/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро на рішення Господарського суду Миколаївської області від 31 серпня 2018 року. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро на рішення Господарського суду Миколаївської області від 31 серпня 2018 року у справі № 915/404/18 ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір від 05.08.2015 № 1527 про надання послуг відповідального зберігання, за яким, з урахуванням додаткових угод до нього, ТОВ Імперія-Агро (зберігач) зобовязалося прийняти від ТОВ Франдеса Україна (поклажодавця) на відповідальне зберігання матеріальні цінності поклажодавця: засоби захисту рослин (товар), з подальшим поверненням товару поклажодавцю без зміни його якісних або кількісних характеристик, а поклажодавець передавати товар та своєчасно, протягом 5-ти банківських днів, здійснювати оплату за надані зберігачем послуги готівковими коштами або переказом на розрахунковий рахунок зберігача. Приймання товару на зберігання відбувається за актом приймання-передачі, що підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками після фактичного прийняття, в якому зазначаються найменування, асортимент та кількість переданого на відповідальне зберігання товару (п.п. 1.1, 1.2, 2.1.1, 2.5.1, 4.2, 4.3 договору).

Зберігач зобовязується протягом 2-х днів з дати отримання відповідної вимоги поклажодавця, повернути йому або його уповноваженій особі товар, який був переданий на зберігання за актами приймання-передачі товару (пп. 2.1.9 договору).

За період дії договору відповідач передав на відповідальне зберігання ТОВ Імперія Агро товар згідно Акту приймання-передачі №6 від 17.05.17 засоби захисту рослин «Лавина, КС», за зберігання якого сплачував грошові кошти, що підтверджується банківськими виписками.

За відповідними розпорядженнями ТОВ Франдеса Україна повернуто позивачу частину товару згідно акту №12 від 18.09.17, засобів захисту рослин «Лавина». Станом на 31.07.2017, згідно відомості по товарам на складі ТОВ Імперія Агро, підписаної уповноваженими представниками сторін та скріпленої печатками сторін, на відповідальному зберіганні відповідача знаходився товар Лавина у кількості 150 л. (ас. 26). У подальшому, 18.09.2017, ТОВ Франдеса Україна отримано зі складу відповідача товар Лавина в кількості 50 л. за актом від тієї ж дати № 12 (ас. 27).

Згідно з довідкою позивача, станом на 31.10.2017 на відповідальному зберіганні відповідача залишився товар Лавина у кількості 100 л. (ас.30). Таке випливає й із змісту складеної сторонами відповідної відомості по товарам на складі відповідача від 31.10.2017 (ас. 28).

Позивачем направлено ТОВ Імперія-Агро рекомендованим поштовим відправленням розпорядження від 02.04.2018 № 1 про повернення вищевказаного товару з відповідального зберігання. Отримання цього відправлення підтверджується відповідною позначкою на розписці про його вручення ТОВ Імперія-Агро 11.04.2018 (а.с. 31-33). Це ж розпорядження, крім того, вручено виконавчому директору відповідача під розписку 03.04.2018 (ас. 36).

З матеріалів справи вбачається, що розпорядження ТОВ Франдеса Україна відповідач не виконав, зазначений у ньому товар не повернув, у звязку з чим позивач повторно направив ТОВ Імперія-Агро вимоги від 04.04.2018 № 02/04 та від 16.04.2018 № 06/04 про повернення з відповідального зберігання товару рекомендованими поштовими відправленнями, які ТОВ Імперія-Агро отримано, що випливає із повідомлень про вручення поштових відправлень та розписки представника відповідача від 17.04.2018 на копії зазначеної вимоги від 16.04.2018 № 06/04. Зазначені вимоги відповідачем також залишено без реагування та виконання.

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення ТОВ Франдеса Україна до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобовязується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві, і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобовязаній повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості (ч. 1 ст. 949 ЦК України).

Відповідно до ст. 953 ЦК України, зберігач зобовязаній на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (ч. 1 ст. 950 ЦК України).

Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем, зокрема, у разі втрати (нестачі) речі у розмірі її вартості (ч. 1 ст. 951 ЦК України).

Сторонами в договорі узгоджено обовязок зберігача протягом 2-х днів з дня отримання відповідної вимоги поклажодавця повернути йому або його уповноваженій особі товар, який був переданий на зберігання згідно актів приймання-передачі товару; також передбачено повну матеріальну відповідальність зберігача за збереження прийнятого на відповідальне зберігання товару; обовязок зберігача у випадку, зокрема, виявлення нестачі товару, переданого на відповідальне зберігання, сплатити поклажодавцю 100 % вартості такого товару у термін 3-х днів з моменту виявлення нестачі товару (п.п. 2.1.9, 3.1, 3.3 договору).

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, враховуючи положення п. 2.1.9, 3.1, 3.3 договору, ст.ст. 530, 936, 949, 953, 950 ЦК України, судова колегія вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність обовязку відповідача щодо повернення товару або відшкодування втраченого товару, за збереження якого зберігач несе матеріальну відповідальність.

Оскільки відповідач, отримавши зазначені вище розпорядження, не повернув й досі товар із відповідального зберігання, суд першої інстанції дійшов правомірних висновків про заподіяння відповідачем позивачу матеріальних збитків у сумі втраченого товару, які підлягають відшкодуванню.

За таких обставин, вимоги про стягнення з ТОВ Імперія-Агро вартості втраченого товару в загальній сумі 62 280,00 грн. правомірно задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Здійснивши перерахунок пені, судова колегія погоджується з її розрахунком, нарахованої на підставі пп. 3.4 договору за період 05.04-02.05.2018 прострочення повернення прийнятого на відповідальне зберігання товару позивача, загальна вартість якого складає суму 62280 грн., в сумі 1624 грн. 40 коп., і визнає, що ця сума підлягає стягненню з ТОВ Імперія-Агро.

Також судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення з ТОВ Імперія-Агро 3 % річних, в сумі 143 грн. 33 коп., оскільки положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюються на відношення відшкодування збитків, котрі, згідно з господарським законодавством, є видом господарських санкцій (ч.2 ст.217 ГК України), а не грошовими зобовязаннями.

Судова колегія, відхиляє довід скаржника щодо прострочення виконання зобовязань внаслідок рейдерського захоплення складів, в звязку з чим склади було заблоковано.

Відповідно до статей 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється, зокрема, на основі принципів комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Таким чином, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій.

Отже, відповідач при здійсненні своєї господарської діяльності, укладаючи спірний договір приймав на себе певні економічні ризики, в тому числі ризик неможливості виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Судова колегія зазначає, що посилання апелянта на рейдерське захоплення складів, що унеможливило повернення позивачу товару, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.76-79 ГПК України.

Інформація з веб-сайту у мережі Інтернет не являється належним доказом виникнення надзвичайних та непереборних обставин.

Судова колегія відхиляє довід скаржника про те, що господарським судом міста Києва 10 квітня 2018 року у справі №910/4118/18 було винесено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт на товари в обороті, оскільки з матеріалів справи вбачається, що 03.04.2018 року поклажодавцем вручено виконавчому директору ТОВ Імперія-Агро розпорядження від 02.04.2018 № 1 про повернення вищевказаного товару з відповідального зберігання.

Отримання цього відправлення підтверджується відповідною позначкою на розписці про його вручення ТОВ Імперія-Агро 03.04.2018 (а.с. 36).

Розпорядження відповідач не виконав, зазначений у ньому товар не повернув.

Вищезазначене дає змогу зробити висновок що на момент предявлення вимоги, а саме направлення зберігачу Розпорядження №1 від 02.04.2018р. майно яке знаходилось на відповідальному збереженні не знаходилось під арештом.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 31 серпня 2018 року у справі № 915/404/18 є законним та обґрунтованим, оскільки його винесено в результаті повного зясування обставин, що мають значення для справи та правильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до п. в ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з платіжного доручення № 268 від 25.09.2018, доданого до апеляційної скарги в якості доказу сплати судового збору на суму 2643,00 грн., останнє не містить відмітки банку про проведення платежу.

Відповідно до довідки Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.11.2018 року, зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України судового збору у сумі 2643 грн., перерахованого ТОВ "Імперія-Агро" згідно платіжного доручення № 268 від 25.09.2018 р. через ПАТ "МТБ Банк", відомостями, що надійшли від Державної казначейської служби України, не підтверджується.

Отже, колегією суддів встановлено, що апелянтом не дотримано вимог ст.258 ГПК України, щодо надання доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Враховуючи позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 10.10.2018 у справі № 916/3256/17, що суд встановивши вже на стадії розгляду справи по суті, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених статтях 162, 164, 172 ГПК України, здійснює розгляд справи по суті, а судові витрати, пов'язані з розглядом справи, розподіляє за результатами такого розгляду відповідно до статті 129 ГПК України. Такий підхід до вирішення даного питання узгоджується із принципом верховенства права та завданнями господарського судочинства, закріпленими у статтях 2, 11 ГПК України, та з огляду на наведені обставини є справедливим та таким, що виправдовує правомірні сподівання особи на розгляд її справи судом у розумний строк. Водночас інший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду.

З огляду на викладене, з Товариства з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро підлягає до стягнення на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 643 грн. у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 31 серпня 2018 року у справі №915/404/18 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Імперія-Агро (ідентифікаційний код 35472893) в дохід державного бюджету (отримувач коштів: УК у м. Одесі/22030101; код отримувача 38016923; Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок: 2017, код класифікації доходів бюджету 22030101) 2 643,00 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. судового збору.

Доручити господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ із зазначенням реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачений ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя: Ярош А.І

Судді: Колоколов С.І.

ОСОБА_1