ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2018 р. Справа№ 910/7554/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Калатай Н.Ф.

Дідиченко М.А.

секретар судового засідання: Цибульський Р.М.

за участю представників учасників справи: згідно з протоколом судового засіданні від 29.11.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 19.09.2018 (повний текст складено та підписано 24.09.2018)

у справі №910/7554/18 (суддя Баранов Д.О.)

за позовом ОСОБА_2

до Гаражно-будівельного кооперативу "Лісний"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Подільська районна в місті Києві державна адміністрація

про визнання недійсним рішення загальних зборів

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року адвокат Дроботенко Юрій Олександрович, який діяв в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Гаражно-будівельного кооперативу "Лісний", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Подільська районна в місті Києві державна адміністрація з позовними вимогами, в яких просив визнати недійсними рішення загальних зборів Гаражно-будівельного кооперативу "Лісний", яке оформлене у вигляді протоколу №1 від 02.04.2018 та скасувати державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах (дата запису 20.04.2018; номер запису 6024638 в ЄДР).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2018 у справі №910/7554/18 заяву відповідача про закриття провадження у справі задоволено та ухвалено закрити провадження у справі №910/7554/18.

Господарський суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що даний спір не є корпоративним спором, оскільки, правовідносини, що виникли між його учасниками не є корпоративними відносинами, відповідно даний спір відноситься до судів загальної юрисдикції.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2018 у справі №910/7554/18 та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті. Стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказуває на те, що місцевий господарський суд прийняв своє рішення без додержання вимог Господарського процесуального кодексу України, чим порушив норми матеріального та процесуального права. Зокрема в апеляційній скарзі зазначено, що з аналізу положень ст. 84 ЦК України, ч. 5 ст. 63, ч. 1, 3 ст. 167 ГК України, Закону України "Про господарські товариства", Закону України "Про акціонерні товариства", ст.ст. 1, 19, ч. 1, 6 ст. 20 Закону України "Про фермерське господарство", ст.ст. 6, 8, 19 та 21 Закону України "Про кооперацію" корпоративні відносини виникають, зокрема у господарських товариствах, кооперативах, фермерських господарствах, приватних підприємствах, заснованих на власності двох і більше осіб. Позивач як член кооперативу, відповідно до статуту та чинного законодавства, має в ньому корпоративні права, порушенням яких, а саме брати участь в управлінні кооперативом, обґрунтовано позовні вимоги, у зв'язку з чим даний спір виник з корпоративних відносин, а тому підвідомчий господарським судам.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Згідно п. 8 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

25.06.2018 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд, ідентифікаційний код 42262953.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2018 у справі №910/7554/18 передана до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2018 у справі №910/7554/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Калатай Н.Ф., Дідиченко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 у справі №910/7554/18 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.19.2018, призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.11.2018. Надано право відповідачу, третій особі подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в строк визначений п. 3 зазначеної ухвали.

26.11.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про те, що відносини з кооперації і корпоративні відносини це різні правовідносини, тому не є у предметній підсудності господарських судів.

В судове засідання 29.11.2018 з'явилися представники сторін, представник третьої особи не з'явився.

Третя особа про поважність причин нез'явлення суд не повідомила, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

В судовому засіданні 29.11.2018 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2018 у справі №910/7554/18 та направити дану справу на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.11.2018 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив суду оскаржувану ухвалу залишити без змін як таку, що винесена з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення третьої особи про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вирішив розглядати дану справу у відсутності третьої особи та його повноважного представника за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 29.11.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За приписами п. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

12.06.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Гаражно-будівельного кооперативу "Лісний", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Подільська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання недійсними рішення загальних зборів Гаражно-будівельного кооперативу "Лісний", яке оформлене у вигляді протоколу №1 від 02.04.2018 та скасування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах (дата запису 20.04.2018; номер запису 6024638 в ЄДР).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.04.2018 відбулись загальні збори Гаражно-будівельного кооперативу "Лісний", на порядку денного розглядались наступні питання: вибори голови та секретаря зборів, вибори лічильної комісії, вибори голови кооперативу.

На вказаних зборах вівся протокол №1 загальних зборів Гаражно-будівельного кооперативу "Лісний" в якому зафіксовані рішення прийняті на цих зборах.

Як вказує позивач, збори були проведенні з порушенням Статуту, оскільки в протоколі не зазначено за чиєї ініціативи були скликані загальні збори, також з протоколу не вбачається чи проводились чергові чи позачергові збори.

Крім того, позивач вказує про те, що позачергові збори членів кооперативу не скликались, оскільки вимоги від третини членів Гаражно-будівельного кооперативу "Лісний", або вимоги ревізійної комісії Гаражно-будівельного кооперативу "Лісний" не надходило, рішення правління Гаражно-будівельного кооперативу "Лісний" також відсутнє. Також на загальних зборах Гаражно-будівельного кооперативу "Лісний" від 02.04.2018 був відсутній кворум. Відтак, за переконанням позивача рішення прийняті на загальних зборах та зафіксовані у протоколі №1 є незаконними.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 цієї статті).

Стаття 124 Конституції України регламентує, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

За змістом ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права».

Позиція ЄСПЛ засвідчує, що основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню. в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Під час визначення підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 167 Господарського кодексу України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Частиною 1 ст. 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до норм ст. 55 Господарського кодексу України, господарські організації - це юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

За змістом положень ч. 1 ст. 79 Господарського кодексу України господарськими товариствами визнаються підприємства або інші суб'єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку.

Статтею 1 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Гаражно- будівельний кооператив «Лісний» є обслуговуючим кооперативом, створеним у відповідності до Закону України «Про кооперацію».

Як вбачається з матеріалів справи, а саме Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, видом діяльності гаражно- будівельного кооперативу «Лісний» є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, допоміжне обслуговування наземного транспорту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про кооперацію» кооперація - система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів.

Згідно ст. 2 Закону України «Про кооперацію»:

кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування;

виробничий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних осіб для спільної виробничої або іншої господарської діяльності на засадах їх обов'язкової трудової участі з метою одержання прибутку;

обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу;

споживчий кооператив (споживче товариство) - кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для організації торговельного обслуговування, заготівель сільськогосподарської продукції, сировини, виробництва продукції та надання інших послуг з метою задоволення споживчих потреб його членів.

Статтею 3 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.

Основними завданнями кооперації є:

- підвищення життєвого рівня членів кооперативів, захист їх майнових інтересів і соціальних прав;

- створення системи економічної і соціальної самодопомоги населення та суб'єктів господарювання;

- залучення у виробництво товарів, робіт, послуг, додаткових трудових ресурсів, підвищення трудової і соціальної активності населення;

- створення і розвиток інфраструктури, необхідної для провадження господарської та іншої діяльності кооперативів з метою зростання матеріального добробуту їх членів та задоволення потреб у товарах і послугах;

- сприяння сталому розвитку та становленню засад демократичного розвитку суспільства.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про кооперацію» кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки.

Статтею 12 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що основними правами члена кооперативу є:

- участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління;

- користування послугами кооперативу;

- одержання кооперативних виплат та виплат на паї;

- одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом;

- право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб;

- право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов'язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про кооперацію» для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси.

Джерелами формування майна кооперативу є:

- вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї;

- майно, добровільно передане кооперативу його членами;

- кошти, що надходять від провадження господарської діяльності;

- кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій;

- грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних;

- інші надходження, не заборонені законодавством.

Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25 лютого 2016 року №4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин», з метою забезпечення однакового і правильного застосування законодавства під час вирішення господарськими судами спорів, що виникають з корпоративних правовідносин, надати такі роз'яснення. Господарським судам слід керуватися Господарським процесуальним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законами України «Про господарські товариства», «Про акціонерні товариства», «Про цінні папери та фондовий ринок», «Про депозитарну систему України», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», «Про фермерське господарство», «Про кооперацію» та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють корпоративні правовідносини.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що з аналізу положень ст. 84 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 63, ч. ч. 1 та 3 ст. 167 Господарського кодексу України, Закону України «Про господарські товариства», Закону України «Про акціонерні товариства», ст.ст. 1, 19 і ч. ч. 1, 6 ст. 20 Закону України «Про фермерське господарство», ст. ст. 6, 8, 19 та 21 Закону України «Про кооперацію» корпоративні відносини виникають, зокрема, у господарських товариствах, кооперативах, фермерських господарствах, приватних підприємствах, заснованих на власності двох або більше осіб.

З огляду на наведені положення ст.ст. 167, 55 Господарського кодексу України корпоративні права характеризуються такими ознаками:

1) особа має частку у статутному капіталі господарської організації;

2) особа має права на участь в управлінні господарською організацією,

3) має право на отримання певної частини прибутку (дивідендів) господарської організації.

Відсутність майнового інтересу передбачає, що члени (учасники) громадського об'єднання не мають права на частку майна громадського об'єднання та не відповідають за його зобов'язаннями. Доходи або майно (активи) громадського об'єднання не підлягають розподілу між його членами (учасниками) і не можуть використовуватися для вигоди будь-якого окремого члена (учасника) громадського об'єднання, його посадових осіб (крім оплати їх праці та відрахувань на соціальні заходи).

Відповідно до п. 2.14. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25 лютого 2016 року №4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин», рішення загальних зборів юридичної особи можуть бути визнані недійсними в судовому порядку в разі недотримання процедури їх скликання, встановленої статтею 61 Закону України «Про господарські товариства», статтею 35 Закону України «Про акціонерні товариства», статтею 15 Закону України «Про кооперацію».

В матеріалах справи міститься копія статуту Гаражно-будівельного кооперативу "Лісний" (том 1, аркуші справи 150-158).

Права членів кооперативу та асоційованих членів кооперативу визначені п.п. 10-11, відповідно до яких:

- член кооперативу має право: обирати й бути обраним до органів управління Кооперативу та до Ревізійної Комісії Кооперативу, одержувати інформацію про фінансовий стан та витрати Кооперативу, знайомитись з протоколами Загальних зборів членів Кооперативу, вийти з Кооперативу. Громадянин вважається таким, що вийшов з Кооперативу, з дня подання про це заяви до Правління Кооперативу, брати участь у розподілі прибутку Кооперативу відповідно до Статуту. Перелік прав, що перераховані, не є вичерпаним. Члени можуть набувати й інших прав, передбачених чинним законодавством, цим Статутом, внутрішніми положеннями, а також рішеннями органів управління Кооперативом, прийнятих відповідно до їх компетенції.

- асоційовані члени Кооперативу мають право: одержувати повну і достовірну інформацію з будь-яких питань, пов'язаних з діяльністю і фінансовим станом Кооперативу, бути присутніми і виступати на Загальних зборах Членів Кооперативу з правом, вийти з Кооперативу. Громадянин вважається таким, що вийшов з Кооперативу, з дня подання про це заяви до Правління Кооперативу, брати участь у розподілі прибутку Кооперативу відповідно до Статуту. Перелік прав, що перераховані, не є вичерпаним. Асоційовані члени можуть набувати й інших ірав, передбачених чинним законодавством, цим Статутом, внутрішніми положеннями, а також ишеннями органів управління Кооперативом, прийнятих відповідно до їх компетенції.

Згідно ст. 20 Закону України «Про кооперацію» для забезпечення статутної діяльності кооператив у порядку, передбаченому його статутом, формує пайовий, резервний, неподільний та спеціальний фонди.

Пайовий фонд - майно кооперативу, що формується за рахунок паїв (у тому числі додаткових) членів та асоційованих членів кооперативу.

Неподільний фонд створюється в обов'язковому порядку і формується за рахунок вступних внесків та відрахувань від доходу кооперативу. Цей фонд не може бути розподілений між членами кооперативу, крім випадків, передбачених законом. Порядок відрахувань до неподільного фонду частини доходу визначається статутом кооперативу.

Резервний фонд створюється за рахунок відрахувань від доходу кооперативу, перерозподілу неподільного фонду, пожертвувань, безповоротної фінансової допомоги та за рахунок інших не заборонених законом надходжень для покриття можливих втрат (збитків).

Спеціальний фонд створюється за рахунок цільових внесків членів кооперативу та інших передбачених законом надходжень для забезпечення його статутної діяльності і використовується за рішенням органів управління кооперативу.

Статтею 21 зазначеного Закону передбачено, що пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі. Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу. У разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, при цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу.

Мета і предмет Кооперативу визначений пунктом 3 статуту Гаражно-будівельного кооперативу "Лісний", де зазначено, що:

- кооператив створено з метою: задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів Кооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю, забезпечення захисту прав його членів та дотримання ними обов'язків щодо належного утримання та використання майна Кооперативу;

- види діяльності Кооперативу: допоміжне обслуговування наземного транспорту, технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів;

- основні завдання діяльності Кооперативу: поточний та капітальний ремонт гаражних боксів, забудов і споруд, дорожніх та інженерних конструкцій, що знаходяться у власності Кооперативу, захист майнових прав членів Кооперативу, створення систем самодопомоги (майнового, резервного фондів) членам Кооперативу, створення і розвиток інфраструктури необхідної для провадження господарювання та іншої діяльності, задоволення потреба і послуг членів Кооперативу з залученням додаткових трудових ресурсів, втому числі третіх фізичних та/або юридичних осіб на підставі цивільно- правових угод, забезпечення та реалізація прав членів Кооперативу на володіння та користування спільним майном, отриманням послуг належної якості за обгрунтованими цінами, виконання ними своїх обов'язків пов'язаних з діяльністю Кооперативу.

Як визначено розділом 7.2 статуту Гаражно-будівельного кооперативу "Лісний", кошти кооперативу складаються з: вступних внесків, пайових внесків, внесків до спеціальних фондів на поточні витрати Кооперативу та непередбачувані витрати Кооперативу.

Таким чином, Кооператив-відповідач відповідно до статуту та чинного законодавства є юридичною особою корпоративного типу, має відповідні фонди, здійснює господарську діяльність. Позивач як член Кооперативу, відповідно до статуту та чинного законодавства, має в ньому корпоративні права, порушенням яких, а саме права брати участь в управлінні Кооперативом, обгрунтовано позовні вимоги, у зв'язку з чим даний спір виник з корпоративних відносин, а тому підвідомчий господарським судам.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Для забезпечення принципів змагальності та рівності сторін для запобігання порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод колегія суддів вважає за необхідне надати доступ до правосуддя позивачу шляхом передачі матеріалів позовної заяви для надання правової оцінки та встановлення відповідності їх приписам чинного процесуального законодавства.

Приймаючи до уваги, що оскаржувана ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права, судова колегія дійшла висновку про необхідність її скасування та направлення позовної заяви господарському суду міста Києва для продовження розгляду. Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

З огляду на те, що ухвала Господарського суду міста Києва від 19.09.2018 по справі №910/7554/18 підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд суду першої інстанції, то з урахуванням ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат у справі, у тому числі витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, має здійснити господарський суд, який прийматиме процесуальне рішення по справі в подальшому, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статями 13, 14, 73, 74, 76, 129, 255, 270, 271, 275, 280, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2018 у справі №910/7554/18 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.09.2018 у справі №910/7554/18 скасувати.

3. Матеріали справи №910/7554/18 направити для розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.Ф. Калатай

М.А. Дідиченко

Повний текст постанови складено 10.12.2018.