ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2481/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

секретар судового засідання Івахненко І.Г.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність № 6-624 від 22.02.18 р.

відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 01-26/5837 від 19.10.18 р.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз", Харків до акціонерного товариства "Харківобленерго", Харків, про стягнення коштів у розмірі 269 104,86 грн.

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/2481/18

ВСТАНОВИВ:

Позивач, акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, акціонерного товариства "Харківобленерго" (акціонерна компанія "Харківобленерго" перейменоване в акціонерне товариство "Харківобленерго"; зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи, дана позиція повністю узгоджується з п. 1.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року) про стягнення 261 620,56 грн. основної заборгованості; 3 220,96 грн. 3% річних; 4 263,34 грн. інфляційних втрат. Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 036,57 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 вересня 2018 року позовну заяву акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" залишено без руху через недотримання вимог статей 162, 164 ГПК України. Ухвалою господарського суду Харківської області від 25 вересня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; почато у справі № 922/2481/18 підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 16 жовтня 2018 року. Протокольними ухвалами господарського суду від 16 жовтня 2018 року на підставі статей 42,165, 169, 170, 178, 232 ГПК України долучено до матеріалів справи відзив відповідача та на підставі статей 42, 166, 167, 232 Господарського процесуального кодексу України встановлено позивачеві строк на подання відповіді на відзив - до 22 жовтня 2018 року, відповідачеві строк на подання заперечень на відповідь на відзив - до 30 жовтня 2018 року та на підставі статей 177, 182, пункту 3 частини 2 статті 183 Господарського процесуального кодексу України відкладено підготовче засідання на 30 жовтня 2018 року. 30 жовтня 2018 року, протокольною ухвалою суду, судом долучено до матеріалів справи відповідь на відзив та клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду, на підставі ст.ст. 42, 166, 169, 170, 232 ГПК України. Протокольними ухвалами від 20 листопада 2018 року судом долучено до матеріалів справи заяву відповідача та заперечення позивача на клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду, на підставі ст.ст. 42, 161, 169, 170, 232 ГПК України; закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на підставі пункту 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України на 26 листопада 2018 року.

26 жовтня 2018 року суд розпочав розгляд справи по суті. В призначене судове засідання представники сторін з'явилися, позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача проти позову заперечував в повному обсязі та просив суд, в разі задоволення позову задовольнити заяву про відстрочення виконання рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача та відповідача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

01 лютого 2011 року між позивачем (власник мереж) та відповідачем (користувач) було укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 0326. Відповідно до п. 1.1 договору, власник мереж зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок користувача або інших суб'єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує користувач, а користувач - своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору. Власник мереж має право на отримання від користувача плати за спільне використання технологічних електричних мереж, визначеної відповідно до Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕ від 12.06.2008 №691, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.08.2008 за №732/15423 (п. 3.1 договору). Користувач зобов'язується, здійснювати оплату за використання електричних мереж власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж власника мереж здійснюється згідно з додатком "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж" (п. 4.1 договору). Пунктом 7.2. сторони погодили, що вартість мереж з утримання технологічних електричних мереж вільного використання визначається згідно з додатком "Кошторис обґрунтованих витрат" та "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж", розробленими відповідно до Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої в Міністерстві юстиції України 08.08.2008 за № 732/15423. Оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжними дорученнями на підставі виставленого власником мереж рахунка та оформленого "Акта прийому - здачі наданих послуг" у десятиденний термін з дати отримання рахунка (п. 7.3 договору). Цей договір укладається на строк 31.12.2011 року, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством. У разі переходу права власності (права господарського відання) на технологічні електричні мережі до іншої особи цей договір втрачає чинність (пункт 10.4 договору). Як вказує позивач у позовній заяві, він свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі та за період з жовтня 2017 року - червень 2018 року надав відповідачу послуги згідно умов договору на загальну суму 261 620, 56 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-здачі виконаних робіт та рахунками на оплату (з доказами їх направлення на адресу відповідача) (арк.спр. 15-41). Втім, відповідач свої зобов'язання не виконав, оплату наданих послуг не провів, що й стало для позивача підставою для звернення з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та статті 174 Господарського кодексу України. За змістом статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів здійснення оплати за спірною господарською операцією відповідач суду не надав.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що у відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені вище обставини, а саме надання позивачем відповідачу послг за спірним договором за період з жовтня 2017 року по червень 2018 року на загальну суму 261 620, 56 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами прийому-здачі виконаних робіт та рахунками на оплату (з доказами їх направлення на адресу відповідача), непроведення розрахунків з боку відповідача, відповідно доведеність факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, суд визнав вимоги позивача щодо стягнення із відповідача заборгованості за договором № 0326 від 01 лютого 2011 року про спільне використання технологічних електричних мереж у розмірі 261 620, 56 грн. обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення.

Розглянувши частину позовних вимог про стягнення з відповідача 3 220, 96 грн. 3% річних та 4 263, 34 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем був наданий обґрунтований розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до якого сума 3% річних складає 3 220,96 та інфляційних втрат - 4 263,34 грн. Перевіривши правомірність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи приписи ст. 625 ЦК України, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 220,96 грн. 3% річних та 4 263,34 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими, доведеним матеріалами справи та таким, що підлягають задоволенню.

Твердження відповідача у відзиві на позовну заяву про те, у звязку із великою кількістю боржників АТ "Харківобленерго", коштів, що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання від споживачів електричної енергії, вже не вистачає для здійснення оплат в ДП "Енергоринок" та іншим контрагентам за договорами з АТ "Харківобленерго". Заборгованість у АТ "Харківобленерго" виникла не з його вини, а через велику кількість боржників АТ "Харківобленерго" у звязку із чим, відповідач позбавлений можливості виконувати свої зобовязання в частині своєчасних розрахунків за договором про спільне використання технологічних електричних мереж від 01.02.2011 року № 0326. Як зазначає відповідач, несвоєчасні розрахунки АТ "Харківобленерго" за договором про спільне використання технологічних електричних мереж від 01.02.2011 року № 0326 сталися не з вини енергокомпанії, а були викликані відсутністю належної та своєчасної оплати від споживачів попри вжиті необхідні заходи, не приймаються судом, оскільки відповідно до приписів статей 617 Цивільного кодексу України та 218 Господарського кодексу України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (невиконання, неналежне виконання).

Позиція позивача, викладена у відповідь на відзив (вх. № 30405), залишена судом без розгляду, з огляду на наступне. Так, відповідно до ч. 4 ст. 166 ГПК України, відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Як вбачається з протоколу підготовчого засідання від 16 жовтня 2018 року (арк. спр. 71-72), судом протокольною ухвалою встановлено позивачу строк на подання до суду відповіді на відзив до 22 жовтня 2018 року. Втім, вказана відповідь позивачем була подана до суду 24 жовтня 2018 року. Тобто, поза межами строку, встановленого судом. Відповідно до приписів ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду. Враховуючи вище викладене, а саме подання позивачем відповіді на відзив з пропуском строку, встановленого судом та без жодного обґрунтування поважності причин такого пропуску, відповідь на відзив позивача (вх. № 30405 від 24 жовтня 2018 року) залишаються судом без розгляду.

Щодо заявлено відповідачем клопотання про відстрочення виконання рішення суду у справі № 922/2481/18 (вх. № 30507 від 25 жовтня 2018 року) до 01.10.2019 року, суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України, яке (рішення) є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Відповідно до статті 239 Господарського процесуального кодексу України, суд може надати відстрочення виконання рішення. При цьому, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення. У зв'язку із тим, що розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення (частина 1 статті 9 Конституції України - Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР) є частиною національного законодавства України). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду". Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Отже, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі, а необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін при дослідженні та оцінці як доводів позивача, так і заперечень відповідача; суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, чи існують об'єктивні обставини, які істотно ускладнюють виконання судового рішення, водночас, суд також враховує такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення. В обґрунтування наданого клопотання відповідач зазначає, станом на 01.09.2018 року загальний борг КП "Харківводоканал" перед АТ "Харківобленерго" лише за використану електричну енергію склав вже 1 946 678 675, 89 грн. та щомісячно збільшується на 30 млн. грн., товариство не уповноважено чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи на енергоносії, така величезна заборгованість не дає можливості АТ "Харківобленерго" своєчасно та в повному обсязі розрахуватися з ДП "Енергоринок", через що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, для АТ "Харківобленерго" протягом тривалого часу був встановлений "нульовий" алгоритм перерахування коштів у вигляді 100 % нормативу відрахування коштів на рахунок ДП "Енергоринок", за який усі кошти, що є на рахунках компанії, перераховувалися на рахунок ДП "Енергоринок". Такий порядок розрахунків вже поставив компанію на межу виживання, через що немає змоги виконати визначені законодавством України обовязки із своєчасної та повної виплати заробітної плати працівникам. На даний час загальна сума заборгованості компанії перед бюджетом складає більше 268 млн. грн. За таких умов АТ "Харківобленерго" позбавлена можливості вести господарську діяльність у нормальному режимі, не має можливості розпоряджатися коштами на своїх рахунках, оскільки усі кошти перераховуються до ДП "Енергоринок". На сьогодні компанія вже позбавлена обігів коштів для виконання виробничої діяльності та виплати заробітної плати працівникам компанії, що може призвести до техногенної катастрофи через відсутність матеріалів для виконання аварійних робіт. З перелічених вище підстав, компанія вимушена несвоєчасно розраховуватись з бюджетом та накопичувати податковий борг, який на 10.09.2018 року складає вже 312 млн. грн. Крім того, через наявний податковий борг компанії, з усіх розрахункових рахунків АТ "Харківобленерго" у банках Харківським управлінням офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на підставі її рішення від 24.10.2017 року № 10 в примусовому порядку без рішення суду списуються кошти. Отже компанія повністю позбавлена обігових коштів, усі ці наявні обставини суттєво ускладнюють сплату за судовим рішенням. На підтвердження викладених обставин додано довідку про податковий борг з якої вбачається що у відповідача станом на 10.09.2018 року податкова заборгованість становить 312 078,7 тис. грн., рішення № 10 від 24.10.2017 року про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.06.2018 року, звіт про фінансовий результат (звіт про сукупний дохід) за 1 півріччя 2018 року, податкову вимогу від 12.01.2016 року № 1-25, акт опису майна № 1 від 20.01.2016 року, акт опису майна № 6 від 28.03.2016 року, акт опису майн № 1 від 24.01.2017 року, акт опису майна № 17 від 13.12.2017 року. Виходячи з вищенаведеного, а саме ймовірну загрозу банкрутства підприємства-відповідача в тому числі й за заборгованості по заробітній платі перед працівникам, специфіку діяльності з контрагентами, а в першу чергу з боржниками, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення з одного боку, та дотримуючись балансу інтересів прав й підприємства-позивача, оскільки відстрочення виконання рішення суду не повинно шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції , суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання акціонерного товариства "Харківобленерго" про відстрочку виконання рішення суду (вх. № 30507 від 25.10.2018 року) та відстрочує виконання рішення суду у справі № 922/2481/18 строком на пять місяців до 26 квітня 2019 року.

На підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 4 036, 57 грн. покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями1-5, 10-13, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 194, 195, 196, 201, 208-210, 216-220, 232, 233, 236-238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, ) на користь акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" (61001, м. Харків, вул. Культури, 20-А, ) 261 620,56 грн. основного боргу, 3 220,96 грн. 3% річних, 4 263,34 грн. інфляційних втрат та 4 036,57 грн. судового збору.

Відстрочити виконання рішення суду до 26 квітня 2019 року.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено 05.12.2018 р.

Суддя ОСОБА_3

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Справа № 922/2481/18