ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року Справа № 924/297/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П. , суддя Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Левчук І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Хмельницької області від 27.08.2018р. (повний текст - 03.09.2018р.) у справі №924/297/18 (суддя Гладюк Ю.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут", м.Хмельницький

про стягнення 9121672,61 грн.

та зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут", м.Хмельницький

до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

про визнання частково недійсним п.6.1. договору від 14.04.2017р. №17-254-Н

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (за первісним позовом):

- Головне управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області (код 37971775, адреса - 29000, Хмельницька область, м.Хмельницький, вул.Свободи, 70);

- Департамент фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації (код 02311419, адреса - 29005, Хмельницька область, м.Хмельницький, майдан Незалежності, будинок Рад)

за участі представників:

позивача (апелянт): Родоман Т.О. довіреність №14-136 від 20.07.2018р.;

відповідача: Якимчук О.М., довіреність №077.1 Др-76-0518 від 07.05.2018р.;

від третіх осіб - не з'явилися;

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 27.08.2018р. у справі №924/297/18 відмовлено у позові публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" про стягнення 9121672, 61 грн., за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (за первісним позовом): Головне управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області, Департамент фінансів Хмельницької обласної державної адміністрації.

Задоволено частково зустрічний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання частково недійсним п.6.1. договору від 14.04.2017р. №17-254-Н.

Визнано недійсним абзац 8 пункту 6.1. договору від 14.04.2017р. №17-254-Н, укладеного між публічним акціонерним товариством „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" та товариством з обмеженою відповідальністю „Хмельницькгаз збут": "сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5 денний строк".

В решті зустрічних позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Хмельницькгаз збут" 881,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою (вх.№489/18 від 25.10.2018р., т.2, арк.справи 244-256).

Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням і вважає, що останнє прийнято з порушенням норм матеріального, ст.ст.6, 11, 203, 207, 215, 509, 526, 530, 610, 612, 626, 627, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст.12, 173-175, 193 Господарського кодексу України, та процесуального, ст.ст.74, 76, 77, 86, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України, права, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню. Посилається на практику Верховного Суду України викладену у постанові від 13.01.2004р. у справі №20/178 та постанові від 13.08.2002р. у справі №12/472.

Апелянт зазначає, що у порушення вищезазначених норм права, господарським судом Хмельницької області не взято до уваги наступного: договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб; при підписанні Договору жодною із сторін не висловлювалося будь-яких зауважень до його тексту або змісту п.6.1. щодо порядку та умов проведення розрахунків; ТОВ «Хмельницькгаз збут» вчинило цілий ряд дій, що свідчать про схвалення та прийняття правочину до виконання; спірний Договір закінчений виконанням по суті щодо поставки та оплати природного газу за період квітня - вересні 2017 року, тобто у день повної оплати покупцем отриманого по Договору товару; до порушення провадження у справі №924/297/18 жодною із сторін Договору не оскаржувався жоден із його пунктів.

Також апелянт зазначає, що господарський суд має право визнати недійсною лише частину договору (за наявності підстав для цього) виключно тоді, якщо обставини справи свідчать про можливість укладення договору і без включення недійсної частини. Умови договору, що встановлюють строк та порядок розрахунку є однією з істотних умов, що унеможливлює укладання Договору без даної частини. А відтак, у відповідності до ст.180 Господарського кодексу України, ст.217 Цивільного кодексу України відсутні законні підстави для задоволення вимоги щодо недійсності п.6.1 спірного договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України у справі №15/148пд(3/6пд) від 14.04.2009р.

Апелянт також зазначає, що спірний договір купівлі-продажу природного газу жодним чином не суперечить як положенням ст.203 Цивільного кодексу України так і іншим вимогам чинного законодавства. Вказаний договір містить всі істотні умови встановленні законодавством для даного виду правочинів, такі як предмет, ціна та строк. Договір укладений в письмовій формі підписаний сторонами та скріплений печатками.

Зазначає, що визнаний судом недійсним абзац 8 пункту 6.1. укладеного Сторонами Договору №17-254-Н від 14.04.2017р. повністю відповідає вимогам абзацу 8 пункту 20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов'язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016р. N444, у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016р. N853, чинній до 11.01.2018р.

В оскаржуваному рішенні судом чітко зазначено платежі відповідача на виконання спільних протокольних рішень на загальну суму 174645016,57грн., як часткову оплату покупця, а не усього боргу по Договору. Отже, борг в сумі 256603316,95 грн. був оплачений відповідачем власними коштами, його оплата не була врегульована спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20.

Згідно з розрахунком заборгованості всі розрахунки пені у сумі 5057387,04 грн. інфляційних нарахувань у сумі 2881528,99 грн. та 3% річних у сумі 1182756,58 грн. здійсненні виключно на заборгованість, яка була сплачена відповідачем власними коштами з порушенням строків розрахунків, а не на підставі Спільних протокольних рішень.

Зазначає, що на підтвердження оплат, які були здійсненні відповідачем, позивачем до суду надані як доказ, банківські виписки, сальдо по рахунку за спірним договором за спірним договором купівлі-продажу газу, а також письмові пояснення, які надавалися представником позивача під час слухання. Однак, суд першої інстанції не взяв вказані докази до уваги, безпідставно взявши до уваги необгрунтовані пояснення відповідача, які були ним вказані у відзиві на позовну заяву.

Також, апелянт звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 20.06.2018р. у справі №921/574/17-г/15, від 14.03.2018р. у справі №910/9806/16 та від 14.06.2018р. у справі №904/2743/16.

Стверджує, що при винесенні рішення, господарський суд Хмельницької області не надав належної оцінки доказам та вимогам позивача щодо стягнення сум пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, зокрема, не було досліджено на які саме кошти розраховувалися вищевказані суми вимог, яким чином дані кошти були сплачені відповідачем (власні кошти або державні субвенції), якими доказами керувався позивач звертаючись до суду та відповідно розраховуючи суми пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, а лише були здійсненні загальні посилання на положення постанови Кабінету Міністрів України №20, бюджетного законодавства та постанову Верховного Суду у одній справі, які в даному випадку на глибоке переконання позивача не можуть мати вирішального впливу на рішення суду по суті спору.

Таким чином, відповідно до вищезазначених висновків суду звільнення від відповідальності можливе лише відносно оплати, здійсненій у порядку встановленій спільними протокольними рішеннями.

У протиріччя вищевказаному (необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків) судом першої інстанції проігноровано встановлений ним факт, що відповідачем здійснювалося ряд платежів у період з січня по вересень 2017 року (включно) у рахунок погашення заборгованості за Договором кошти у сумі 256603316,95 грн. - поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішенням.

Зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості нарахування інфляційних та 3% річних за поставлений природний газ за період постачання протягом з січня по вересень 2017 року (включно) відбувалося у періоди прострочень оплат та на суми заборгованості, які не відшкодовувалися вищевказаними спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків.

Тому вважає, що нарахування неустойки, інфляційних та 3% річних здійсненні позивачем правомірно, у відповідності до чинного законодавства та умов договору купівлі-продажу газу, норм чинного законодавства, що регулюють виконання договорів

На підставі викладеного скаржник просить суд скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 27.08.2018р. у справі №924/297/18 та прийняти нове рішення, яким: позовні вимоги ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до ТОВ «Хмельницькгаз збут» щодо стягнення пені у розмірі 5057387,04 грн., трьох процентів річних у розмірі 1182756,58 грн. та інфляційних втрат у розмірі 2881528,99 грн., а всього боргу у загальній сумі 9121672,60 грн., задоволити повністю; у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Хмельницькгаз збут» про визнання частково недійсним пункту 6.1. Договору купівлі-продажу природного газу №17- 254-Н від 14.04.2017р., відмовити повністю; судові витрати у справі покласти на відповідача.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.10.2018р. відкрито провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Хмельницької області від 27.08.2018р. у справі №924/297/18 та призначено розгляд скарги на 05.12.2018р. об 10:30 год. в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

15.11.2018р. на адресу суду від ТОВ «Хмельницькгаз збут» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4539/18, т.2, арк.справи 280-286).

У відзиві представник ТОВ «Хмельницькгаз збут» зокрема, зазначає, що розрахунки між сторонами за Договором були здійснені виключно двома способами: шляхом укладення спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів Державного бюджету України та здійсненням перерахунків сум коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання, згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідними постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Звертає увагу, що основним джерелом надходження коштів на рахунок із спеціальним режимом використання відповідача та оплати позивачу за реалізований природний газ є одержання коштів за поставлений природний газ для потреб населення. У зв'язку з тим, що населення розраховується за спожитий природний газ та послуги з його розподілу переважно пільгами та субсидіями, то здійснювати розрахунки з ПАТ "ПАК "Нафтогаз України" можливо лише за рахунок коштів, що надходять із Державного бюджету України на компенсацію витрат за поставлений природний газ даній категорії споживачів.

На виконання Закону України "Про ринок природного газу" та постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №792 "Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ" ТОВ "Хмельницькгаз Збут" було відкрито в уповноваженому банку поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від населення.

Державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що по суті, усуває ТОВ "Хмельницькгаз збут" від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматизованому перерахунку зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Отже, у відповідача відсутня можливість впливати на порядок, строки та розмір розрахунків з позивачем за придбаний природний газ, гарантований постачальник отримує грошовий ресурс для розрахунку з оптовим продавцем за природний газ лише після здійснення споживачами природного газу (населенням) повних розрахунків за весь обсяг спожитого газу.

Таким чином, ТОВ "Хмельницькгаз збут" може здійснити розрахунок перед позивачем, за умовами договору лише через поточний рахунок із спеціальним режимом використання в межах коштів, передбачених нормативом перерахування коштів, затверджених НКРЕКП, при цьому відповідач самостійно не має можливості вплинути на проведення розрахунків за спожитий природний газ населенням, оскільки всі кошти, які потрапляли на рахунок Товариства, уповноваженим банком самостійно розподіляються згідно затвердженого постановами НКРЕКП алгоритму та перераховуються на рахунок позивача.

Отже, ТОВ "Хмельницькгаз збут", дотримуючись умов Договору, виконав зобов'язання з оплати в порядку, визначеному умовами даного Договору та з дотримання імперативних норм діючого законодавства України, так як останній є суб'єктом ринку природного газу, діяльність якого підпорядкована відповідним спеціалізованим нормам законодавства, а тому наслідки порушення грошового зобов'язання передбачені ст.ст.549, 624, 625 Цивільного кодексу України не застосовуються.

Представник ТОВ «Хмельницькгаз збут» звертає увагу на судову практику, яка містить правові висновки стосовно здійснення оплат з використання поточного рахунку зі спеціальним режимом використання, а саме: постанови Вищого господарського суду України від 09.11.2017р. у справі №906/10/16, від 17.09.2003р. у справі №23/317, від 13.03.2017р. у справі №910/13661/16, від 12.04.2017р. у справі №906/804/17; від 03.08.2016р. у справі №906/210/16; постанови Верховного Суду України від 07.02.2006р. у справі №6/307, від 05.04.2005р. від 11.11.2015р. у справі №927/1733/14.

Приймаючи до уваги вищенаведені правові позиції, викладені у відповідних судових рішеннях та з огляду на обставини справи, зокрема в частині використання рахунку зі спеціальним режимом використання при здійсненні відповідачем розрахунку з позивачем, можна дійти цілком об'єктивних висновків: 1) кошти, які знаходяться на рахунку зі спеціальним режимом використання, не є власністю відповідача; 2) відповідач позбавлений будь-якої можливості впливати на алгоритм розподілу коштів з рахунку зі спеціальним режимом використання; 3) відповідач, як суб'єкт ринку природного газу чітко і не ухильно дотримувався фінансової дисципліни, регламентованої зокрема Національною комісією, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг при здійсненні відповідних розрахунків з використанням рахунку зі спеціальним режимом використання; 4) з огляду на вказані висновки, відсутні правові підстави для застосування до відповідача юридичної відповідальності за порушення грошових зобов'язань.

Щодо вимог за зустрічним позовом, ТОВ «Хмельницькгаз збут» зазначає, що грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 18.04.2018р. у справі №906/790/16).

Отже, сторони договору позбавлені можливості врегулювати в договорі питання щодо строків та порядку виконання зобов'язання, виконання кого залежить від компенсацій з державного бюджету, оскільки такий порядок викладений у відповідних нормативно-правових актах.

Абзацом 8 пункту 6.1. договору сторони фактично погодили строк та порядок виконання зобов'язання, яке здійснюється із державного бюджету України та регулюється відповідними нормативно-правовими актами, що суперечить чинному законодавству, а саме, чинній на момент укладення договору Постанові Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р.

Судом визнано недійсним лише один абзац оскаржуваного пункту, що не тягне за собою відсутність в договорі порядку та строків розрахунку, як зазначає НАК "Нафтогаз України".

Також представник ТОВ «Хмельницькгаз збут» зазначає, що посилання НАК "Нафтогаз України" на відсутність зміни строків і порядку розрахунку щодо рахунків із спеціальним режимом використання, судом правомірно не прийнято до уваги, оскільки в даному випадку висновки суду ґрунтуються правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 18.04.2018р. у справі №906/790/16, згідно якої грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови. Тобто, в даному випадку суд прийняв до уваги наявність спільних протокольних рішень та компенсацію державою коштів пільг та субсидій населення.

Підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, НАК "Нафтогаз України" у такий спосіб виявив свою згоду здійснити розрахунки відповідно до згаданого Порядку і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за наданий ним газ за договором від 14.04.2017р. №17-254-Н.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Також представник ТОВ «Хмельницькгаз збут» зазначає, що наданими сторонами у справі розрахунками доведено, що відповідачем за первісним позовом своєчасно здійснювались розрахунки за спожитий ним газ на суму 256603316,95 грн. Інша ж частина оплачувалась шляхом підписання спільних протокольних рішень.

Вважає, що судом правомірно відмовлено в задоволенні позову, оскільки у позивача за первісним позовом відсутні підстави для нарахування 3% річних, пені та втрат від інфляції на суми, перераховані з державного бюджету для покриття пільг та субсидій, а оплата відповідачем за первісним позовом сум коштів за власний спожитий газ здійснювалась відповідно до умов договору.

На підставі викладеного просить суд апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Хмельницької області від 27.08.2018р. у справі №924/297/18 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судове засідання 05.12.2018р. представники третіх осіб не з'явилися, причини неявки не повідомили, хоч про дату, час та місце розгляду апеляційної були повідомлені у встановленому Законом порядку (т.2, арк.справи 275, 278).

Враховуючи положення ст.ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначених учасників справи.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 05.12.2018р. представник ТОВ «Хмельницькгаз збут» заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що прийняте з дотриманням норм чинного законодавства, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

14.04.2017р. між ПАТ „НАК „Нафтогаз України" (продавець) та ТОВ „Хмельницькгаз збут" (покупець) укладено договір №17-254-Н купівлі - продажу природного газу за яким продавець зобов'язується передати покупцю у 2017 - 2018 роках природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що передається за цим договором використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам.

Продавець передає покупцеві з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року природний газ обсягом до 638000,000 тис. куб. метрів.

У пункті 6 договору сторонами погоджено:

Оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі - продажу природного газу;

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місцем купівлі - продажу газу;

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою КМУ від 11.01.05р. №20 і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі - продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк;

Вартість фактично переданого природного газу, яка підлягає сплаті грошовими коштами за процедурою, передбаченою абзацом третім цього пункту, визначається на підставі акту звіряння розрахунків (в тому числі, коригуючи актів) за відповідний місяць, підписаних покупцем і розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі - продажу природного газу;

У разі не надання покупцем продавцеві до 25 числа (включно) передбачених в абзаці четвертому цього пункту актів звіряння розрахунків за відповідний місяць, остаточний розрахунок за весь фактично переданий у відповідному місяці купівлі - продажу природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі - продажу газу;

Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків, передбачений в абзаці четвертому цього пункту до закінчення 90 дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем в якому була здійснена купівля - продаж природного газу. При цьому, у випадку, якщо покупець надасть продавцеві, передбачений абзацом четвертим цього пункту, акт звіряння пізніше 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі - продажу газу але до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі - продажу природного газу, то розрахунок за придбаний покупцем газ, в частині суми зазначеної в такому акті звіряння, буде здійснюватись в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту але з такими особливостями. З дати надання продавцеві покупцем зазначеного вище акту звіряння припиняється нарахування продавцем неустойки, 3% річних а також інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акту звіряння продавцеві і до закінчення 90 днів що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі - продажу природного газу. Остаточний розрахунок за придбаний покупцем природний газ в частині, що підлягає оплаті за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою КМУ від 11.01.05 №20 має бути здійснений до закінчення 90 дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем в якому була здійснена купівля - продаж природного газу, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк;

Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний газ за процедурою передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМУ від 11.01.05 № 20 і після спливу 90 денного строку, передбаченого абзацом 3 цього пункту;

Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови КМУ від 11.01.05 № 20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк. (п.6.1).

Відповідно до п.6.2 договору оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП.

Згідно п.7.2 договору, у разі невиконання покупцем п.6.1 договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

До договору подано протокол розбіжностей, який також підписаний сторонами та скріплений печатками останніх.

Передача газу позивачем на користь відповідача (за первісним позовом) в період з квітня 2017 року по вересень 2017 року підтверджується підписаними обома сторонами та скріпленими їх печатками актами прийому - передачі: від 30.04.2017р. на суму 180162308,08 грн., від 31.05.2017р. на суму 68934833, 20 грн., від 30.06.2017р. на суму 46402847,72 грн., від 31.07.2017р. на суму 44812510,14 грн., від 31.08.2017р. на суму 42440486,54 грн., від 30.09.2017р. на суму 48495347,84 грн. Разом 431248333,52 грн.

На підтвердження здійснення оплати газу подано „Операції по підприємству „Хмельницькгаз збут" з 01.01.2017р. до 31.01.2018р., з яких вбачається проведення оплат за призначенням платежу, в тому числі „за газ за договором №17-254-Н".

Нарахування заявлених до стягнення сум боргу проводилось з урахуванням вартості наданого газу відповідачем на користь обслуговуючих ним підприємств, що підтверджується наданими зведеними реєстрами актів звірки розрахунків за надані населенню пільги та субсидії по природному газу, підписані відповідачем та відповідними організаціями (т.1, арк.справи 35-226).

Відповідно до спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №2755 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України від 19.05.2017р., підписаного (і скріпленого печатками) між: ГУ ДКСУ в Хмельницькій області (сторона 1), Департаментом фінансів в Хмельницькій області (сторона 2), ТОВ „Хмельницькгаз збут" (сторона 3), НАК „Нафтогаз України" (сторона остання) сторони домовились, що предметом цього спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20 „Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Згідно розділу 2 протокольного рішення державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 150000000 грн.; сторона 1 перераховує на рахунок сторони 2 кошти в сумі 150000000 грн. із записом у графі «призначення платежу» «за квітень 2017 року»; сторона 2 перераховує стороні 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 150000000 грн., із записом у графі «призначення платежу» «за квітень 2017 року»; сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 150000000 грн., в тому числі у сумі 110040412,16 грн. за природний газ за 2017 рік згідно договору від 14.04.2017р. №17-254-Н із записом у графі «призначення платежу» «за природний газ за 2017 рік, договір №17-254-Н від 14.04.2017р.».

Про перерахування коштів на користь позивача (за первісним позовом) згідно даного протокольного рішення свідчить платіжне доручення від 21.08.2017р. №84.

Відповідно до спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №4006 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України від 20.11.2017р., підписаного (і скріпленого печатками) між: ГУ ДКСУ в Хмельницькій області (сторона 1), Департаментом фінансів в Хмельницькій області (сторона 2), ТОВ «Хмельницькгаз збут» (сторона 3), НАК «Нафтогаз України» (сторона остання) сторони домовились, що предметом цього спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Згідно розділу 2 протокольного рішення, державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 34604604,41 грн.; сторона 1 перераховує на рахунок сторони 2 кошти в сумі 34604604,41 грн. із записом у графі «призначення платежу» «за жовтень 2017 року»; сторона 2 перераховує стороні 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 34604604,41 грн., із записом у графі «призначення платежу» «за жовтень 2017 року»; сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 34604604,41 грн., за природний газ за 2017 рік згідно договору від 14.04.17 №17-254-Н із записом у графі «призначення платежу» «за природний газ за 2017 рік, договір №17-254-Н від 14.04.2017р.».

Про перерахування коштів відповідачем на користь позивача (за первісним позовом) згідно даного протокольного рішення свідчить платіжне доручення від 20.12.2017р. №86.

Відповідно до спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №4005 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України від 20.11.2017р., підписаного (і скріпленого печатками) між: ГУ ДКСУ в Хмельницькій області (сторона 1), Департаментом фінансів в Хмельницькій області (сторона 2), ТОВ „Хмельницькгаз збут" (сторона 3), НАК „Нафтогаз України" (сторона остання) сторони домовились, що предметом цього спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 „Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Згідно розділу 2 протокольного рішення, державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 30000000 грн.; сторона 1 перераховує на рахунок сторони 2 кошти в сумі 30000000 грн. із записом у графі «призначення платежу» «за жовтень 2017 року»; сторона 2 перераховує стороні 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 30000000 грн., із записом у графі «призначення платежу» «за жовтень 2017 року»; сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 30000000 грн., за природний газ за 2017 рік згідно договору від 14.04.2017р. №17-254 Н із записом у графі «призначення платежу» «за природний газ за 2017 рік, договір №17-254-Н від 14.04.2017р.».

Про перерахування коштів відповідачем на користь позивача (за первісним позовом) згідно даного протокольного рішення свідчить платіжне доручення від 20.12.2017р. №85.

03.08.2017р. між ПАТ «Укргазбанк» та ТОВ «Хмельницькгаз збут» укладено договір банківського рахунку із спеціальним режимом використання №2017/РКО/085-458, за яким для зберігання грошових коштів та здійснення усіх видів операцій у відповідності з чинним законодавством України, зокрема „Порядком відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ" та „Порядком проведення розрахунків за спожитий природний газ", затверджених постановою КМУ №792, „Положенням про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", затвердженого постановою КМУ від 22.03.17р. №187, банк відкриває клієнту поточний рахунок із спеціальним режимом використання № 6254 в Національній валюті України в АБ „Укргазбанк" для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ від побутових споживачів та релігійних організацій, згідно з заявою клієнта. Рахунок призначений виключно для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ. Додатком до договору є тарифи. Договір та додаток підписані обома сторонами та скріплені їх печатками.

Згідно довідки ПАТ АБ „Укргазбанк", ТОВ „Хмельницькгаз збут" відкрито у банку поточний рахунок з спеціальним режимом використання.

Про направлення відповідачем на користь позивача (за первісним позовом) оригіналів зведених реєстрів актів звірки розрахунків за надані населенню пільги і субсидії по газу свідчать супровідні листи з відміткою щодо кур'єрської доставки (з підписом кур'єра) з описами вкладень: від 24.04.2017р. №03-ЛВ-525-0417; від 23.05.2017р. №03-ЛВ-656-05117; від 22.06.2017р. №03-ЛВ-829-0617; від 21.07.2017р. №03-ЛВ-896-0717; від 21.08.2017р. №03-ЛВ-1007-0817; від 21.09.2017р. №03-ЛВ-1162-0917; від 23.10.2017р. №03-ЛВ-1293-1017.

В матеріалах справи також наявні загальні зведені реєстри актів звірки розрахунків за надані населенню пільги та субсидії за газ по ТОВ „Хмельницькгаз збут" на 01.05.2017р., 01.06.2017р., 01.07.2017р., 01.08.2017р., 01.09.2017р., 01.10.2017р. (т.2, арк.справи 118-123), дані відносно розрахунків по ТОВ „Хмельницькгаз збут", за якими в період з травня 2017 до грудня 2017 оформлено та профінансовано за спожитий газ спільні протокольні рішення за участю ТОВ „Хмельницькгаз збут" в сумі 164645016,57грн., довідка позивача (за зустрічним позовом) щодо оплати.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Як встановлено ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Хмельницькгаз збут" укладено договір купівлі-продажу природного газу, у якому сторонами погоджено предмет договору, кількість та фізико-хімічні показники природного газу, порядок та умови його передачі, порядок обліку природного газу, його ціну, порядок та умови проведення розрахунків, а також відповідальність сторін, форс-мажорні обставини, порядок розв'язання спорів (розбіжностей), строк дії договору. Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Нормами ст.627 Цивільного кодексу України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Приписами ст.629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

Щодо вимоги ТОВ «Хмельницькгаз збут» про визнання частково недійсним п.6.1. договору від 14.04.2017р. №17-254-Н, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 зазначеної статті).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 (втратила чинність з 08.11.2017р.), визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз", а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами.

З Порядку вбачається, що відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється з Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб'єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок, в даному випадку - ПАТ "Нафтогаз України".

Аналогічні положення вміщені у Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р., згідно п.4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Таким чином, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Підписання спільних протокольних рішень, є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету. Держава, шляхом запровадження спеціалізованих нормативних актів, виконання яких поклала на свої інститути влади, запровадила новий механізм взаєморозрахунків між сторонами даного спору, чим внесла в господарські правовідносини відповідача та позивача, елементи адміністративного та бюджетного права.

Зазначену правову позицію викладено у постановах Верховного Суд від 18.04.2018р. у справі №906/790/16, від 18.04.2018р. у справі №910/15309/16, від 26.04.2018р. у справі №909/226/16.

Отже, з наведеного вбачається, що сторони договору позбавлені можливості врегулювати в договорі питання щодо строків та порядку виконання зобов'язання, виконання якого залежить від компенсацій з державного бюджету, оскільки такий порядок викладений у відповідних нормативно-правових актах.

Натомість, у абз.8 п.6.1. договору сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.10.2005р. №20 не змінює строків та умов розрахунків за цим договором, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк.

Як вірно відмічено судом першої інстанції, вказаним сторони фактично встановили строк та порядок виконання зобов'язання, яке здійснюється із державного бюджету України та регулюється відповідними нормативно-правовими актами, що є неправомірним.

Одночасно, питання дійсності договору або певної його частини підлягає встановленню на момент укладення такого договору, тому, як вірно зазначено судом першої інстанції, втрата Постановою №20 від 11.01.2015р. чинності з 08.11.2017р. не впливає на суперечність її положенням абз.8 п.6.1. договору від 14.04.2017р.

З огляду на викладене, оскільки сторонами в договорі встановлено строк та порядок розрахунків, які проводяться з державного бюджету, а саме, в частині відшкодування пільг та субсидій, що підлягає регулюванню та врегульовано на законодавчому рівні, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що наведене суперечить чинному законодавству, а саме, чинній на момент укладення договору Постанові Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р.

Оскільки вказана суперечність міститься лише у абз.8 п.6.1. договору, в якому і зазначено, що розрахунки проводяться відповідно до п.6.1. договору, а укладення спільних протокольних рішень на підставі постанови №20 від 11.01.2005р. не змінює порядку, визначеного п.6.1. договору, то визнанню недійсним підлягає лише абзац 8 пункту 6.1. договору №17-254-Н купівлі-продажу природного газу від 14.04.2017р.

Отже, у визнанні недійсними інших частин пункту 6.1. договору відмовлено правомірно.

Щодо вимог публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькгаз збут" 9121672,61 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до умов купівлі-продажу природного газу №17-254-Н продавець зобов'язується передати покупцеві у 2017-2018 роках природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

На підставі договору купівлі-продажу природного газу №17-254-Н від 14.04.2017р. позивач (за первісним позовом) продав відповідачу природний газ на загальну суму 431248333,52 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі природного газу.

Як вбачається з довідки „Операции по предприятию „Хмельницькагаз збут" та розрахунку первісного позивача відповідач оплатив отриманий газ. Однак, позивач, вважаючи, що оплата здійснювалась не у строки, передбачені договором, подав первісний позов.

Відповідно до п.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з п.п.1, 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З зазначених положень наслідки у вигляді застосування штрафних санкцій та ст.625 Цивільного кодексу України підлягають застосуванню у випадку прострочення виконання зобов'язання.

Згідно ст.12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Положеннями пункту 1.2. Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію від 03.08.2015р. №493/688, яким сторони керувались при підписанні відповідних спільних протокольних рішень (розділ 3 спільних протокольних рішень), визначено, що розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ або вугілля, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків підписані усіма учасниками розрахунків: відповідним департаментом фінансів, відповідним головним управлінням Казначейства, постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг), ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, НАК "Нафтогаз України" у такий спосіб виявив свою згоду здійснити розрахунки відповідно до згаданого Порядку і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за наданий ним газ за договором від 14.04.2017р. №27-254-Н.

Вказану позицію висловив Верховний Суд у постановах від 18.04.2018р. у справі №906/790/16, від 18.04.2018р. у справі №910/15309/16, від 26.04.2018р. у справі №909/226/16.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Саме з наведених мотивів суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність визнання недійсним абз.8 п.6.1. договору.

З платіжних доручень від 21.08.2017р. №84, від 20.12.2017р. №86, від 20.12.2017р. №85 вбачається, що ТОВ «Хмельницькгаз торг» належним чином виконав умови спільних протокольних рішень, тому колегія суддів погоджується з висновком про відсутність підстав для нарахування 3% річних, втрат від інфляції та пені на суми, перераховані спільними протокольними рішеннями.

Водночас, приймається до уваги, що за протокольними рішеннями оплачено лише частину поставленого газу (весь обсяг - 431248333,52; оплата за спільними протокольними рішеннями - 174645016,57грн.). Інша частина оплачувалась коштами ТОВ "Хмельницькгаз збут" та порядок таких розрахунків визначений умовами договору.

Пункт 6.2. договору передбачає, що оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідно постановою НКРЕКП.

Правова природа рахунку зі спеціальним режимом використання обумовлена Алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2516 (втратила чинність 19.10.2017р.).

Згідно пункту 1 Алгоритм установлює порядок розподілу уповноваженим банком коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, що надходять за використаний природний газ від побутових споживачів та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності), виробників теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії для релігійних організацій та надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а також механізм розрахунку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки (далі - газопостачальні підприємства), нормативів перерахування коштів на поточні рахунки операторів газотранспортної та газорозподільних систем, газопостачальних підприємств та на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців, що здійснюють продаж природного газу газопостачальним підприємствам.

Розділ 2 Алгоритму встановлює Порядок розподілу та перерахування коштів, що надійшли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання газопостачального підприємства та його структурних підрозділів, та механізм розрахунку газопостачальним підприємством нормативів перерахування коштів.

За п.4 наведеного Порядку Газопостачальні підприємства та їх структурні підрозділи обумовлюють у відповідному договорі банківського рахунку право банку на договірне списання (перерахування) без платіжних доручень з поточних рахунків із спеціальним режимом використання коштів, що надходять за спожитий природний газ від категорій «населення» та «ТКЕ - населення», згідно з положеннями цього Алгоритму.

Таким чином, рахунок зі спеціальним режимом використання передбачає, що кошти, які надходять на нього за спожитий газ розподіляються уповноваженим банком за відповідним алгоритмом (процедурою).

Підписавши договір №17-254-Н (в тому числі п.6.2, який передбачає рахунок з спеціальним режимом використання) НАК «Нафтогаз України», тим самим, дав згоду на розподіл коштів при розрахунках за поставлений газ згідно Алгоритму, передбаченого постановою від 30.09.2015р. Тобто, позивач погодився з порядком списання коштів уповноваженим банком, а відтак і з періодами, коли ці кошти будуть перераховані йому. Тому, всі прострочення, які відображені позивачем у розрахунку судом оцінюються не як прострочення, а як оплата в порядку Алгоритму.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, з наданих сторонами у справі розрахунків вбачається, що відповідачем за первісним позовом своєчасно здійснювались розрахунки за спожитий ним газ на суму 256603316,95 грн. Інша ж частина оплачувалась шляхом підписання спільних протокольних рішень.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, оскільки у позивача за первісним позовом відсутні підстави для нарахування 3% річних, пені та втрат від інфляції на суми, перераховані з державного бюджету для покриття пільг та субсидій, а оплата відповідачем за первісним позовом сум власними коштами здійснювалась відповідно до умов договору, що передбачає використання рахунків з спеціальним режимом використання.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст.74, 78, 86 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у первісному позові та про часткове задоволення зустрічного позову.

Згідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду винесено у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 271 273, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Хмельницької області від 27.08.18р. у справі №924/297/18 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 10.12.2018р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Тимошенко О.М.