ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. ОдесаСправа № 923/175/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Принцевської Н.М.

суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання: Федорончук Д.О.;

Представники сторін:

Від Антимонопольного комітету України - Вірт С.О., довіреність № 300-02/62, від 14.05.18;

від АТ "Херсонобленерго" - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Херсонобленерго"

на рішення Господарського суду Херсонської області від 19.07.2018 року

у справі №923/175/18

за позовом Антимонопольного комітету України

до Акціонерного товариства "Херсонобленерго"

про стягнення 380000 грн., -

(суддя першої інстанції: Павленко Н.А., дата та місце винесення рішення: 19.07.2018 року, Господарський суд Херсонської області, м.Херсон, вул.Театральна, 18)

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року Антимонопольний комітет України звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Херсонобленерго» (далі - АТ «Херсонобленерго») про стягнення пені у розмірі 380 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням АТ «Херсонобленерго» рішення позивача №7-р/тк від 20.12.2011 та прострочення сплати штрафу, накладеним вказним рішенням.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 19.07.2018 (суддя -Павленко Н.А.) позовні вимоги Антимонопольного комітету України задоволено, стягнуто з АТ «Херсонобленерго» в доход Державного бюджету пеню у розмірі 380000 грн.

Суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення з посиланням на ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зазначив, що позивачем правомірно нараховано пеню в розмірі 380000 грн.

Крім того, суд зазначив, що відносини, пов'язані з притягненням до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом накладення штрафів та їх стягнення у судовому порядку органами Антимонопольного комітету України, не є господарськими (або цивільними) відносинами, оскільки в даному випадку орган Антимонопольного комітету України не виступає як суб'єкт господарсько-правових (або цивільно-правових) відносин, а реалізує повноваження, встановлені законодавством про захист економічної конкуренції.

На думку місцевого господарського суду цивільне законодавство не є складовою законодавства про захист економічної конкуренції, відносини сторін у цій справі не є цивільно-правовими у розумінні ст. 1 Цивільного кодексу України, а тому й позовна давність як інститут саме цивільного права до цих відносин не застосовується.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Херсонобленерго» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Антимонопольного комітету України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення місцевого господарського суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Зокрема, на думку апелянта суд помилково визнав спірні правовідносини щодо стягнення пені за прострочення оплати штрафу як відносин, пов'язані із притягненням до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом накладення штрафів та їх стягнення у судовому порядку органами Антимонопольного комітету України

АТ «Херсонобленерго» зазначає, що пеня, стягнення якої є предметом спору у даній справі є засобом, який забезпечує виконання рішення органу Антимонопольного комітету України, а не видом відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Крім того, апелянт з посиланням на практику Європейського суду з прав людини (Stubbings and Others v. The United Kindom, no.22083/93, 51, ECHR, 1996-IV; Dacia S.R.L. v. Moldova, no.3052/04, 76 ECHR, 18 March 2008) зазначив, що позивач, звернувшись в березні 2018 року про стягнення пені за прострочення строків оплати штрафу, нарахованої в травні 2012, перевищив загальний строк позовної давності майже на три роки.

Також заявник апеляційної скарги звертає увагу суду на те, що жодним спеціальним нормативно-правовим актом не збільшено строк позовної давності та не звільнено від строку позовної давності відносини щодо звернення до суду за стягненням пені за простроченням оплати штрафу, з огляду на що, на думку апелянта, позивач перевищив загальний строк позовної давності майже на три роки.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 21.08.2018 колегією суддів у складі: головуючого судді Величко Т.А., суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В. відкрито апеляційне провадження по справі №923/175/18.

10.09.2018 року до Одеського апеляційного господарського суду від Антимонопольного комітету України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги та наполягає на залишенні рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на його законність та обґрунтованість.

Зокрема, позивач зазначив, що чинне законодавство не містить такої підстави для відмови в позові органів Антимонопольного комітету України про стягнення штрафу та пені, як сплив строку давності на момент прийняття судом рішення по справі.

Указом Президента України від 28.09.2018 року №295/2018 «Про переведення суддів» суддів Одеського апеляційного господарського суду Поліщук Л.В., Таран С.В. переведено на посади суддів Південно-західного апеляційного господарського суду.

03.10.2018 року в газеті "Голос України" опубліковано повідомлення про початок роботи Південно-західного апеляційного господарського суду, у зв'язку з чим Одеський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України та ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, що ліквідується, в місячний строк з дня припинення здійснення правосуддя передає до новоутвореного суду матеріали та документи, пов'язані зі здійсненням таким судом повноважень, зокрема, архівні справи з основної діяльності, строки тимчасового зберігання яких ще не закінчилися, документи, не завершені в діловодстві, а також документи з кадрових питань в паперовому та електронному вигляді, фонди бібліотек, а судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, що ліквідується, передаються негайно, до дня початку роботи новоутвореного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2018 визначено колегію суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Принцевської Н.М., суддів-учасників колегії Савицького Я.Ф., Ярош А.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.10.2018 апеляційну скаргу АТ «Херсонобленерго» Господарського суду Херсонської області від 19.07.2018 по справі №923/175/18 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Принцевської Н.М., суддів-учасників колегії Савицького Я.Ф., Ярош А.І., розгляд справи призначено на 26.11.2018.

В судовому засіданні 26.11.2018 оголошено перерву по справі №923/175/18 до 06.12.2018 до 10-00 год.

В судове засідання, яке відкладалось з'явились представники сторін. Представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягав на її задоволенні та на скасуванні рішення суду першої інстанції, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Антимонопольного комітету України.

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, наполягав на залишенні рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 20.12.2011 №7-р/тк встановлено, що Публічне акціонерне товариство «ЕК «Херсонобленерго» (новим найменуванням якого є АТ «Херсонобленерго») вчинило порушення, передбачене п.2 ст. 50, ч.1 ст. 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку. (а.с. 11- 18)

За порушення законодавства про захист економічної конкуренції означеним рішенням на позивача накладено штраф у розмірі 500000 грн.

Вказане рішення позивача №7-р/тк від 20.12.2011 у встановленому законом порядку недійсним не визнано, є чинним і підлягає обов'язковому виконанню.

Відповідно до ч.3 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 07.05.2012 по справі №5024/391/2012, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.12.2017 встановлено, що відповідач отримав копію рішення позивача 27.12.2011, а встановлений ч. 2 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» строк для сплати штрафу закінчився 27.02.2012.

Крім того, зазначеним рішенням встановлено, що доказів оплати штрафу у встановлений строк позивач не отримав.

Враховуючи несплату відповідачем штрафу в строк, передбачений ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення з відповідача 380000 грн. пені., яка з урахуванням уточнень до позовної заяви, нарахована з 15.03.2012 по 07.05.2012.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України.

Основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб'єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель (ст.3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність. Правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності визначаються Законом України "Про захист економічної конкуренції", який спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

Згідно з ч.ч. 3, 8 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Протягом п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

У разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку (ч.7 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Відповідно до ч.5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу. Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу.

Суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано пеню (з урахуванням уточнень до позовної заяви) за період з 15.03.2012 по 07.05.2012 включно (1162 дні прострочення сплати шрафу ) у розмірі 405000грн. (7500 грн. (розмір пені за один день прострочення сплати шрафу, розрахований у 1,5% від суми штрафу 500000 грн.) х 54 дні)

Відповідно до ч.5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету.

Нарахування та стягнення пені, передбаченої частиною п'ятою статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", має обов'язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування і у зв'язку з цим не підпадає під ознаки адміністративно-господарських санкцій в розумінні ст.ст. 238, 239, 249 Господарського кодексу України, які застосовуються саме на підставі рішення уповноваженого на це органу. Тому під час таких нарахування та стягнення не застосовуються строки, про які йдеться у статті 250 названого Кодексу.

Враховуючи означену норму, та те, що рішенням Господарського суду Херсонської області від 07.05.2012 по справі №5024/391/2012 з відповідача за період з 28.02.2012 по 14.03.2012 стягнуто 120000 грн., позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 380000 грн. (50000грн. (максимально можливий розмір пені відповідно до ст.56 ЗУ «Про захист економічної конкуренції») - 120000 грн. стягнутих за рішенням суду = 380000грн.).

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що позивачем вірно заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 380000 грн., у зв'язку з чим суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги позивача про стягнення пені саме у такому розмірі.

Стосовно посилань апелянта на пропущення позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені, передбаченою ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Закон України "Про захист економічної конкуренції", на підставі приписів якого нараховано штраф та пеню, визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

Зазначений закон встановлює види, склад правопорушень законодавства про захист економічної конкуренції, заходи відповідальності, що застосовуються за їх вчинення, і процесуальні норми, що визначають порядок притягнення до відповідальності. Названий закон не регулює ані цивільно-правових відносин, ані відносин у сфері оподаткування.

Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції становить п'ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення. Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачені пунктами 13 - 16 статті 50 цього Закону, становить три роки з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення. (ст. 42 Закону України «Про захист економічної конкуренції»)

Колегія суддів зазначає, що у даному випадку, накладений на відповідача штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу.

Враховуючи зазначене, судова колегія погоджується з доводами апелянта, що нарахування пені в даному випадку не є видом відповідальності за вчинене порушення анти конкурентного законодавства, однак звертає увагу, що вказані нарахування застосовані Антимонопольним комітетом України на підставі Закону України "Про захист економічної конкуренції" та не пов'язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобов'язання або зобов'язання щодо сплати податків і зборів, а тому не належать до цивільних правовідносин.

В свою чергу, позовна давність є інститутом виключно цивільного права, і її застосування здійснюється на підставі відповідних норм Цивільного кодексу України до тих відносин, що регулюються цивільним законодавством, тоді як спірні правовідносини не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобов'язання та не є заходами, спрямованими на забезпечення виконання цих зобов'язань, тому не належать до цивільних правовідносин у розумінні ст.1 Цивільного Кодексу України.

Крім того, відповідно до п.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах. З урахуванням приписів ч. 2 ст. 1 Цивільного кодексу України правила позовної давності, передбачені цим Кодексом, не застосовуються (якщо інше не встановлено законом) до правовідносин, які виникають у зв'язку із застосуванням державними органами щодо підприємств, установ, організацій та громадян-суб'єктів підприємницької діяльності встановленої законодавством відповідальності за вчинення протиправних дій, у тому числі за порушення правил здійснення підприємницької діяльності (зокрема, й вимог конкурентного законодавства).

Відносини, пов`язані з притягненням до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом накладення штрафів та їх стягнення у судовому порядку органами Антимонопольного комітету України, не є господарськими (або цивільними) відносинами, оскільки в даному випадку орган Антимонопольного комітету України не виступає як суб`єкт господарсько-правових (або цивільно-правових) відносин, а реалізує повноваження, встановлені законодавством про захист економічної конкуренції.

Стаття 3 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначає, що законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", «Про захист від недобросовісної конкуренції», інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів. Особливості застосування законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема щодо певних галузей промисловості, можуть бути встановлені виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Таким чином, цивільне законодавство не є складовою законодавства про захист економічної конкуренції, відносини сторін у цій справі не є цивільно-правовими у розумінні статті 1 Цивільного кодексу України, а тому й позовна давність як інститут саме цивільного права до цих відносин не може бути застосована.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що Законом України «Про Антимонопольний комітет» передбачено застосування цивільного законодавства не ґрунтується на нормах вказаного Закону, зокрема яким у частині 1 статті 19 визначено, про те, що органи Антимонопольного комітету України керуються лише законодавством про захист економічної конкуренції, яким в свою чергу встановлено особливі (спеціальні) строки давності для притягнення до відповідальності за порушення антиконкурентного законодавства органами Антимонопольного комітету України, які не є строками позовної давності, встановленими цивільним законодавством.

Порядок, розмір і період нарахування пені, як гарантії сплати штрафу накладеного на відповідача передбачено вимогами спеціального закону, яким в даному випадку є Закон України «Про захист економічної конкуренції»

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що відносини, які виникли в даному випадку між сторонами по справі №923/175/18 не є цивільно-правовими, у зв'язку з чим не є тотожними з правовідносинами , які виникли у справах, на які посилається апелянт (Stubbings and Others v. The United Kindom, no.22083/93, 51, ECHR, 1996-IV; Dacia S.R.L. v. Moldova, no.3052/04, 76 ECHR, 18 March 2008), посилання АТ «Херсонобленерго» на практику Європейського суду з прав людини в даному випадку є необґрунтованими та колегією суддів не приймається до уваги.

З огляду на зазначене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення Господарського суду Херсонської області.

За таких обставин, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Херсонобленерго" на рішення Господарського суду Херсонської області від 19.07.2018 року у справі №923/175/18 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Херсонської області від 19.07.2018 року у справі №923/175/18 слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Херсонобленерго" на рішення Господарського суду Херсонської області від 19.07.2018 року у справі №923/175/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 19.07.2018 року у справі №923/175/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, передбаченими ст.ст.287-288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 07.12.2018 року.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді А.І. Ярош

Я.Ф. Савицький