РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.12.2018Справа № 910/13594/18
Господарський суд міста Києва у складі: головуючий - суддя Спичак О.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

За позовомПриватного акціонерного товариства "Кременчукм'ясо"
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю "Граніт-Безпека"
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача
Приватне акціонерне товариство "АСК "Інго Україна" Товариство з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" ОСОБА_2
Простягнення 65 288,93 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Кременчукм'ясо" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт-Безпека" про стягнення 65 288,93 грн.

В обґрунтування повних вимог Приватне акціонерне товариство "Кременчукм'ясо" зазначає наступне.

В наслідок ДТП, яка сталася у зв'язку із неправомірними діями фізичної особи під час керування транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована Приватним акціонерним товариством "АСК "Інго Україна" та користувачем якого є відповідач, було завдано шкоду транспортному засобу, власником якого є позивач. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що йому, як власнику, транспортного засобу, якому завдано збитків, належить право вимоги до винної особи в межах фактично завданої шкоди, у зв'язку із чим було подано зазначений позов.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини 6 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Також ухвалою суду від 16.10.2018 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "АСК "Інго Україна", Товариство з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" та ОСОБА_2.

29.10.2018 позивачем подано до суду документи на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі.

05.11.2018 від третьої особи-1 до канцелярії суду надійшли письмові пояснення, відповідно до змісту яких остання підтвердила, що є страховиком згідно з полісом АМ 0617081, відповідно до якого застраховано цивільно-правову відповідальність власника "Toyota C-HR", д/н НОМЕР_1, а також повідомила суд, що Приватне акціонерне товариство "АСК "Інго Україна" здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок позивача у розмірі 19 545,27 грн.

08.11.2018 до суду від третьої особи-2 надійшли письмові пояснення, відповідно до яких остання зазначила наступне. Товариство з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" вказало, що останнє дійсно є власником предмету лізингу - транспортного засобу "Toyota C-HR", д/н НОМЕР_1, разом із тим, починаючи з 20.07.2017 зазначений транспортний засіб на підставі договору фінансового лізингу було передано у користування лізингоодержувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Граніт-Безпека". Враховуючи вищезазначене, третя особа-2 вважає вірним звернення позивача із вимогами щодо страхового відшкодування саме до користувача транспортного засобу "Toyota C-HR", д/н НОМЕР_1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт-Безпека".

15.11.2018 третьою особою-1 було подано до суду заяву, в якій остання уточнила подані раніше пояснення і зазначила, що залишає на розсуд суду ухвалення рішення по даній справі.

Одночасно, судом встановлено, що відповідачем не було подано відзив на позовну заяву, з огляду на що суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 16.10.2018 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Бориспільська, 9, корп. 8, кім. 206-А, м. Київ, 02099.

Зазначене поштове відправлення було вручено адресату 19.10.2018, що підтверджується підписом отримувача на повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення, яке міститься у матеріалах справи.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день проставлення у повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення відмітки про отримання вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 16.10.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.12.2017 на перехресті вул. Абрикосової та вул. Калинової в с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області за участю автомобіля "Toyota C-HR", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, який знаходиться в користуванні у Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт-Безпека" та за участю автомобіля «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_3 та який належить Приватному акціонерному товариству "Кременчукм'ясо" сталася дорожньо-транспортна пригода.

Згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.01.2018 у справі № 369/40/18 дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм автомобіля "Toyota C-HR", реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2, який скоїв правопорушення за яке передбачена відповідальність ст. 124 Кодексу про адміністративне правопорушення України.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.01.2018 у справі № 369/40/18 ОСОБА_2, за здійснення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зважаючи на те, що з вини ОСОБА_2, який керував автомобілем "Toyota C-HR", реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення з автомобілем «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_3, він є особою, відповідальною за збиток, заподіяний зазначеному автомобілю.

Згідно до полісу обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту АМ 0617081, страховиком є Приватне акціонерне товариство "АСК "Інго Україна", забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб "Toyota C-HR", реєстраційний номер НОМЕР_1, а ліміт відповідальності за шкоду майну становить 100 000,00 грн.

Таким чином, Приватне акціонерне товариство "Кременчукм'ясо", як володілець транспортного засобу, якому завдано шкоди, відповідно до статей 993 і 1191 Цивільного кодексу України, отримало право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, а саме - до страхової організації, якою здійснено обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу "Toyota C-HR", реєстраційний номер НОМЕР_1, тобто до Приватного акціонерного товариства "АСК "Інго Україна".

Як стверджує позивач та підтверджується наявною у матеріалах справи копією заяви, Приватне акціонерне товариство "Кременчукм'ясо" звернулось до Приватного акціонерного товариства "АСК "Інго Україна" із вимогою про сплату страхового відшкодування у сумі 19 545,27 грн., яке в свою чергу було відшкодовано останнім.

Враховуючи те, що фактично позивачем було витрачено 84 834,20 грн. грошових коштів на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_3, на доказ чого до суду представлено копію акту виконаних робіт № ВДиСА-008390 від 20.04.2018, тому позивач, на підставі ст. ст. 1166 та 1187 Цивільного кодексу України, вважає, що відповідач, як користувач транспортного засобу є тією особою, яка повинна здійснити відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП з вирахуванням різниці, сплаченої третьою особою-1.

Враховуючи вищенаведені обставини, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт-Безпека" 65 288,93 грн. страхового відшкодування. Крім того, Приватне акціонерне товариство "Кременчукм'ясо" просить суд стягнути з відповідача судовий збір та вартість сплаченої послуги зі складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку ТЗ.

В свою чергу, відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, обставини, викладені позивачем не спростував, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 та ч. 2 статті 1187 Цивільного кодексу України діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб - є джерелом підвищеної небезпеки.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, ОСОБА_2, як особа, яка під час експлуатації джерела підвищеної небезпеки, завдала шкоду позивачу, є особою, відповідальною у повному обсязі за шкоду, завдану автомобілю «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_3.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 Цивільного кодексу України.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 Цивільного кодексу України).

Аналогічні висновки щодо застосування положень ст.ст. 1187, 1191 Цивільного кодексу України при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, наведені в пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України №4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки".

Як зазначив позивач у позовній заяві (вказані обставини не спростовані відповідачем під час розгляду справи) винна в ДТП особа ОСОБА_2, є працівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт-Безпека", з огляду на що відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України саме відповідач повинен відшкодувати шкоду, завдану його працівником.

Згідно з ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, на Товариство з обмеженою відповідальністю "Граніт-Безпека" покладається обов'язок з відшкодування шкоди у випадку завдання її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Водночас, судом встановлено, що станом на дату ДТП, 11.12.2017, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Toyota C-HR", реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована Приватним акціонерним товариством "АСК "Інго Україна" на підставі Полісу (Договору) №АМ/0617081 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 619 Цивільного кодексу України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Згідно статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто, зазначеною статтею встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність страхувальника за Полісом № АМ/0617081 у розмірі, який перевищує суму виплаченого страховиком, Приватним акціонерним товариством "АСК "Інго Україна", потерпілому страхового відшкодування та становить різницю між фактично завданою шкодою і страховою виплатою.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, виходячи з положень статті 1194 Цивільного кодексу України та Полісу № АМ/0617081 Товариство з обмеженою відповідальністю "Граніт-Безпека" несе цивільну відповідальність за завдану ним шкоду в межах різниці між фактичним розміром завданої шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням.

В той же час, з урахуванням приписів статті 1194 Цивільного кодексу України позивач має право на відшкодування шкоди за рахунок страховика третьої особи-1 - Приватного акціонерного товариства "АСК "Інго Україна", з можливістю подальшого стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт-Безпека" різниці між фактичним розміром завданої шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням.

Адже, покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, так як уклавши договір страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Суд зазначає, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Як встановлено судом та зазначалось раніше, станом на дату ДТП, 11.12.2017, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Toyota C-HR", реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована Приватним акціонерним товариством "АСК "Інго Україна" на підставі Полісу (Договору) № АМ/0617081 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну - 100 000,00 грн., франшиза - 0 грн.

На підставі заяви позивача, третьою особою-1, Приватним акціонерним товариством "АСК "Інго Україна" було виплачено останньому страхове відшкодування у розмірі 19 545,27 грн.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до суду із позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства "АСК "Інго Україна" про стягнення не виплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 65 288,93 грн.

Таким чином, враховуючи те, що внаслідок ДТП, яка сталась 11.12.2017 за участю автомобіля "Toyota C-HR", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, який знаходився в користуванні у Товариства з обмеженою відповідальністю "Граніт-Безпека" та за участю автомобіля «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_3 та який належить Приватному акціонерному товариству "Кременчукм'ясо", власнику останнього було завдано шкоду, розмір якої позивачем визначено у сумі 84 834,20 грн, а також беручи до уваги, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Toyota C-HR", реєстраційний номер НОМЕР_1, станом на дату ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "АСК "Інго Україна" за полісом № АМ/0617081 (ліміт відповідальності - 100 000,00 грн; франшизи - 0 грн.), суд дійшов висновку, що позивачем не правомірно подано зазначений позов до відповідача, оскільки визначений позивачем розмір страхового відшкодування є меншим ніж встановлений ліміт відповідальності по майну за полісом № АМ/0617081.

З огляду на викладене та беручи до уваги, що цивільно-правова відповідальність відповідача щодо транспортного засобу "Toyota C-HR", реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі Полісу № АМ/0617081 застрахована у Приватого акціонерного товариства "АСК "Інго Україна", то саме останнє і є особою, яка прийняла на себе обов'язки страхувальника, який завдав шкоди, у зв'язку з чим позовні вимоги у даній справі, що заявлені до користувача зазначеного транспортного засобу, задоволенню не підлягають.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір так само як і вартість сплаченої послуги зі складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку ТЗ залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

4. Згідно з п. п. 17.5 пункту 17 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Спичак О.М.