ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року Справа № 902/666/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідачів:

- ТОВ "Тренд Трейд": не з'явився

- ОСОБА_1: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м.Київ

на ухвалу Господарського суду Вінницької області, постановлену 24.10.18р. суддею Матвійчуком В.В. у м.Вінниці, повний текст складено 24.10.18р.

у справі № 902/666/18

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м.Київ

до - Товариства з обмеженою відповідлаьністю "Тренд Трейд", м.Вінниця

- ОСОБА_1, м.Вінниця

про стягнення 194047,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 24.10.2018р. у відкритті провадження по справі №902/666/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тренд Трейд" та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.04.2014р. в розмірі 194047,84грн. - відмовлено.

Позовну заяву б/н від 15.08.2018р. на 5-ти аркушах разом з матеріалами на 35-ти аркушах повернуто позивачу.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає ухвалу місцевого господарського суду постановленою з порушенням норм чинного законодавства;

- покликається на те, що суд першої інстанції відмовив позивачу у відкритті провадження у справі та роз'яснив, що даний спір віднесено до юрисдикції місцевого загального суду. Однак, АТ КБ "Приватбанк" не погоджується із ухвалою суду першої інстанції та вважає, що її прийнято з порушенням норм процесуального права;

- зазначає про те, що АТ КБ "Приватбанк" звернулося до Господарського суду Вінницької області із позовом до відповідачів з вимогами про солідарне стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Тренд Трейд" умов договору банківського обслуговування б/н від 03.04.2014р. в частині повного та своєчасного повернення наданих у кредит грошових коштів та сплати відсотків за користування ними, а також невиконанням ОСОБА_1 обов'язків поручителя за договором поруки №Р285115306 від 08.12.2016р., укладеним на забезпечення виконання ТОВ "Тренд Трейд" зобов'язань перед позивачем за договором банківського обслуговування б/н від 03.04.2014р.;

- вважає, що у даному випадку сторонами основного зобов'язання і боржником, і кредитором, є юридичні особи, а стороною правочину, укладеного для забезпечення основного зобов'язання виступає фізична особа, яка не є підприємцем. ГПК України у редакції, що набрала чинності 15.12.2017р., передбачає, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають, зокрема, при виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п.1 ч.1 ст.20). Тобто, з 15.12.2017р. господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб'єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Така юрисдикція визначається, враховуючи суб'єктний склад основного зобов'язання;

- вказує, що висновок місцевого суду про наявність передбачених п.1 ч.1 ст.175 ГПК України правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заява ПАТ КБ "Приватбанк" до ТОВ "Тренд Трейд" як боржника за основним зобов'язанням та ОСОБА_1, як поручителя не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, суперечить нормам чинного процесуального законодавства, що визначають юрисдикцію господарського суду - ст.20 ГПК України (у редакції з 15.12.2017р.).

Також, одночасно з апеляційною скаргою, скаржник заявив клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2018р. поновлено строк на подання апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суд Вінницької області від 21.10.2018р. у справі №902/666/18, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 24.10.18р. у справі №902/666/18 та призначено справу №902/666/18 до розгляду на 04.12.2018р. об 14:10год..

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Направлена відповідачеві ОСОБА_1 ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2018р. про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду на 04.12.2018р. об 14:10год. повернута суду без вручення адресату з довідкою відділення зв'язку, у якій причиною повернення вказано: "за закінченням строку зберігання". Вказана ухвала направлена на адресу ОСОБА_1, що відповідає адресі, вказаній у позовній заяві та апеляційній скарзі станом на день надсилання ухвали, а саме: АДРЕСА_1.

Відповідач - ОСОБА_1 іншої адреси, ніж та, що вказана у позовній заяві та апеляційній скарзі, суду апеляційної інстанції не повідомляв.

Згідно п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п.5 ч.6 ст.242 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2018р. була вручена відповідачу - ОСОБА_1.

Крім того, вказана ухвала була оприлюднена в електронній формі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, який знаходиться у вільному доступі.

Позивач, вимог викладених в ухвалі Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2018р. про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду не виконав.

Відповідачі не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Також, сторони наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з'явилися, своїх повноважних представників не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю сторін.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 19.10.2018р. до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява б/н від 15.08.2018р. Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тренд Трейд" та ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 194 047,84грн..

Як вже зазначалося, ухвалою Господарського суду Вінницької області від 24.10.2018р., на підставі п.1 ч.1 ст.175 ГПК України, у відкритті провадження по справі №902/666/18 - відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України, - господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Статтею 27 ГПК України передбачено, що позов пред'являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцем проживання фізичної особи, яка не є підприємцем, визнається зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання або перебування.

Відповідно до ст.45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у ст.4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Згідно ст.21 ГПК України, не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать наявні матеріали справи, АТ КБ "Приватбанк" звернулося до Господарського суду Вінницької області із позовом до відповідачів з вимогами про солідарне стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач покликається на неналежне виконання ТОВ "Тренд Трейд" умов договору банківського обслуговування б/н від 03.04.2014р. в частині повного та своєчасного повернення наданих у кредит грошових коштів та сплати відсотків за користування ними, а також невиконанням ОСОБА_1 обов'язків поручителя за договором поруки №Р285115306 від 08.12.2016р., укладеним на забезпечення виконання ТОВ "Тренд Трейд" зобов'язань перед позивачем за договором банківського обслуговування б/н від 03.04.2014р.;

Водночас, як встановлено судом, відповідно до договору поруки №Р285115306 від 08.12.2016р., який укладений для забезпечення виконання зобов'язання ТОВ "Тренд Трейд" перед АТ КБ "Приватбанк" поручителем є фізична особа - ОСОБА_1, який не є підприємцем.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

За правилами ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто, договір поруки укладається кредитором і поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов'язання.

З позовної заяви вбачається, що у даній справі сторонами основного зобов'язання за договором банківського обслуговування №б/н від 03.04.2014р., тобто кредитором і боржником, є юридичні особи. Однак стороною правочину, в даному випадку договору поруки №Р285115306 від 08.12.2016р., укладеного для забезпечення основного зобов'язання виступає фізична особа, яка не є підприємцем.

Виходячи з аналізу змісту та підстав поданого позову, Акціонерне товариство комерційного банку "Приватбанк" як кредитор подало до господарського суду позов до фізичної особи, як поручителя за договором поруки, що укладений на забезпечення зобов'язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи. Тобто, між позивачем та відповідачем наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов'язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними приписами ГПК України.

Згідно з ч.2 ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відтак, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що згідно ст.45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в ст.4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а випадки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, чітко визначені положеннями ст.20 ГПК України.

Таким чином, до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб'єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Водночас положення п.1 ч.1 ст.20 ГПК України не пов'язують також належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці, з об'єднанням таких позовних вимог із вимогами до особи - боржника за основним зобов'язанням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/1733/18.

Отже, висновок суду першої інстанцій про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.175 ГПК України не відповідає наведеним вище нормам процесуального права.

З огляду на вказане апеляційний господарський суд вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції, про відмову у відкритті провадження у справі.

Крім того, позовні вимоги у цій справі є однорідними та нерозривно пов'язаними з обов'язком належного виконання основного зобов'язання за договором. Тому ефективний судовий захист прав та інтересів позивача буде можливим за умови розгляду цього спору в межах однієї справи одним судом.

За змістом ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

Позиція ЄСПЛ засвідчує, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

З огляду на зазначене вище, в силу п.4 ч.1 ст.277 ГПК України ухвала Господарського суду Вінницької області від 24.10.2018р. у справі №902/666/18 підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.3 ст.271 ГПК України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відтак, апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Вінницької області від 24.10.2018р. у справі №902/666/18 - скасуванню, з направленням даної справи на розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.129, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м.Київ задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 24.10.2018р. у справі №902/666/18 скасувати.

3. Справу №902/666/18 передати на розгляд до Господарського суду Вінницької області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "05" грудня 2018 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.