ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2018 року м. Дніпро Справа № 904/1808/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І. М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецової І. Л., Подобєда І.М.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Новомосковської міської ради

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018 р.

( суддя Ліпинський О. В., м. Дніпро, повний текст складений 03.09.2018 р. )

у справі

за первісним позовом Новомосковської міської ради,

м. Новомосковськ Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця

ОСОБА_1,

м. Новомосковськ Дніпропетровської області

про розірвання договору оренди та зобов'язання звільнити об'єкт оренди

за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця

ОСОБА_1,

м. Новомосковськ Дніпропетровської області

до Новомосковської міської ради,

м. Новомосковськ Дніпропетровської області

про надання дозволу на здійснення капітального ремонту

ВСТАНОВИВ:

Новомосковська міська ради звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в якому просила суд розірвати укладений між сторонами Договір оренди нерухомого майна від 24.03.2006 року., що належить до власності територіальної громади м. Новомосковська. Крім того, Позивач просив суд зобов'язати Відповідача звільнити об'єкт оренди - нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Новомосковськ, Дніпропетровська область, АДРЕСА_1 - кінотеатр "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку зі змінами в чинному законодавстві щодо оренди комунального майна, встановлений договором розміру орендної плати, не відповідає ринковій вартості. Крім того, позов мотивовано невиконанням з боку орендаря вимог розділу 2 Договору, щодо використання орендованого майна з метою розміщення молодіжного центру дозвілля, кафе, танцювального залу та кінотеатру, незабезпеченням з боку орендаря утримання орендованого майна в належному санітарному, протипожежному і технічному стані, а також, невиконанням Відповідачем умов договору в частині обов'язку застрахувати орендований об'єкт на користь орендодавця.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2018 р. було відкрито провадження у справі № 904/1808/18.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що зміни до законодавства, що регулює відносини оренди комунального майна, самі по собі не можуть бути підставою для автоматичної зміни розміру орендної плати, визначеного при укладенні договору, та відповідно не можуть служити підставою для розірвання договору оренди. Відносно доводів Позивача в частині невикористання об'єкта оренди з метою, яка визначена під час укладення договору, заперечення Відповідача ґрунтуються на недоведені вказаних обставин належними доказами. Крім того, Відповідач зазначив, що неодноразово повідомляв Позивача про незадовільний технічний стан об'єкта оренди та необхідність проведення капітального ремонту будівлі, однак Позивач ухилився від розгляду питання щодо надання орендарю дозволу на проведення такого ремонту. Відносно доводів Позивача щодо невиконання орендарем зобов'язання застрахувати об'єкт оренди, заперечення Відповідача ґрунтуються на тому, що на підставі договору добровільного страхування від 19.04.2018 р., спірний об'єкт було застраховано на користь Новомосковської міської ради, що на думку Відповідача свідчить про виконання ним свого договірного обов'язку в цій частині.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із зустрічним позовом до Новомосковської міської ради, за змістом якого просив надати йому дозвіл на здійснення капітального ремонту ( невід'ємних поліпшень ) об'єкта оренди - Кінотеатру "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованого за адресою: м. Новомосковськ, Дніпропетровська область, АДРЕСА_1.

В обгрунтування зустрічних позовних вимог, Підприємець посилався на те, що у зв'язку з незадовільним технічним станом об'єкта оренди, з метою виконання обов'язків, покладених на орендаря п. 6.1. Договору, Позивач за зустрічним позовом протягом 2012- 2018 року звертався до міської ради із проханням надати дозвіл на проведення ремонту орендованого майна, однак, такі звернення були залишені Орендодавцем без відповіді. Позивач за зустрічним позовом вважає, що бездіяльність міської ради в частині розгляду питання погодження проведення ремонту орендованого майна, порушує умови Договору та позбавляє Орендаря права на використання об'єкт за призначенням і відповідно отримання прибутку від здійснення господарської діяльності на об'єкті.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2018 р. зустрічну позовну заяву прийнято для спільного розгляду з первісним позовом.

Новомосковська міська ради проти зустрічного позову заперечувала, посилаючись на те, що звернення орендаря стосовно надання дозволу на проведення ремонту орендованого майна були розглянуті радою, про що надано письмові відповіді, за змістом яких власник майна повідомив, що вирішення питання доцільності проведення ремонту, вимагає необхідність забезпечення доступу орендодавця до орендованого майна. Крім того, заперечуючи проти зустрічного позову, міська ради зазначила, що згідно приписів Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", питання надання дозволів на будівництво, реконструкцію, реставрацію чи капітального ремонту, віднесено до виключної компетенції обласних територіальних інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю, а не до повноважень міської ради.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018 р. у задоволенні первісного позову Новомосковської міської ради відмовлено в повному обсязі. Зустрічний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено - визнано право Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, як орендаря за договором оренди нерухомого майна, що належить до власності територіальної громади м. Новомосковська, від 24.03.2006 р., посвідченого Кібенко Л. Г., приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 191, на здійснення капітального ремонту ( невід'ємних поліпшень) об'єкту оренди - Кінотеатру "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованого за адресою: м. Новомосковськ, Дніпропетровська область, АДРЕСА_1.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову Новомосковської міської ради про розірвання спірного договору оренди та повернення орендованого майна.

Місцевий господарський суд виходив з того, що законодавча зміна розміру орендної плати, не являється підставою для дострокового розірвання договору оренди, а матеріали справи не містять висновків компетентних органів відносно невідповідності об'єкта санітарним та протипожежним вимогам. За відсутності письмової згоди Орендодавця на проведення ремонту об'єкта оренди, неналежний технічний стан майна не може бути підставою для дострокового розірвання договору на вимогу Орендодавця. Орендар застрахував орендоване майно, що свідчить про виконання ним свого договірного обов'язку в зазначені частині.

Крім того, господарський суд першої інстанції зазначив, що з урахування ч. 2 ст. 5 ГПК України, зважаючи на те, що Позивач за зустрічним позовом зробив усе залежне від нього для отримання відповідного дозволу на здійснення капітального ремонту, суд вважає за необхідне задовольнити його вимогу, визначивши в рішення ефективний спосіб відновлення порушеного права, який не суперечить закону, зокрема, шляхом визнання права орендаря на здійснення капітального ремонту об'єкта оренди.

Не погодившись із вказаним рішенням, Новомосковська міська рада звернулась із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права Господарським судом Дніпропетровської області, просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018 р. у справі № 904/1808/18, та ухвалити нове рішення яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічних вимог відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги міська рада посилається на те, що лише Позивач може змінній предмет чи підстави позовних вимог, що є його виключним правом за ч. 2 ст. 46 ГПК України. Зазначене свідчить, що судом порушено засади господарського судочинства щодо диспозитивності та змагальності сторін. Заявлені зустрічні позовні вимоги не відповідають способам захисту прав суб'єктів господарювання. Визнання права, на здійснення капітального ремонту об'єкту оренди, не відповідає п. 6.1. спірного договору, за яким тільки з письмової згоди Орендодавця надається згода на ремонт, перебудову і переустаткування орендованого об'єкта, що повинні відповідати меті оренди і умов укладеного договору.

Водночас, на думку Скаржника, спірний договір не оперує таким поняттям, як «надання дозволу», а містить поняття «надання згоди» за реалізацією якого сторона договору орендар до Новомосковської міської ради не зверталась, а відтак і питання щодо надання згоди здійснювати ремонт, перебудову і переустаткування орендованого об'єкта з письмової згоди міською радою, не оспорювалося і не порушувалося. Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд не дав належну оцінку бездіяльності орендаря, що виразилася в не проведенні ним відновлювальних робіт направлених на підтримання об'єкта оренди в стані придатному для використання з 2006 року по 2018 рік.

При цьому Скаржник зазначає, що сторонами підтверджено, що об'єкт оренди знаходиться в непридатному для використанні стані, внаслідок відсутності ремонту, та не вчинення заходів направлених на утримання об'єкту оренди в належному технічному стані. ФОП ОСОБА_1 господарську діяльність з використанням орендованого майна за спірним договором не здійснює, майном не користується, що свідчить про істотне порушення ФОП ОСОБА_1 умов укладеного спірного договору.

Скаржник наголошує на тому, що обов'язок утримання ФОІІ ОСОБА_1 орендованого об'єкта в належному технічному стані пов'язаний не тільки з обов'язком отримати згоду на капітальний ремонт ( невід'ємних поліпшень ) з заявами щодо якого звертався орендар, а і проведення інших робіт технічних робіт, з заявами щодо проведення яких ОСОБА_1 не звертався, та не проводив.

Скаржник вважає не передача об'єкту оренди в порядку передбаченому договором, свідчить про незаконність використання об'єкту оренди, та відсутність підстав для захисту прав орендаря в порядку передбаченому ст. 28 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», та задоволення зустрічного позову.

Скаржник зазначає, що ігнорування, з боку орендаря, листів Новомосковської міської ради, з вимогою допустити її представників для огляду об'єкту оренди, призвело до неможливості виконання обов'язку орендодавця щодо капітального ремонту об'єкту оренди, та можливості виявлення такої необхідності. Крім того, прийняте судове рішення призведе до вибуття з власності територіальної громади м. Новомосковська, об'єкту оренди.

Відтак, на думку Скаржника, ФОП ОСОБА_1 систематично, з моменту підписання договору в 2006 році по 19.04.2018 р., не виконував вимоги Договору, щодо страхування об'єкту оренди.

Від ФОП ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому підприємець не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Підприємець посилається на те, що суд першої інстанції, в межах позовних вимог, з'ясувавши обставини справи, вивчивши матеріали справи та наявні докази у їх взаємозв'язку з нормами законодавства, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, в межах позовних вимог, визнавши право Позивача, як Орендаря за договором оренди, на здійснення капітального ремонту (невід'ємних поліпшень) об'єкту оренди. Право Позивача на здійснення капітального ремонту ( невід'ємних поліпшень ), що є необхідним для використання Орендарем об'єкту оренди, та від надання дозволу на здійснення якого ухиляється Новомосковська міська рада в порушення зобов'язань, покладених на неї, як Орендодавця, Договором оренди та законодавством України, зокрема ст. ст. 773, 778 ЦК України, ст. ст. 18-1, 23 Закону України «Про оренду державного і комунального майна», підлягало захисту та відновленню враховуючи судову практику Європейського суду з прав людини.

Крім того, у відзиві ФОП ОСОБА_1 посилається на те, що Апелянт невірно тлумачить мовну термінологію та вважає протилежними терміни згода та дозвіл. П. 6.2. Договору передбачено право Орендаря здійснити поліпшення орендованого об'єкта, але в свою чергу п. 6.1. передбачає обов'язковість отримання згоди Орендодавця на здійснення ремонту/поліпшень Об'єкту оренди. З 2006 року об'єкт оренди працював як молодіжний центр дозвілля «Партком», і лише з 2011 року, коли виникла гостра необхідність приведення об'єкту в належний технічний стан, приведення його у відповідність із сучасними нормами облатування, Орендар почав звертатись до Орендодавця про надання дозволу на виконання комплексу капітальних ремонтних робіт і через ухилення Орендодавця від надання такого дозволу, Орендар позбавлений права використовувати об'єкт оренди в господарській діяльності. Згідно п. 1.5. Договору оренди, стан орендованого об'єкта на момент здачі в оренду - частково приданий до використання відповідно до розділу 2 даного Договору.

Підприємець також вказує на те, що неодноразово наголошував, що об'єкт оренди потребує виконання ремонтних робіт через фізичний знос будівлі об'єкту оренду, який складає 41-60%, та строк експлуатації будівлі - більше 70 років. Міська рада, як Орендодавець не надала жодної відповіді на звернення Орендаря по суті питання - тобто дозволу на виконання ремонтних робіт або обґрунтованої відмови в наданні такого дозволу. Натомість міська рада з 2011 року просто ухиляється від виконання своїх обов'язків, визначених договором та чинним законодавством, чим порушує право Орендаря на використання об'єкту оренди для здійснення господарської діяльності. Міською радою не надано доказів недопущення або перешкоджання Орендарем її представникам в огляді Об'єкту оренди. Жодне зі звернень Орендаря до Орендодавця не розглянуте по суті питання, на жодне звернення не надано відповіді на питання дозволу/згоди Орендодавця на виконання ремонтних робіт.

Крім того, ФОП ОСОБА_1 зазначає про те, що Орендар наразі позбавлений права використовувати Об'єкт оренди за призначенням та відповідно і отримувати прибуток, через незадовільний технічний стан Об'єкта оренди. Орендар виконує свої обов'язки, в тому числі щодо здійснення орендної плати, незалежно від здійснення господарської діяльності, на даний момент існує переплата з орендної по травень 2020 року. Для нього є незрозумілим, яким чином прийняте судове рішення про визнання права орендаря за здійснення капітального ремонту об'єкту оренди призведе до вибуття з власності територіальної громади об'єкту оренди.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.09.2018 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 11.10.2018 р.

Указом Президента України від 29.12.2017 р. № 454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Дніпропетровський апеляційний господарський суд та Донецький апеляційний господарський суд; утворено Центральний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, з місцезнаходженням у місті Дніпрі.

Дніпропетровський апеляційний господарський суд з 03.10.2018 р. припинив здійснення правосуддя у зв'язку із публікацією в газеті "Голос України" повідомлення про початок роботи Центрального апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 31 ГПК України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

У зв'язку з припиненням діяльності з відправлення правосуддя Дніпропетровським апеляційним господарським судом, справа № 904/1808/18 передана до Центрального апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 31 ГПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Подобєд І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2018 р., колегією суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Подобєд І.М., прийнято до свого провадження справу № 904/1808/18 за апеляційною скаргою Новомосковської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018 р. Розгляд апеляційної скарги призначено на 06.12.2018 р.

У судовому засіданні 01.11.2018 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду залишити без змін виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 24.03.2006 р. між територіальною громадою міста Новомосковська, в особі Новомосковської міської ради ( Орендодавець ) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 ( Орендар ) був укладений Договір оренди нерухомого майна, що належить до власності територіальної громади міста Новомосковська, згідно умов п. п. 1.1, 1.2 якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування Кінотеатр "ІНФОРМАЦІЯ_1" ( Об'єкт оренди ), розташований за адресою: м. Новомосковськ Дніпропетровської області, вул. АДРЕСА_1 який складається з: А - Кінотеатр "ІНФОРМАЦІЯ_1" ( матеріал стін - цегла ) загальною площею - 1 297,8 кв. м., Б - вбиральня ( цегла ), В - гараж ( шлакоблок ) загальною площею - 23,9 кв. м., Г - сарай ( шлакоблок ) загальною площею 45,6 кв. м., Д - сарай ( цегла ) загальною площею 6,1 кв.м., 1 - ворота ( метал ), 2 - ворота ( метал ), 3 -хвіртка ( метал ), 4 - огорожа ( залізобетонні плити ), 5 - ворота ( метал ), І - покриття ( асфальтобетон ); земельна ділянка площею 2 775 кв. м. - держфонд.

Відповідно до умов п. 1.4. Договору, сторони визначили, що згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданому КП "Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" 21.03.2006 р. за № 10151346, балансова вартість вказаного орендованого об'єкта становить 384 265 грн. 00 коп.; орендований об'єкт перебуває на балансі відділу культури Новомосковського міськвиконкому.

За змістом п. 1.5. Договору, стан орендованого об'єкта, на момент здачі в оренду: частково придатний для використання відповідно до розділу 2 даного договору.

Розділом 2 Договору, сторони погодили мету оренди, зокрема, передбачили, що об'єкт, переданий в оренду, надається Орендареві для розміщення молодіжного центру дозвілля, кафе, танцювального залу та кінотеатру.

Згідно п. 3.3. Договору, передача орендованого майна відбувається відповідно до акта здачі-приймання, підписанням якого сторони свідчать про фактичну передачу об'єкта в оренду.

Договір посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кібець Л.Г., за реєстровим номером 191 та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів від 24.03.2006 р. за № 1212772.

Як зазначив господарський суд - сторонами договору акт приймання-передачі орендованого майна не складався, але факт передачі майна в оренду не заперечувався учасниками справи під час вирішення спору.

П. 4.1. договору сторони визначили, що даний договір набуває чинності з моменту нотаріального посвідчення та діє строком до 15.11.2049 р.

Відповідно до п. 5.1 Договору, розмір орендної плати встановлюється відповідно до Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 01.10.1995 р. № 786 і зазначається у розрахунках, що визначаються шляхом коректування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний період, розрахунок який додається є невід'ємною частиною даного Договору; орендна ставка встановлюється в розмірі 10 % від залишкової вартості орендованого об'єкта.

Згідно розрахунку, що додається, розмір орендної плати за один місяць оренди складає 1 122 грн. 82 коп., розмір орендної плати за весь строк оренди ( 43 роки ) складає 579 376 грн. ( п. 5.2 Договору оренди ).

Орендна плата і комунальні платежі вносяться шляхом щомісячних безготівкових перерахувань на поточний рахунок або наявні коштів касу Орендодавця і комунальних служб.

Згідно умов п. 5.5. договору, Орендар має право вносити орендну плату вперед за будь-який термін у розмірі, що визначений на момент оплати. Розмір і термін внесення орендної плати не залежить від результатів господарської діяльності орендаря.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 783 ЦК України, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі.

Позивачем надано суду акт щодо проведення зовнішнього огляду приміщення кінотеатру "ІНФОРМАЦІЯ_1" від 29.03.2018 р. (том 1, а.с. 18). Зі змісту зазначеного акта вбачається, що комісією в складі працівників Управління культури, молоді, національностей і релігії виконавчого комітету Новомосковської міської ради, в результаті огляду встановлено, що приміщення кінотеатру "ІНФОРМАЦІЯ_1", не використовується за призначенням вказаним в договорі оренди та знаходиться в аварійному стіні. Є загроза руйнування будівлі.

Предметом первісного спору по цій справі є вимоги Новомосковської міської ради, яка є Орендодавцем про зобов'язаня Відповідача звільнити об'єкт оренди та розірвання Договору оренди нерухомого майна від 24.03.2006 р., укладеного між сторонами, з підстав невиконанням з боку Орендаря вимог розділу 2 Договору, щодо використання орендованого майна з метою розміщення молодіжного центру дозвілля, кафе, танцювального залу та кінотеатру, незабезпеченням з боку Орендаря утримання орендованого майна в належному санітарному, а також, невиконанням Відповідачем умов договору в частині обов'язку застрахувати орендований об'єкт на користь Орендодавця. Окрім цього, Позивач вказує в якості ще однієї підстави для розірвання спірного договору - це зміни в чинному законодавстві, якими встановлений договором розміру орендної плати, не відповідає ринковій вартості.

Місцевий господарський суд приймаючи оскаржуване рішення, дослідивши встановлені обставини справи, дійшов висновку про відсутінсть підстав для задоволення первісного позову Новомосковської міської ради про розірвання спірного договору оренди та повернення орендованого майна.

Господарським судом правильно зазначено про те, що на правовідносини сторін розповсюджуються норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також вимоги Цивільного та Господарського кодексів України.

Згідно з ч. 3 ст. 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст. 188 цього Кодексу. При цьому повинні враховуватися приписи ч. 2 ст. 651 ЦК України, які є загальними для розірвання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" підставою для дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду може бути невиконання сторонами своїх зобов'язань.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) за положенням статті 610 ЦК України. Відповідно до п. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору ( постанова Верховного Суду України від 11.10.2017 р. № 6-1449цс17 ).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, але й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, на що могла очікувати від виконання договору сторона.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 р. зі справи № 6-75цс13, з чим погодився і Касаційний господарський суд у постанові від 11.10.2018 р. зі справи № 910/21208/17.

Звертаючись з вимогою про дострокове розірвання спірного договору, Орендодавець зазначає, що визначений договором розмір орендної плати, не відповідає її ринковій вартості, як того вимагає Закон України "Про Державний бюджет України на 2007 рік".

Як правильно зауважено місцевим господарським судом щодо доводів Орендодавця - законодавча зміна розміру орендної плати, яка відбулася після укладення сторонами договору оренди, може бути підставою для перегляду відповідного розміру плати в порядку, встановленому договором, але, не являється підставою для дострокового розірвання договору оренди.

Стосовно наступної підстав для розірвання договору оренди, на яку посилається Орендодавець, яка пов'язана з невиконанням з боку Орендаря вимог розділу 2 Договору, щодо використання орендованого майна з метою розміщення молодіжного центру дозвілля, кафе, танцювального залу та кінотеатру, незабезпечення утримання орендованого майна в належному санітарному, протипожежному і технічному стані, то як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції - обставини, про які зазначено в наданому Позивачем акту від 29.03.2018 р., не містять відомостей щодо використання орендованого майна всупереч умовам договору або призначенню речі, тобто, використання майна з іншою метою, ніж передбачено договором. При цьому, в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 783 ЦК України, сам лише факт невикористання майна за метою оренди, не являється підставою для дострокового розірвання договору.

Щодо незабезпечення Орендарем утримання орендованого майна в належному санітарному, протипожежному і технічному стані, то як слушно зауважив господарський суд матеріали справи не містять висновків компетентних органів відносно невідповідності об'єкта санітарним та протипожежним вимогам. В контексті п. 6.1. Договору, відповідний обов'язок Орендаря, безпосередньо пов'язаний з його обов'язком здійснювати ремонт об'єкта, який в свою чергу, можливо провести виключно з письмової згоди Орендодавця. Тобто, підтримання належного технічного стану об'єкта оренди, безпосередньо залежить від наявності письмової згоди Орендаря на проведення необхідних ремонтних робіт.

Таким чином, виходячи з умов спірного договору, суд першої інстанції дійшов огрунтованого висновку, що порушення Орендарем своїх договірних зобов'язань в частині утримання належного технічного стану об'єкта, може мати місце лише в разі наявності відповідного письмового дозволу Орендодавця на проведення необхідних ремонтних робіт, спрямованих на підтримання належного технічного стану об'єкта.

З урахуванням наведених вище обставин, за відсутності в матеріалах справи доказів в підтвердження надання Орендодавцем письмової згоди на проведення ремонту об'єкта оренди, неналежний технічний стан майна не може бути підставою для дострокового розірвання договору на вимогу Орендодавця.

Щодо розірвання договору з підстав невиконання орендарем обов'язку зі страхування об'єкта оренди на користь орендодавця, суд зазначає наступне.

Згідно положень п. 6.1. Договору, Орендар зобов'язаний застрахувати орендований об'єкт на користь Орендодавця за рахунок власних коштів.

Умов щодо строків виконання такого обов'язку, або щодо періоду страхування орендованого майна, договір не містить.

Як убачається з матеріалів справи ( том 1, а. с. 148 ), 19.04.2018 р. Орендар застрахував орендоване майна з визначенням Орендодавця, вигодонабувачем по договору страхування, що свідчить про виконання ним свого договірного обов'язку в зазначені частині.

Ураховуючи наведені положення законодавства і обставини, встановлені судом, та зважаючи, що Позивач ( за первісним позовом ) належними доказами не довів наявності підстав для задоволення позовних вимог про розірвання договору оренди із заявлених ним мотивів, апеляційний господарський суд вважає, що суд попередньої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні первісного позову про розірвання Договору оренди та повернення орендованого майна.

Щодо зустрічного позову ФОП ОСОБА_1, то як убачається з матеріалів справи, Позивач ( за зустрічним позовом ) просив Господарський суд Дніпропетровської області надати йому дозвіл на проведення капітального ремонту орендованого майна. Зазначені вимоги мотивовані тим, що у зв'язку з незадовільним технічним станом об'єкта оренди, з метою виконання обов'язків, покладених на орендаря п. 6.1. Договору, Орендар протягом 2012 - 2018 років звертався до міської ради з проханням надати дозвіл на проведення ремонту орендованого майна, однак, такі звернення були залишені Орендодавцем без відповіді.

Відповідно до п. 6.1. Договору на Орендаря покладено обов'язок з утримання орендованого об'єкту у належному санітарному, протипожежному і технічному стані, орендар зобов'язаний здійснювати ремонт, перебудову і перепланування орендованого об'єкта з письмової згоди Орендодавця відповідно до мети оренди й умов даного Договору.

Протягом 2012-2018 років Позивач за зустрічним позовом звертався до Орендодавця з вимогами надати письмову згоду на проведення відповідних ремонтних робіт орендованого майна, які обґрунтовувалися незадовільним технічним станом об'єкта, що виключає можливість використання його з метою оренди, визначеної договором ( том 1, а.с. 170-175).

Як стверджує Позивач за зустрічним позовом, зазначені вимоги були залишені міською радою без відповіді.

В свою чергу, Новомосковська міська рада, під час подачі заперечень на зустрічну позовну заяву зазначила, що відповідні звернення Орендаря були розглянуті та надана відповідь, що вирішення питання доцільності проведення ремонтних робіт, вимагає забезпечення доступу представника орендодавця до об'єкта оренди ( том 2, а. с. 18-20 ).

Враховуючи заперечення Орендарем факту отримання зазначених вище відповідей на звернення стосовно надання згоди на проведення ремонту, а також, зважаючи на відсутність доказів направлення ( вручення ) вказаних відповідей Орендареві, суд попередньої інстанції дійшов вірного висновку, що доводи Новомосковської міської ради, які покладені в основу заперечень проти зустрічного позову, не підтверджуються матеріалами справи.

Відносно заперечень Відповідача за зустрічним позовом, які ґрунтуються на відсутності у міської ради повноважень з приводу надання дозволу на проведення капітального ремонту нерухомого майна, господарський суд слушно зауважив, що в контексті зустрічного позову, судом розглядається питання надання письмової згоди власника на проведення ремонту орендованого майна, тобто, питання виконання сторонами своїх договірних зобов'язань, а не надання дозволу компетентного органу на проведення капітального ремонту в розумінні Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Здійснивши оцінку зібраних у справі доказів, господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що необґрунтоване ухилення Орендодавця від розгляду мотивованих звернень Орендаря про надання письмової згоди на проведення капітального ремонту орендованого майна, істотно порушує права Орендаря, оскільки без отримання письмової згоди, останній позбавлений можливість провести ремонт переданої в найм речі, що в свою чергу виключає можливість використання її за призначенням і відповідно отримання прибутку від здійснення господарської діяльності на об'єкті, а отже, порушене право Орендаря підлягає судовому захисту.

Як зазначає місцевий господарський суд, для відновлення свого порушеного права, Позивач за зустрічним позовом обрав для себе спосіб захисту, за яким просить суд надати йому дозвіл на проведення капітального ремонту орендованого майна, при цьому, на думку Позивача, саме такий спосіб захисту є ефективним з точки зору судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно приписів ч. 2 ст. 5 ГПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З урахування наведеної норми процесуального закону, зважаючи на те, що Позивач за зустрічним позовом зробив усе залежне від нього для отримання відповідного дозволу на здійснення капітального ремонту, місцевий господарський суд вказав про те, що вважає за необхідне задовольнити його вимогу, визначивши в рішення ефективний спосіб відновлення порушеного права, який не суперечить закону, зокрема, шляхом визнання права орендаря на здійснення капітального ремонту об'єкта оренди.

Як зазначалось раніше, господарський суд попередньої інстанції, вирішуючи зустрічні позовні вимоги у даній справі, дійшов висновку, що обраний Позивачем спосіб захисту суперечить закону, оскільки надання дозволу на проведення капітального ремонту орендованого майна виходить за межі компетенції господарського суду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком Господарського суду Дніпропетровської області, а доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом попередньої інстанції засад господарського судочинства у зв'язку з визначенням в рішенні ефективного спосібу відновлення порушеного права - вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога Позивача до Відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Така позиція грунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб'єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що системний аналіз положень ст. 5 ГПК України, дає підстави дійти до висновку, що суд, відповідно до викладеної в позові вимоги особи, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону, виключно з метою захисту порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів, що узгоджується з завданням господарського судочинства, яке зазначене в ст. 2 ГПК України ( аналогічний висновок про застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 18.10.2018 р. у справі № 910/20264/17 ).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. ( далі - Конвенція ) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» ).

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» від 17.07.2008 р. Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

В рішеннях Європейського суду з прав людини наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. (Рішення ЄСПЛ у справі "Де Куббер проти Бельгії" від 26.10.1984 та Рішення ЄСПЛ у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" від 28.10.1998). Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як "явну помилку" (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження (Справа "Хамідов проти Росії").

Верховний Суд зазначає про необхідність дотримання судами принципів захисту права власності відповідно до статті 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та права на ефективний судовий захист в розумінні статті 13 цієї Конвенції.

В рішенні у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 р. Європейський суд з прав людини визначив основні критерії, згідно з якими необхідно оцінювати дотримання вимог статті 1 Першого Протоколу до Конвенції ЄСПЛ у справах, що стосуються втручання в майнові права особи: чи мало місце втручання у майно в розумінні Конвенції; чи було втручання законним в контексті положень національного законодавства; чи переслідувало втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства; чи було втручання у право власності справедливим, тобто чи було дотримано "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

Подібні висновки щодо застосування ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції містяться також у рішеннях ЄСПЛ у справах "Стретч проти Сполученого Королівства", "Рисовський проти України", "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", "Спорронг та Льонротт проти Швеції", "Беєлер проти Італії", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови".

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що діяльність державних органів чітко регламентована законодавством, а відмова міської ради від розгляду мотивованих звернень Орендаря про надання письмової згоди на проведення невідкладного ремонту орендованого майна, істотно порушує права Орендаря. Фактично, наслідком вказаний дій органа державної влади Орендар позбавлений можливість провести ремонт переданої в найм речі, що в свою чергу виключає можливість використання її за призначенням і відповідно отримання прибутку від здійснення господарської діяльності на об'єкті.

Суд зазначає, що така діяльність державного органу не ґрунтується на нормах закону та не переслідує легітимної мети, спрямованої на захист інтересів суспільства, окремої особи чи держави, порушує баланс інтересів суспільства та особи, якій певні права було гарантовано законом, зокрема, статтею 41 Конституції України. При цьому, особа не може нести весь тягар негативних наслідків, які спричинені діяльністю компетентних державних органів, а також має право на захист свого права в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Беєлер проти Італії", "Онер'їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010 р., "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008 р.) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер'їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Бездіяльність міської ради щодо розгляду обґрунтованого звернення Підприємця стосовно погодження проведення невідкладних ремонтних робіт на об'єкті оренди, якому загрожує знищення не може бути правомірним виправданням відмови у реалізації фундаментального права особи мирно користуватися орендованим майном. Незважаючи на очевидність порушення принципу "належного урядування" в цій частині, дана проблема шляхом прийняття відповідного рішення міською радою вирішена не була.

В рішенні Європейського суду з прав людини "Зеленчук та Цицюра проти України" від 22.05.2018 р. зазначено, що перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державної влади у безперешкодне користування своїм майном повинно бути законним: друге речення першого абзацу дозволяє позбавлення майна тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення дотримання "законів". Більш того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, властивий всім статтям Конвенції. Принцип законності передбачає, що відповідні положення національного законодавства є досить доступними, точними і передбачуваними в їх застосуванні.

Будь-яке втручання у здійснення прав, викладених у Конвенції, має переслідувати законну мету. Аналогічним чином повинні діяти органи державної влади та місцевого самоврядування, їх дії повинні бути законно виправданими щодо їх діяльності. Принцип "справедливого балансу", закладеного в ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, сам по собі передбачає наявність загального інтересу спільноти. Крім того, слід підкреслити, що різні правила закріплені у ст. 1 Протоколу № 1 неконкретні в тому сенсі, що і друге і третє правила стосуються тільки конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном. Одним з наслідків цього є те, що наявність публічного інтересу, необхідних відповідно до другого речення, або загальних інтересів, згаданих у другому абзаці, є наслідком принципу, закріпленого в першому реченні, так що втручання у здійснення права на безперешкодне користування майном за змістом першого речення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції має також переслідувати мету в суспільних інтересах (див. Алішич та інші проти Боснії та Герцеговини, Хорватії, Сербії, Словенія і колишня Югославська Республіка Македонія ).

Відтак колегія суддів відхиляє викладені Скаржником в апеляційній скарзі доводи про порушення і неправильне застосування місцевим господарським судом під час прийняття оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального законодавства, як такі, що не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 та ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволені первісного позову та задоволення зустрічних позовних вимог, визначивши в рішення ефективний спосіб відновлення порушеного права, який не суперечить закону

Тому передбачених ст. ст. 277 - 279 ГПК України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Приймаючи до уваги те, що колегією суддів прийнято рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги, то у відповідності до положень ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Новомосковської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018 р. у справі № 904/1808/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Постанова складена у повному обсязі 10.12.2018 року

Головуючий суддя І. М. Кощеєв

Суддя І. Л. Кузнецова

Суддя І. М. Подобєд