ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018 року м. Дніпро Справа № 904/4166/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Кузнецової І. Л., Подобєда І.М.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета-Імпекс"

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2018 р.

( суддя Рудь І.А., м. Дніпро ) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича стальна компанія",

м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета-Імпекс",

м. Дніпро

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічного акціонерно товариства "АктаБанк",

м. Дніпро

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Наш Соняшник",

м. Дніпро

про визнання права власності на нерухоме майно, придбане на електронному аукціоні,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2018 р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича стальна компанія" про вжиття заходів забезпечення позову задоволено - заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії в тому числі, але не виключно: скасування реєстрації права власності та інших речових прав, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна - виробничий будинок літ. Г-2, будівлі та споруди, яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, проспект. Богдана Хмельницького, буд. 156г.

Не погодившись з ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мета-Імпекс" подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, ухвалити нове рішення та відмовити ТОВ "Виробнича стальна компанія" у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

В обгрунтування своєї скарги, Скаржник посилається на те, що місцевим господарським судом, порушено ст. ст. 136, 137 ГПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; ст. ст. 7, 9, 242, 270, 271 ГПК України, не було взято до уваги те, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має брати до уваги сукупність факторів ( розумність, обґрунтованість, адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів та інші ); мають враховуватися не лише інтереси заявника, який просить забезпечення, а й інших учасників процесу, а також неприпустимість блокування діяльності державних установ та перешкоджання слідчим діям у кримінальному провадженні.

Скаржник вказує на те, що ТОВ «Виробнича стальна компанія» є власником за реєстром та просить суд визнати право власності, то ж не доведено яким чином невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача ( ст. 136 ГПК України ). На думку Скаржника, саме арешт майна у повній мірі б забезпечив виконання рішення, але заявнику потрібно було заблокувати слідчі дії та виконання можливого рішення суду по оскарженню дій реєстратора. Скаржник вважає, що реальних, передбачених законодавством підстав для забезпечення позову саме у такий спосіб у суду не було, а їх вжиття ї порушенням ст. ст. 136, 137 ГПК України.

Від ТОВ "Виробнича стальна компанія" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги, та просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мета-імпекс» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2018 р. про забезпечення позову залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу, Товариство посилається на те, що Позивач ( у відповідності до відомостей, які вказано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ) є власником нерухомого майна, щодо якого господарським судом розглядається спір про право. Водночас, Відповідач ( Апелянт ) та ТОВ «Наш соняшник» намагаються вирішити питання про право власності об'єкту нерухомості, в порядку кримінального судочинства. Зокрема, в матеріалах справи міститься ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2018 р. у справі № 200/14231/18, якою в рамках кримінального провадження арештовано об'єкт нерухомості, який належить Позивачу на праві приватної власності. Крім того, в даній ухвалі вказується, що невстановленими особами у невстановленому місці вчиняються заходи на незаконне заволодіння об'єкту нерухомості, який належить на праві власності Позивачу, але Відповідач вважає себе власником цього об'єкту нерухомості. Разом з тим, Апеляційним судом Дніпропетровської області від 21.09.2018 р. у справі № 200/14231/18 скасовано зазначену вище ухвалу місцевого загального суду, як незаконну та необгрунтовану. В даній ухвалі апеляційного суду, окрім зазначеного вище, встановлено, що слідчим після арешту об'єкту нерухомості, який належить Позивачу, визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання Відповідачу ( Апелянту ). Отже, Товариство вважає, що є реальні підстави вважати, що право власності на об'єкт нерухомості не визнається та оспорюється Відповідачем, а також вживаються ним дії, спрямовані на усунення Позивача від володіння, користування та розпорядження цим об'єктом нерухомості, що свідчить про утруднення виконання рішення господарського суду в майбутньому. Оскаржуваною ухвалою суду накладено заборону вчиняти дії лише щодо конкретно визначеного об'єкту нерухомості. Відповідачем не надано доказів наявності в провадженні суду справи, де Відповідач виступає Позивачем, та де предметом позову є оскарження дій реєстратора. Тож, Апелянт посилається на припущення, що є недопустим засобом доказування.

Щодо обраного заходу забезпечення позову, то Товариство вказує на те, що змістовно заборона будь-кому с посадових чи службових осіб, які вправі вчиняти реєстраційні дії щодо внесення запису про будь-які обтяження чи відчуження об'єкту нерухомості, кореспондується з арештом, як заходом забезпечення, відповідно до суті якого, це та ж сама заборона будь-кому вносити відомості в Реєстр щодо обтяжень певного об'єкту нерухомості чи його відчуження. У відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов може бути забезпечений іншими, ніж ті, що передбачені п. п. 1-9 ч. 1 цієї статті, заходами які будуть необхідними для ефективного захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, визначеними у вказаних пунктах цієї статті.

Таким чином, за твердженням Позивача, обраний ним захід забезпечення позову не може обтяжити це майно чи будь-яким чином відчужити цей об'єкт нерухомості. А тому, до прийняття рішення у справі спірний об'єкт нерухомості не буде відчужено, і в той же час, такий спосіб забезпечення позову захищає одразу й права ТОВ «Мета-імпекс» та ТОВ «Наш соняшник» від можливих маніпуляцій із переходом права власності на об'єкт нерухомості невизначеному колу осіб. Питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 р. ).

Відзив на апеляційну скаргу від третіх осіб до суду не надходив.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.11.2018 р. відкрито апеляційне провадження по справі. Розгляд справи призначено на 29.11.2018 р.

По справі оголошувалася перерва з 29.11.2018 р. по 04.12.2018 р.

Треті особи не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечили явку представників, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Беручи до уваги, що неявка третіх осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності вказаних представників.

В судовому засіданні 04.12.2018 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу господарського суду залишити без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2018 р. прийнято до розгляду позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича стальна компанія" про визнання за ним права власності на виробничий будинок літ. Г-2, будівлі та споруди, об'єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграда ( пр. Богдана Хмельницького), будинок 156г, загальною площею 13 148,3 кв. м. ( реєстраційний номер 1 ), відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 11.10.2018 р., а також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "АктаБанк".

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що на законних підставах придбав спірне нерухоме майно, про що свідчить нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна від 27.08.2018 р., укладений між ПАТ «АктаБанк» та ТОВ «Виробнича стальна компанія», який зареєстровано в реєстрі за № 1805. Також відповідно до ст. 182 ЦК України право власності Позивача на майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності 27642748. Проте, 31.08.2018 р. Позивачу стало відомо що з боку ТОВ "Мета-Імпекс" та ТОВ "Наш Соняшник" оспорюється право власності ТОВ "Виробнича стальна компанія" на вказане нерухоме майно, про що свідчить факт порушення кримінального провадження № 0002222 за заявою ТОВ "Мета-Імпекс" про заволодіння спірним майном шляхом обману та накладення арешту на спірне майно, відповідно до ухвали слідчого судді Бабушкінського району м. Дніпропетровська від 31.08.2018 р. по справі № 200/14231/18. За вказаних обставин, із посиланням на приписи ст. 392 ЦК України, Позивач просить суд визнати за ним право власності на спірне нерухоме майно.

01.10.2018 р. на адресу суду першої інстанції надійшла заява Позивача про забезпечення позову, в якій останній просить суд заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії в тому числі, але не виключно: скасування реєстрації права власності та інших речових прав, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна - виробничий будинок літ. Г-2, будівлі та споруди, яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, проспект. Богдана Хмельницького, буд. 156г.

В обгрунтування своєї заяви, ТОВ "Виробнича стальна компанія" посилалася на те, що Позивач є законним власником об'єкта нерухомого майна, а саме: виробничий будинок літ. Г-2, будівлі та споруди, загальною площею 13 148, кв. м., який знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграда ( нині - проспект Богдана Хмельницького ), 156г, що підтверджується, зокрема, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 03.08.2018 р. № 133142504. Вказаний об'єкт нерухомості придбано Позивачем на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.08.2018 р., який є чинним на даний час, в судовому порядку недійсним не визнавався.

Також, Позивач зазначав, що йому стало відомо про те, що ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2018 р. у справі № 200/14231/18 накладено арешт на складський комплекс ( нежитлове приміщення ), що розташоване за адресою: м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 156г, загальною площею 13 784,3 кв. м., шляхом заборони на розпорядження ним. Тобто, місцевим загальним судом арештовано майно, яке належить на праві власності Позивачу.

З мотивувальної частини ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська вбачається, що Відповідач звернувся із заявою до Шевченківського ВП ДВП ГУПН в Дніпропетровський області про, начебто, вчинення відносно нього злочину - заволодіння майном шляхом обману невстановленими особами у невстановленому місці, та стверджує, що арештоване судом майно належить йому на праві власності.

На думку Позивача, ТОВ "Мета-Імпекс" було навмисно ініційовано звернення до органів національної поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій викладено сумнівні обставини щодо реальності кримінального правопорушення, що мало наслідком накладення арешту на майно, яке належить Позивачу.

З огляду на вказані обставини, Позивач стверджує про наявність підстав вважати, що Відповідачем вживаються дії з метою незаконного заволодіння майном Позивача та його подальшої перереєстрації. Наведене може призвести до неможливості виконання рішення суду по справі в разі задоволення позову.

Оскаржуваною ухвалою від 11.10.2018 р. у справі № 904/4166/18, Господарський суд Дніпропетровської області задовольнив заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича стальна компанія" про вжиття заходів забезпечення позову - заборонив органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії в тому числі, але не виключно: скасування реєстрації права власності та інших речових прав, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна - виробничий будинок літ. Г-2, будівлі та споруди, яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, проспект. Богдана Хмельницького, буд. 156г.

В обгрунтування вказаної ухвали, суд першої інстанції послався на те, що заявлені заходи забезпечення позову є обґрунтованими, адекватними та співмірними заявленим позовним вимогам і не вжиття заходів щодо запобігання діям третіх осіб із можливої подальшої реєстрації, перереєстрації та перепродажу спірного нерухомого майна до завершення розгляду спору по суті призведе до порушення прав Позивача.

Згідно зі ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у Відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 73 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини (пункти 4, 10 зазначеної норми).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими Позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів Позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно спірного нерухомого майна, дійшов висновку, що у випадку невжиття таких заходів забезпечення позову, існує ймовірність реєстрації, перереєстрації та перепродажу спірного майна на користь третіх осіб, що у разі задоволення позовних вимог ускладнить або навіть унеможливить виконання рішення суду.

Як убачається із матеріалів справи, предметом позову є вимога товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича стальна компанія" про визнання за ним права власності на виробничий будинок літ. Г-2, будівлі та споруди, об'єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграда ( пр. Богдана Хмельницького ), будинок 156г. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що на законних підставах придбав спірне нерухоме майно. Проте, його право власності на вказане нерухоме майно оспорюється з боку ТОВ "Мета-Імпекс", про що свідчить факт порушення кримінального провадження та накладення арешту на спірне майно, відповідно до ухвали слідчого судді. На думку Позивача, ТОВ "Мета-Імпекс" було навмисно ініційовано звернення до органів національної поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій викладено сумнівні обставини щодо реальності кримінального правопорушення, що мало наслідком накладення арешту на майно, яке належить Позивачу. Позивач стверджує про наявність підстав вважати, що Відповідачем вживаються дії з метою незаконного заволодіння майном Позивача та його подальшої перереєстрації. Наведене може призвести до неможливості виконання рішення суду по справі в разі задоволення позову.

Згідно з чинним законодавством право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога Позивача до Відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

При цьому предметом спору є об'єкт спірних правовідносин, тобто те благо, щодо якого виникає спір між Позивачем та Відповідачем.

Виходячи зі змісту позовних вимог та визначених ТОВ "Виробнича стальна компанія" підстав позову, Позивач просить визнати за ним право власності на об'єкт нерухомості, право власності на яке оспорюється з боку ТОВ "Мета-Імпекс", з метою незаконного заволодіння та його подальшої перереєстрації. Отже, об'єктом спірних правовідносин у цій справі є саме нерухоме майно.

Судом першої інстанції вірно зауважено на тому, що завданням суду під час судового розгляду справи № 904/4166/18 є дослідження фактичних обставин щодо встановлення реального та законного власника спірних об'єктів нерухомого майна, та уразі наявності відповідних підстав, визнання права власності за Позивачем, як реальним та законним власником спірних об'єктів нерухомого майна. У разі невжиття заходів забезпечення позову ТОВ «Виробнича стальна компанія» буде ускладнено чи взагалі унеможливлено виконання рішення суду, та позбавлено Позивача ефективного способу поновлення порушених прав, за захистом якого він звернувся, оскільки є велика ймовірність перереєстрації спірного майна та можливих маніпуляцій із переходом права власності на об'єкт нерухомості невизначеному колу осіб. Наведене також підтверджується посиланням представника Скаржника під час розгляду апеляційної скарги на існування низки кримінальних справ пов'язаних з спірним об'єктом нерухомості.

При цьому апеляційним господарським судом враховано, що оскільки спір у справі № 904/4166/18 не є вирішеним, а обраний захід забезпечення позову є співмірним і адекватним заявленим позовним вимогам, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що не вжиття заходів щодо запобігання діям третіх осіб із можливої подальшої реєстрації, перереєстрації та перепродажу спірного нерухомого майна до завершення розгляду спору по суті призведе до порушення прав Позивача. Крім того, до прийняття рішення у справі спірний об'єкт нерухомості не буде відчужено, і в той же час, такий спосіб забезпечення позову захищає одразу й права ТОВ «Мета-імпекс» та ТОВ «Наш соняшник» від можливого подальшого незаконного заволодіння об'єктом нерухомості невстановленими особами, як зазначав Відповідач у своїх заявах до правоохоронних органів.

З огляду на викладене, з метою запобігання можливим потенційним порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів Позивача, а також враховуючи, що невжиття заходів до забезпечення позову може фактично унеможливити захист порушених прав і інтересів в обраний Позивачем при зверненні з даним позовом до суду спосіб ( даний спосіб буде неефективний ( недостатнім ) сам по собі, оскільки може породжувати подання нових позовів до осіб, що будуть власниками спірного майна ), місцевий господарський суд, правомірно зазначив про те, що заява Позивача про забезпечення позову є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо доводів викладених в апеляційній скарзі пов'язаних із забороною суб'єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти дії, пов'язані з реєстрацією прав на предмет нерухомості, то як роз'яснено в п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти.

При задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на вчинення Відповідачем певних дій спрямованих на усунення Позивача від володіння, користування та розпорядження спірним об'єктом нерухомості, чим в подальшому можуть бути порушені права Позивача у випадку задоволення позову. Таким чином, у випадку наявності рішення суду щодо права власності на нерухоме майно - спірний комплекс будівель і споруд (за наслідками судового розгляду спору про визнання права власності ) чи набуття права власності у результаті примусової реалізації нерухомого майна, існування накладеного арешту на таке майно не буде перешкодою для державної реєстрації прав на нього, що призведе до утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Положеннями ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно.

До повноважень суб'єктів державної реєстрації прав, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» належить, зокрема, забезпечення проведення державної реєстрації прав, ведення Державного реєстру прав.

Відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Частини 1, 2 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначають, що проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об'єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об'єкта нерухомого майна. Рішення суду або заява власника об'єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав.

Оскільки наявність накладеного арешту на нерухоме майно не буде перешкодою для державної реєстрації прав на нього у випадках, зазначених ч. 4 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", з урахуванням приписів ст. 25 цього Закону, тому, колегія суддів вважає, що вжитий судом першої інстанції захід до забезпечення позову шляхом заборони суб'єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти дії, пов'язані з реєстрацією прав на об'єкт нерухомості, є правомірним та обґрунтованим ( вказана правова позиція наведена і в постанові Вищий господарського суду України від 11.07.2017 р. по справі № 910/1261/17 ).

Крім того, постановою Верховного Суду від 27.03.2018 р. у справі № 904/4384/17 була залишена без змін ухвала господарського суду про вжиття аналогічних заходів забезпечення позову.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, теж слід визнати необґрунтованими, позаяк вони спростовуються обставинами, установленими судом апеляційної інстанції, та не впливають на висновки господарського суду, викладені в оскарженій ухвалі.

Відповідно ст. 269 ГПК України, переглядаючи в апеляційному порядку судові рішення, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги наведені положення законодавства, колегія суддів зазначає, що підстав для скасування оскарженої ухвали не вбачається.

Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті Скаржником судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на останнього.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета-Імпекс" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2018 р. у справі № 904/4166/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05.12.2018 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М. Подобєд