РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.11.2018Справа № 910/11153/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФТП"

до 1) Одеської митниці ДФС,

2) Державної казначейської служби України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Пері Україна";

2) Фізична особа - підприємець Мележникова Валерія Анатоліївна

про стягнення 523 298, 15 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Ніколаєнко О.О. за довіреністю;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФТП» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Одеської митниці ДФС (далі - відповідач-1), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-2) про стягнення з Державного бюджету України 523 298, 15 грн. збитків, понесених позивачем внаслідок здійснення відповідачем-1 неправомірної затримки в митному оформленні, прийняття неправомірного рішення про коригування митної вартості, а також складання неправомірного протоколу про порушення митних правил.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок здійснення відповідачем-1 неправомірної затримки у митному оформленні, прийняття неправомірного рішення про коригування митної вартості, а також складання неправомірного протоколу про порушення митних правил, позивачем були понесені збитки, а саме: вартість послуг зі стоянки ТЗ на території ВМК, вантажно - розвантажувальні роботи, а також послуг з оформлення електронної версії акту на розміщення товарів на складі становить 181 399, 19 грн., вартість послуг вантажного митного комплексу з використання оглядової рампи, вантажно-розвантажувальні роботи, стоянка ТЗ, а також послуг зі зберігання вантажу становить 142 615, 20 грн., штрафні санкції за понаднормативне використання (простій) ТЗ, згідно протоколу штрафних санкцій № ОУ-0001363 від 20.11.2015 в розмірі 114 819, 12 грн., штрафні санкції за простій контейнерного обладнання (демередж) в розмірі 84 564, 64 грн., згідно акту наданих послуг № 3367 від 23.11.2015.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.11.2017 у справі № 910/11153/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2018, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не надано доказів оскарження дій чи бездіяльності Одеської митниці в порядку адміністративного судочинства. Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів № 500060001/2015/00396 від 16.11.2015, №500060001/2015/00397 від 16.11.2015, №500060001/2015/00400 від 18.11.2015, №500060001/2015/00412 від 25.11.2015, №500060001/2015/00420 від 04.12.2015, №500060001/2015/00438 від 26.12.2015 не визнавались протиправними та не скасовувались, в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. Тому посилання позивача на рішення Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/16741/16-а, яким визнана неправомірною та скасована постанова Одеської митниці ДФС № 1059/50000/15 від 19.04.2016 про порушення митних правил громадянкою України ОСОБА_3 та притягнення її до адміністративної відповідальності за нормами Митного кодексу України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, є безпідставним, оскільки обставини встановлені судовими рішеннями за результатами розгляду матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил не мають преюдиціального значення для розгляду справи про стягнення збитків. Зазначене свідчить про відсутність такого елементу складу правопорушення, з яким закон пов'язує відшкодування збитків, як протиправність дій (бездіяльності) відповідача - органу державної влади, а відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність відповідача.

Непогоджуючись із вищевказаними судовими рішеннями позивач оскаржив їх у касаційному порядку, зазначивши, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги те, що рішенням у адміністративній справі № 761/16741/16-а визнано неправомірною та скасовано постанову Одеської митниці ДФС № 1059/50000/15 від 19.04.2016, що була підставою відмови у митному оформленні товару, що і зумовило подальшу затримку у митному оформленні. Також позивач зазначив, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги те, що рішенням ДФС України № 4459/м/99-99-19-01-01-14 скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 25.12.2015 № 500060001/2015/610222/2, яке було підставою для винесення картки відмови в митному оформленні від 26.12.2015 № /2015/00438. Постановою Верховного Суду від 21.06.2018 рішення господарського суду міста Києва від 14.11.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2018 у справі № 910/11153/17 скасовано, справу № 910/11153/17 направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Скасовуючи попередні судові рішення та направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначив про передчасність висновку судів попередніх інстанцій про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки матеріалами справи підтверджується відсутність порушення митного законодавства з боку позивача та третьої особи-2. При цьому, суд касаційної інстанції вказав, що суди попередніх інстанцій встановивши суму заявлених у позові розміру збитків, не надали належної оцінки та не перевірили розрахунок заявленої до стягнення суми збитків, не дослідили та не з'ясували з чого складаються заявлені позивачем позовні вимоги і не встановили наявність оплати заявлених сум. Також суди попередніх інстанцій не з'ясували періоду, за який проводилися нарахування, які лягли в основу позовних вимог у даній справі.

Розпорядженням Керівника апарату господарського суду міста Києва № 05-23/1288 від 26.07.2018 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/11153/17. В результаті повторного автоматизованого розподілу справу № 910/11153/17 передано на розгляд судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.07.2018 прийнято до розгляду справу № 910/11153/17, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.09.2018 року.

20 серпня 2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва відповідачем-1 подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач-1 проти задоволення позову заперечує, оскільки позивач не є ані власником товару, ані декларантом, ані уповноваженою особою декларанта, тоді як положення частини 2 статті 325, частини 5 статті 338 Митного кодексу України стосуються тільки власників товарів та уповноважених осіб декларанта. Також відповідач-1 вказує на те, що митний огляд проводився не на підставі частини 5 статті 338 Митного кодексу України, а на підставі частини 2 статті 338 Митного кодексу України, яка не передбачає відшкодування витрат, пов'язаних із здійсненням огляду за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. При цьому, відповідач-1 посилається на те, що він не вимагав від третіх осіб проведення операцій, передбачених частиною 1 статті 325 Митного кодексу України.

На думку відповідача-1, витрати позивача повинні бути відшкодовані за рахунок третьої особи-1 на підставі пункту 2.2.15. Договору № ФТП 02/09/13 від 02.009.2013.

Також відповідач-1 зазначає, що неправомірність його дій не була підтверджена відповідним рішенням суду, а посилання позивача на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 11.08.2016 у справі № 2-а/761/265/2016, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2016 є безпідставними, оскільки в означених судових рішеннях не була надана правова оцінка діям відповідача-1 під час митного оформлення вантажу, не скасовувались картки відмови митниці, не визнавались протиправними дії або бездіяльність відповідача-1 під час митного оформлення вантажу, експедирування якого здійснював позивач. Картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів були видані відповідачем-1 внаслідок порушення декларантом та його уповноваженою особою процедури декларування товарів, передбаченої статтею 257 Митного кодексу України, тобто внаслідок незаявлення точних відомостей про товари, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідач-1 зазначає, що вилучення товару ним здійснено не було, а прийняття ним рішень про коригування митної вартості товарів та складання протоколу про порушення митних правил не позбавляло декларанта або його уповноважену особу на випуск товарів у вільний обіг за умови надання відповідних гарантій, однак декларантом та його уповноваженою особою митна декларація була подана лише 04.01.2016, у зв'язку з чим тривалий час перебування товарів під митним контролем обумовлений невиконанням декларантом та його уповноваженою особою вимог законодавства щодо зазначення точних відомостей стосовно товарів, подання необхідних для здійснення митних процедур документів, не сплатою митних платежів.

При цьому, відповідач-1 вказує, що частиною 1 статті 325 Митного кодексу України допускалось вивантаження, перевантаження товарів, митне оформлення яких не закінчено; заміна транспортного засобу, у яких знаходяться такі товари. У зв'язку з цим товари, митне оформлення яких не завершено, могли бути вивантажені з транспортних засобів, перевантажені на іншій транспортний засіб, вивантажені з контейнерів, розміщені на складі тимчасового зберігання. Таким чином, тривалий час перебування товарів під митним контролем не призводив до обов'язкового наслідку у вигляді зберігання цього товару у транспортних засобах та використання ним контейнерів, а також стягнення з позивача плати за таке зберігання та використання. Зберігання позивачем товарів у транспортних засобах, витрачання ним грошових коштів на відшкодування плати за користування контейнерами викликано бездіяльністю самого позивача та його представників.

Водночас, відповідач-1 зазначає, що штрафні санкції, які позивач сплатив за понаднормативне використання (простій) транспортних засобів та за простій контейнерного обладнання не є збитками в розумінні статті 22 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.09.2018 підготовче засідання відкладено на 26.09.2018 року.

19 вересня 2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якого позивач вважає доводи відповідача-1 безпідставними та просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

У зв'язку з проходженням суддею Літвіновою М.Є. 26.09.2018 року співбесіди в межах кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді у Вищій кваліфікаційній комісії суддів України, ухвалою господарського суду міста Києва від 20.09.2018 підготовче засідання призначено на 02.10.2018 року.

28 вересня 2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником третьої особи-1 подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого третя особа-1 підтримує заявлені позовні вимоги.

01 жовтня 2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача-1 подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.10.2018 заяву відповідача-1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції залишено без задоволення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/11153/17 до судового розгляду по суті на 05.11.2018 року.

У судовому засіданні 05.11.2018 року оголошено перерву до 14.11.2017 року.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Зокрема, згідно із частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача-2 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 14.11.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2013 року між ТОВ «ФТП» (позивач, експедитор за договором) та ТОВ «Пері Україна» (третя особа, клієнт за договором) було укладено Договір транспортного експедирування № ФТП 02/19/13М, за умовами якого клієнт доручає, а експедитор бере на себе зобов'язання за плату і за рахунок клієнта, надати останньому транспортно-експедиційні послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажів клієнта морським та автомобільним транспортом в міжміському та міжнародному сполученні, відповідно до узгоджених сторонами заявок.

Пунктом 2.1.1. Договору передбачено, що для виконання своїх зобов'язань за Договором експедитор має право залучати третіх осіб, зокрема, перевізників, порти, склади, судоходні компанії /їх агентів, експедиційні та інші організації, які є резидентами або нерезидентами України. Укладати договори та угоди з такими третіми особами від свого імені та за рахунок клієнта.

На виконання пункту 2.11. вказаного договору позивачем було залучено компанію - перевізника ТОВ «Джі Ел Ес Транспорт» по Договору на організацію перевезень автомобільним транспортом № 08-02/2015 від 09.02.2015.

22.10.2015 року в зону митного контролю МП «Одеса-порт» Одеської митниці ДФС заїхали вантажні автомобілі (чотири тягачі з напівпричепами) з д.н.з ВН1831СЕ, ВН6065СО, ВН5418ЕТ, ВН5347СІ, на які були завантажені контейнери, складені міжнародні транспортні накладні (СМR) №№ 0007623, 0007624, 0007625, 0007626.

Відповідно до товаросупровідних документів відправником даного товару був Jiangsu High Hope Arser C. Ltd, Китай, отримувачем -ТОВ «Пері Україна».

Судом встановлено, що між позивачем (замовник) та ФОП Мележниковою В.А. (виконавець, третя особа-2) було укладено Договір доручення № 18-09/2 на здійснення декларування від 18.09.2012, за умовами якого виконавець зобов'язувалась надавати консультаційні послуги з питань зовнішньоекономічної діяльності та здійснювати декларування товару, який належить замовнику, у митних органах на території України.

23.10.2015 року третьою особою-2 як агентом з митного оформлення була подана електронна митна декларація (ЕДМ) до м/п «Одеса - порт» для здійснення митного оформлення товару № 1 «Фанера ламінована плівкою чорного кольору з обох боків, яка складається зі слоїв деревини тополі, товщина одного шару не більше 6 мм, клеєна клеєм WВР, края опечатано зі всіх боків, у листах розміром: 21*1250*2500 мм - 96,75м3/9675м2/3096 листів/72 пачки. Виробник - «Jiangsu High Hope Arser C. Ltd ». Країна виробництва СN (Китай). Код товару - 44123210».

Товар ввезено на митну територію України за контрактом, укладеним між ТОВ «ПЕРІ Україна» (покупець) та «РЕRІ GmbH», Німеччина (продавець).

ЕМД 23/10/2015 від 23.10.2015 прийнята до митного оформлення, їй присвоєний номер 500060001/2015/019371.

Цього ж дня, 23.10.2015, посадовими особами Одеської митниці ДФС був ініційований та проведений митний огляд товару щодо встановлення його кількісних та якісних характеристик товару, за результатами якого складено акт від 23.10.2015 № 500060001/2015/019371, згідно якого «при візуальному обстеженні кожного місця пакування» встановлено, що кількість вантажних місць та м2 відповідають заявленим, а при заявленні м3 агент з митного оформлення допустив арифметичну помилку, яка не вплинула на розрахунок митних платежів. Огляд проводився з 19 год. до 20 год.».

Позивач вказує, що 28.10.2015 року відповідно до п. п. 33, 34 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 № 450, агентом з митного оформлення була направлена заява на відкликання поданої декларації та отримання картки відмови в митному оформленні для виправлення помилки та здійснення митного оформлення товару (копії електронних повідомлень про направлення заяви та її прийняття додаються), яка посадовими особами Одеської митниці ДФС була проігнорована в порушення ч. ч. 1, 10 ст. 269 МК України.

13.11.2015 року відносно агента з митного оформлення було складено протокол про порушення митних правил № 1059/50000/15 за статтею 485 Митного кодексу України.

16.11.2015 року відповідачем-1 видана Картка відмови на подану декларацію за № 500060001/2015/00396.

16.11.2015 року була подана нова ЕМД, яка прийнята та зареєстрована посадовими особами Одеської митниці за № 500060001/2015/020757.

17.11.2015 року Одеською митницею видана нова картка відмови у митному оформленні № 500060001/2015/00397.

18.11.2015 року була подана нова ЕМД, яка прийнята та зареєстрована посадовими особами Одеської митниці за № 500060001/2015/020847.

18.11.2015 року Одеською митницею видана нова картка відмови у митному оформленні № 500060001/2015/00400 через наявність складеного протоколу про порушення митних правил.

23.11.2015 року була подана нова ЕМД, яка прийнята та зареєстрована посадовими особами Одеської митниці за № 500060001/2015/021061.

25.11.2015 року Одеською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 500060001/2015/610212/2 та цього ж дня на цій підставі видана картка відмови у митному оформленні № 500060001/2015/00412.

03.12.2015 року була подана нова ЕМД № 500060001/2015/021589 з урахуванням винесеного Рішення про коригування митної вартості товару зазначеного вище.

04.12.2015 року видана Картка відмови на подану декларацію за №500060001/2015/00420 з посиланням на відсутність в необхідному обсязі коштів, що, як стверджує позивач, не відповідало дійсності.

07.12.2015 року Одеською митницею було самостійно скасовано рішення про коригування митної вартості товарів № 500060001/2015/610212/2.

24.12.2015 року подано нову ЕМД, яка прийнята та зареєстрована посадовими особами Одеської митниці за № 500060001/2015/022516.

25.12.2015 року Одеською митницею було прийнято нове рішення про коригування митної вартості товарів № 500060001/2015/610222/2.

26.12.2015 року Одеською митницею знову видана картка відмови у митному оформленні № 500060001/2015/00438.

04.01.2016 року товар був випущений у вільний обіг за ЕМД «ІМ 40 ДЕ» №500060001/2016/000008 за визначеною митним органом митною вартістю товару на підставі рішення про коригування митної вартості товарів від 25.12.2015 № 500060001/2015/610222/2.

19.04.2016 року Одеською митницею ДФС винесена постанова за протоколом про порушення митних правил № 1059/50000/15, згідно якої агент з митного оформлення була притягнута до адміністративної відповідальності.

27.04.2016 року рішенням ДФС України № 4459/м/99-99-19-01-01-14 за результатом, розгляду скарги № 26/3 від 15.03.2016 скасовано Рішення про коригування митної вартості товарів від 25.12.2015 №500060001/2015/610222/2.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/16741/16-а постанова Одеської митниці ДФС про порушення митних правил № 1059/50000/15 від 19.04.2016 визнана неправомірною та скасована (рішення залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2016).

У період з 22.10.2015 по 20.11.2015 вантажні автомобілі з контейнерами перебували на стоянці на території вантажно-митного комплексу ТОВ «Євротерминал».

20.11.2015 зазначені транспортні засоби були розвантажені, а контейнери з товаром розміщені на склад тимчасового зберігання під митним контролем на території ТОВ «Євротерминал» на підставі єдиних уніфікованих документів № 15-70- 61 01/340, № 15-70-61_01/341, № 15-70-61_01/342, № 15-70-61_01/343 від 20.11.2015, а також Актів прийому вантаж на зберігання між ТОВ «ФТП» та ТОВ «Євротерминал» № АС-0000032, № АС-0000033, № АС-0000034 та № АС-0000035 від 20.11.2015.

14.01.2016 товар було видано ТОВ «ФТП» для здійснення його подальшого експедирування згідно актів видачі вантажу зі зберігання № СА-0000001, № СА-0000002, № СА-0000003, № СА-0000004, № СА-0000005, № СА-0000006.

У позовній заяві позивач вказує, що внаслідок протиправних дій посадових осіб Одеської митниці ДФС він поніс витрати на вимушене зберігання товару та простій транспортних засобів, у зв'язку з чим він звернувся до суду з даним позовом про стягнення з Державного бюджету України 523 298,15 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтями 1166, 1167, 1173 Цивільного кодексу України наведено загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової та немайнової (моральної) шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Згідно зі ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1173 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти:

- неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

- наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті 1173 Цивільного кодексу України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи

Разом з тим, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Вказане положення Основного Закону України реалізується нормами статті 1173 Цивільного кодексу України, якими закріплено спеціальний випадок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність.

Таким чином, зазначеною правовою нормою встановлено відповідальність за завдання шкоди особливим суб'єктом, здійснення ним особливих функцій, тощо.

Суб'єктом відповідальності за даною статтею є держава, Автономна Республіка Крим, орган місцевого самоврядування, які відшкодовують шкоду, завдану безпосереднім заподіювачем шкоди - органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим та органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до приписів статті 485 Митного кодексу України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Як зазначалось судом вище, 19.04.2016 року відповідачем-1 було винесено постанову про порушення митних правил № 1059/50000/15 відносно ОСОБА_3 як уповноваженої особи ФОП Мележенкової В.А. за статтею 485 Митного кодексу України.

Підставою для складання вищевказаної постанови стали наступні обставини.

Так, 23.10.2015 року ОСОБА_3 була підготовлена та подана до Одеської митниці ДФС митна декларація типу «ІМ 40 ДЕ», яка була прийнята та зареєстрована за № 500060001/2015/019371. Відповідно до граф 31 та 33 митної декларації № 500060001/2015/019371 було заявлено: товар № 1 «Фанера ламінована плівкою чорного кольору з обох боків, яка складається зі слоїв деревини тополі, товщина одного шару шпону не більше 6 мм, клеєна клеєм WBP, края опечатано зі всіх боків, у листах розміром 21х1250х2500 мм - 96,75м3/9675м2/3096листів/72 пачки. Торгівельна марка відсутня. Виробник - «Jiangsu High Hope Arser Co. Ltd», країна виробництва CN, код товару УКТ ЗЕД заявлено 44123210». Загальна сума митних платежів, які підлягають обов»язковій сплаті у разі переміщення через митний кордон України зазначеного товару становить 440 264, 36 грн. 23.10.2015 під час здійснення митного контролю вказаного товару було проведено митний огляд товару в контейнерах СLHU8879599, GESU5654190, HLBU1579226, контейнер ТСLU8216720, за результатами якого було встановлено, що загальна вага брутто, згідно вагових ГПК Україна від 23.10.2015 складає 110140 кг, у МД вага брутто зазначено 104000 кг, фактично вага брутто більше на 6 410 кг. Вага нетто фактично 107980 кг, різниця з МД становить 7 980 кг, метри квадратні відповідають даним заявленим у МД, а саме 9 675 м.кв., але кубічні метри у МД зазначені 96,75 м3, а фактично 203,17 м3. Відповідно до службової записки м/п «Одеса-порт» від 03.11.2015 № 5002/15-70-61-01 сума митних платежів, які підлягають обов'язковій сплаті у разі переміщення через митний кордон України зазначеного товару об'ємом 203,17 м3 складає 924 532,71 грн., тобто різниця в нарахуванні податків становить 484 268, 38 грн.

ОСОБА_3 із вищевказаною постановою не погодилась та 29.04.2016 року звернулась до суду з позовом, в якому просила скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 1059/50000/15, винесену 19.04.2014 року першим заступником начальника Одеської митниці ДФС про визнання її винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.08.2016 у справі № 761/16741/16-а скасовано постанову Одеської митниці ДФС про порушення митних правил №1059/50000/15 від 19.04.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2016 постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 11.08.2016 у справі № 761/16741/16-а залишено без змін.

Разом з тим, судом встановлено, що 25.11.2015 Одеською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 500060001/2015/610212/2 та цього ж дня на цій підставі видана картка відмови у митному оформленні № 500060001/2015/00412.

Проте, 07.12.2015 Одеською митницею було самостійно скасовано рішення про коригування митної вартості товарів № 500060001/2015/610212/2.

25.12.2015 Одеською митницею було прийнято нове рішення про коригування митної вартості товарів № 500060001/2015/610222/2.

27.04.2016 рішенням ДФС України № 4459/м/99-99-19-01-01-14, за результатом розгляду скарги № 26/3 від 15.03.2016 скасовано Рішення про коригування митної вартості товарів від 25.12.2015 №500060001/2015/610222/2.

Таким чином, ані позивачем, ані третьою особою-2 не було допущено порушень митного законодавства, що підтверджується зокрема такими встановленими фактичними обставинами справи, як: скасуванням рішення про коригування митної вартості товарів від 25.11.2015 № 500060001/2015/610212/2; скасуванням рішення про коригування митної вартості товарів від 25.12.2015 №500060001/2015/610222/2; рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/16741/16-а, яким визнана неправомірною та скасована постанова Одеської митниці ДФС № 1059/50000/15 від 19.04.2016 про порушення митних правил громадянкою України ОСОБА_3 та притягнення її до адміністративної відповідальності за нормами Митного кодексу України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача-1 щодо затримки в митному оформленні, прийняття неправомірного рішення про коригування митної вартості, а також складання неправомірного протоколу про порушення митних правил, внаслідок яких позивачу були завдані збитки.

Відповідно до частини 2 статті 325 МК України у встановлених цим Кодексом випадках органи доходів і зборів з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті. У такому разі витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися. Якщо в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України, витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженими ними особами.

Згідно з частиною 6 статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів

Частиною 5 статті 338 МК України визначено, що крім випадків, зазначених у частинах другій - четвертій цієї статті, огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України. З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Враховуючи імперативні приписи частини 2 статті 325, частини 5 статті 338 МК України у разі відсутності встановлення в результаті проведення митних процедур порушення вимог законодавства України витрати вантажовідправника (власника вантажу) на їх проведення підлягають відшкодуванню органом, за ініціативою якого проведено вказані операції, що мало наслідком затримання вантажу та спричинило збитки власнику цього вантажу (вантажовідправнику), зокрема додаткові витрати на послуги перевізника, пов'язані з виконанням передбачених зазначеними нормами дій, пов'язаних з проведенням митних операцій.

Згідно з пунктами 21, 29 ч. 1 ст. 29 МК України митна процедура - зумовлені метою переміщення товарів через митний кордон України сукупність митних формальностей та порядок їх виконання. Митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи

В даному випадку про протиправність поведінки відповідача-1 свідчить відсутність доказів порушення позивачем митних правил, що зокрема було підтверджено судовими рішеннями, про які зазначалося вище. Тобто, у відповідача-1 були відсутні підстави для вилучення товару, який перевозив позивач, на транспортних засобах.

Судом встановлено, що у період з 23.10.2015 по 20.11.2015 чотири транспортних засоби з контейнерами вимушено простояли на території вантажного митного комплексу внаслідок складання протоколу про порушення митних правил.

20 листопада 2015 року товар був розвантажений та розміщений на склад тимчасового зберігання.

Протягом всього вищевказаного строку позивач ніс витрати, пов'язані з вимушеною стоянкою транспортних засобів на території вантажного митного комплексу, простоєм транспортних засобів та простоєм контейнерів (демередж).

При цьому, суд погоджується із доводами позивача, що сплачені ним кошти є його збитками, оскільки сплачені ним саме у зв'язку із неправомірною відмовою митного органу в митному оформлені товару, що і спричинило несвоєчасність закінчення митних процедур з оформлення вантажу та необхідність передання його під відповідне зберігання.

Разом з цим, перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми та періоду, за який проводилися нарахування, які лягли в основу позовних вимог у даній справі, суд зазначає наступне.

09 лютого 2015 року між позивачем як Замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Джи Эл С Транспорт» як Виконавцем було укладено Договір № 08-02/2015 на організацію перевезень автомобільним транспортом.

Пунктом 6.5. Договору передбачено, що за простой автотранспорту під завантаженням чи вивантаженням понад встановленого строку (більш ніж 2 дні) Замовник повинен оплатити Виконавцю штрафну санкцію у розмірі 60 доларів США за кожен день простою якщо інше не передбачено у Заявці на перевезення; простой понад 14 днів розраховується у розмірі 70 доларів США за кожен день простою за один автомобіль.

22.10.2015 року вантаж було завантажено на транспортні засоби з реєстраційними номерами ВН1831СЕ (контейнер СLHU8879599), ВН6065СО (контейнер GESU5654190), ВН5418ЕТ (контейнер HLBU1579226), ВН5347СІ (контейнер ТСLU8216720), про що свідчать відмітки у міжнародних товарно-транспортних накладних CMR № 0007623, № 0007624, №0007625 та № 0007626.

20 листопада 2015 року вантаж було вивантажено на склад тимчасового зберігання Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротермінал», про що свідчать відмітки у графі 18 міжнародних транспортних накладних.

На підставі вищевказаного Договору за несвоєчасне виконання своїх обов'язків Виконавець згідно рахунку № СФ-0001347 від 20.11.2015 зафіксував поверх нормативне використання транспортного засобу 40'ТСLU8216720, 40'xСLHU8879599 40'GESU5654190 40'xHLBU1579226, а позивач визнав штрафну санкцію в сумі 114 819, 12 грн. на підставі Протоколу № ОУ-0001363 від 20.11.2015.

Загальний строк простою склав 108 днів, який розраховувався наступним чином:

- З 22.10.2015 по 24.10.2015 включно - безоплатно;

- З 25.10.2015 по 04.11.2015 - 14 днів простою одного транспортного засобу;

- З 08.11.2015 по 13.11.2015 - 13 днів протистою одного транспортного засобу.

Таким чином, строк простою одного транспортного засобу складає 27 днів, а, відповідно, чотирьох транспортних засобів - 108 днів.

Факт оплати позивачем нарахованої штрафної санкції підтверджується платіжним дорученням № 5019 від 24.02.2016 на суму 114 819, 12 грн.

Оскільки у відповідача-1 були відсутні підстави для вилучення товару, який перевозив позивач, на транспортних засобах, що в свою чергу призвело до простою транспортних засобів та зумовило застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених умовами вищевказаного Договору. Виплата позивачем на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротермінал" штрафних санкцій є прямими збитками, до яких призвели дії відповідача-1.

Таким чином, позивачем доведено, що внаслідок здійснення відповідачем-1 неправомірної затримки у митному оформленні, прийняття неправомірного рішення про коригування митної вартості, а також складання неправомірного протоколу про порушення митних правил, позивачем були понесені збитки в сумі 114 819, 12 грн.

Крім того, 16.07.2012 року між позивачем як Замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оверіс Транспорт Україна» як Виконавцем було укладено Договір надання послуг № Ov-12-0707, за умовами якого Замовник уповноважує Виконавця, а Виконавець, за плату, приймає на себе зобов'язання по організації та виконанню від імені, за дорученням та за рахунок Замовника операцій, пов'язаних з морськими змішаними перевезеннями, транспортно-експедиційним обслуговуванням експортно-імпортних та транзитних вантажів, які перевозяться у контейнерах стандарту ІSО.

У зв'язку з простоєм контейнерного обладнання Замовником на підставі пункту 3.3.8. Договору згідно з Актом надання послуг № 3367 від 23.11.2015 було нараховано позивачу демередж - господарську санкцію за простій контейнерного обладнання з 05.11.2015 по 20.11.2015 в сумі 70 387, 20 грн., а не 84 464, 64 грн., як вказує позивач.

Факт оплати позивачем нарахованої штрафної санкції підтверджується платіжним дорученням № 4758 від 09.12.2015 на суму 70 387, 20 грн.

Таким чином, внаслідок здійснення відповідачем-1 неправомірної затримки у митному оформленні, прийняття неправомірного рішення про коригування митної вартості, а також складання неправомірного протоколу про порушення митних правил, позивачем були понесені збитки в сумі 70 387, 20 грн., а не 84 464, 64 грн., як вказує позивач.

Також, 19.11.2015 року між позивачем як Замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євротермінал» як Виконавцем було укладено Договір зберігання на складі тимчасового зберігання № ВХ/237, згідно з яким Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання по наданню Замовнику послуг, пов'язаних зі зберіганням товарів Замовника на складі тимчасового зберігання, який розташований за адресою м. Одеса, Ходжибеєвська дорога, 4/1.

На виконання даного Договору позивачу були надані послуги зі зберігання затриманого вантажу на загальну суму 142 615, 20 грн., що підтверджується Актами про надання послуг № від 30.11.2015 на суму 7 073, 70 грн., № від 30.11.2015 на суму 7 073, 70 грн., № від 30.11.2015 на суму 7 073, 70 грн., № від 30.11.2015 на суму 7 073, 70 грн., № від 31.12.2015 на суму 19 593, 00 грн., № від 31.12.2015 на суму 19 593, 00 грн., № від 31.12.2015 на суму 19 593, 00 грн., № від 31.12.2015 на суму 19 593, 00 грн., № від 31.01.2016 на суму 8 987, 10 грн., № від 31.01.2016 на суму 8 987, 10 грн., № від 31.01.2016 на суму 8 987, 10 грн., № від 31.01.2016 на суму 8 987, 10 грн.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази повної оплати позивачем вищевказаних послуг.

Так, на підставі платіжних доручень № 4873 від 14.01.2016 на суму 22 988, 40 грн. та №4859 від 05.01.2016 на суму 79 626, 80 грн. позивачем були оплачені послуги на суму 102 615, 20 грн., тоді як доказів оплати різниці в сумі 40 000, 00 грн. позивачем суду не надано.

У зв'язку з цим, суд вважає, що розмір понесених позивачем внаслідок здійснення відповідачем-1 неправомірної затримки у митному оформленні, прийняття неправомірного рішення про коригування митної вартості, а також складання неправомірного протоколу про порушення митних правил збитків складає 102 615, 20 грн., а не 142 615, 20 грн.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до Договору про надання послуг № У/608 від 06.03.2013 був складений акт про надання послуг № від 30.11.2015 та проміжні акти про надання послуг ВМК № від 20.11.2015, № від 20.11.2015 та № від 20.11.2015, згідно з якими вартість послуг стоянки ТЗ на території ВМК, вантажно-розвантажувальні роботи, а також послуг з оформлення електронної версії акту на розміщення товарів на складі становить 181 399, 19 грн.

На підтвердження оплати вищевказаних послуг позивачем надані платіжні доручення № 4744 від 04.12.2015 на суму 40 000, 00 грн., № 4687 від 20.11.2015 на суму 40 000, 00 грн., № 4688 від 20.11.2015 на суму 160 000, 00 грн.

Проте, дослідивши зміст означених платіжних доручень, зокрема графу «Призначення платежу», суд вважає, що вони не можуть бути належними та допустимими доказами оплати саме тих послуг, які надані згідно з Актом про надання послуг № від 30.11.2015 та проміжними актами про надання послуг ВМК № від 20.11.2015, № від 20.11.2015 та № від 20.11.2015, а не будь-яких інших послуг, які надавались за Договором № У/608 від 06.03.2013 року.

Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що розмір понесених позивачем збитків складає 287 821, 52 грн., тоді як в іншій частині розмір збитків не був доведений позивачем належними та допустимими доказами.

Разом з цим, суд відхиляє доводи митниці про те, що позивач був вправі звернутись з заявою про випуск товару у вільний обіг при цьому, за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій, а відтак, сплачені позивачем кошти не є його вимушеними витратами.

Суд звертає увагу на те, що хоча чинним законодавством і передбачено для декларанта певні варіанти дій у випадку оскарження рішень митного органу, однак вибір таких дій є виключно правом самої особи. При цьому, витрати особи, які вона додатково понесе при застосуванні того чи іншого способу дій, у будь-якому випадку є її збитками, оскільки таких витрат вона не зазнала, якби в даному випадку митницею не було прийнято протиправного рішення про відмову в митному оформленні товару.

Конституційний Суд України в рішенні від 30.05.2001 року у справі №1-22/2001 зазначив, що Конституція України закріпила принцип відповідальності держави перед людиною за свою діяльність, який проявляється передусім у конституційному визначенні обов'язків держави.

При цьому вибір того чи іншого варіанту дій та понесених під час їх здійснення витрат, не можуть спростувати факт, що такі витрати стали наслідком саме неправомірної видачі митницею картки відмови в митному оформленні товару, та які (додаткові витрати) позивач не поніс би, у випадку прийняття митним органом декларації, яка була оформлена позивачем у відповідності до вимог законодавства.

З огляду на викладене, сплачені позивачем грошові кошти в сумі 287 821, 52 грн. слід вважати прямими збитками у розумінні статей 22 Цивільного кодексу України, які підлягають відшкодуванню за рахунок держави відповідно до ст. 1173 ЦК України.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню в сумі 287 821, 52 грн.

При цьому, суд зазначає, що гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання встановлені Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (стаття 1 зазначеного закону).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державне підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство), юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 3 зазначеного закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з висновком, наведеним у рішенні Конституційного Суду України № 12/рп-2001 від 03.10.2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України.

Отже, при розгляді справ за позовами про відшкодування шкоди, заподіяної діями (бездіяльністю) органів доходів і зборів слід враховувати, що співвідповідачами у таких справах є відповідні органи Державної казначейської служби України, до компетенції яких належить казначейське обслуговування бюджетних коштів. До того ж, не вимагається наявність порушення вказаними органами прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з Державного бюджету України шкоди в розмірі 523 298, 15 грн., заподіяної внаслідок неправомірної поведінки Одеської митниці ДФС, такими, що підлягають частковому задоволенню в сумі 287 821, 52 грн.

Відповідачем-1 не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності своєї вини, у зв'язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Викладені у відзиві на позов аргументи відповідача-1 не спростовують наведених вище висновків суду, у зв'язку з чим до уваги не приймаються.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача пропорційно задоволеній частині позову.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з рахунків Державного бюджету України (Державна казначейська служба України 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, будинок 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФТП» (04119, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 38а, офіс 305; ) матеріальну шкоду в сумі 287 821 (двісті вісімдесят сім тисяч вісімсот двадцять одну) грн. 52 коп. та 4 317 (чотири тисячі триста сімнадцять) грн. 32 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Згідно з підпунктом 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 10.12.2018 року.

Суддя М.Є. Літвінова