ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.12.2018м. ДніпроСправа № 904/4385/18
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво "Навчальна книга-БОГДАН"

до Фізичної особи-підприємця Бабич Олега Петровича

про стягнення 3% річних та інфляційних витрат у розмір 117 490,82 грн.

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судового засідання: Кулебі Т.Ю.

Представники:

Позивача - не з'явився

Відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 117 490,82 грн., з яких 105 733,91 грн. - індекс інфляції, 11 756,91 грн. - 3% річних, мотивуючи порушенням Відповідачем договірних зобов'язань в частині оплати.

Разом з позовом Позивач подав клопотання про стягнення з Відповідача 6 975,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач, відзив на позов, докази на його обґрунтування чи докази відсутності боргу на час розгляду справи господарському суду не надав.

Про розгляд справи Відповідач повідомлявся на адресу, вказану в позові та ЄДР, хоча на адресу суду повернулися поштові відправлення № 305, №540 з відмітками поштової установи "за закінченням терміну зберігання".

Пунктами 110, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.09р. № 270 передбачено, що у разі коли адресат не з'явився за одержанням реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу протягом трьох робочих днів після доставки першого повідомлення про надходження зазначеного поштового відправлення, поштового переказу, йому під розписку вручається повторне повідомлення (крім повторних повідомлень про надходження рекомендованих поштових відправлень). У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причини невручення. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.

Оскільки ухвали суду, у вищенаведених поштових відправленнях, про відкриття провадження у справі та відкладення розгляду справи направлялися Відповідачеві на адресу, вказану в позові та ЄДР і повернулися на адресу суду з відміткою поштової установи "за закінченням терміну зберігання", суд вважає, що Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи судом і, лише у силу нехтування своїми правами на одержання поштового відправлення (фактично відмовившись від одержання поштового відправлення), Відповідач не одержав ухвали суду, чим позбавив себе можливості захисту від вимог Позивача.

Стаття 43 ГПК України зобов'язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Справа, згідно зі ст. 165 ГПК України, розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні досліджено надані Позивачем докази.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.14р. у справі №904/3142/14, яке набрало законної сили 14.07.14р. позов задоволено та стягнуто з ФОП Бабича Олега Петровича на користь ТОВ "Видавництво "Навчальна книга - Богдан" 93 248,80 грн. - боргу за договором поставки № 34/2012 від 01.03.12р., 1 864,98 грн. - судового збору, про що 14.07.14р. видано накази.

За даними Позивача, на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/3142/14 Жовтневим (Соборним) відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №44544420 з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.14р. у зазначеній справі.

Згідно з інформацією, наданою Соборним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, на виконанні у Соборному ВДВС перебуває виконавче провадження про стягнення з Відповідача на користь Позивача 93 248,80 грн. боргу.

Відповідно до довідки Позивача, підписаної директором підприємства Позивача та головним бухгалтером, Позивач не одержував кошти ні від Відповідача, ні від Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

За даними Позивача, Відповідач рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.14р. у справі №904/3142/14 не виконав.

Посилаючись на ст. 625 ЦК України, на прострочений борг Відповідача, Позивач нарахував 3 % річних - 11 756,91 грн. за період з 14.07.14р. по 25.09.18р. та збитки від інфляції - 105 733,91 грн. за період липень 2014р. - червень 2018р.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у справі є господарськими, тому, згідно зі ст.4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми, доводи Позивача не спростував.

Перевіривши доводи Позивача, суд вважає їх обґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.06.14р. у справі №904/3142/14, яке набрало законної сили 14.07.14р., Відповідач не виконав свої договірні зобов'язання перед Позивачем за договором поставки №34/2012 від 01.03.12р. у частині оплати товару, у зв'язку з чим за ним обліковується борг у розмірі 93 248,80 грн.

Згідно з довідкою Позивача, Відповідач наведене рішення суду не виконав, борг не сплатив.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з наведеним, суд вважає, правомірними вимоги Позивача про стягнення з Відповідача індексу інфляції й 3 % річних з простроченої суми.

Перевіривши розрахунки Позивача, суд вважає їх обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст.126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У клопотанні про стягнення з Відповідача судових витрат, Позивач надав розрахунок судових витрат у сумі 6 975,00 грн.

На підтвердження факту надання правничої допомоги в сумі 6 975.00 грн., Позивач надав: копію витягу з договору про надання правової допомоги від 02.01.18р. з Додатковою угодою №4 від 01.09.18р., копію платіжного доручення №2421 від 25.09.18р. на суму 6 975,00 грн., копію Акту виконаних робіт/наданих послуг №10 від 25.09.18р.

Відповідно до ч.5 ст.126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Перевіривши, заявлені до стягнення суми оплати роботи адвоката, зважаючи на відсутність клопотання Відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, їх обґрунтованими та співмірними розміру заявлених позовних вимог.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво "Навчальна книга -БОГДАН" до Фізичної особи-підприємця Бабич Олега Петровича про стягнення 3% річних та інфляційних витрат у розмір 117 490,82 грн. - задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бабич Олега Петровича, АДРЕСА_1 (код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво "Навчальна книга - БОГДАН", 46000, м. Тернопіль, пр-т. С.Бандери, 34а, (код 24637417) 11 756,91 грн. - 3 % річних, 105 733,91 грн. - індексу інфляції, 6 975,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу, 1 762,36 грн. - судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.12.2018

Суддя С.Г.Юзіков