ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Справа № 906/579/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Маціщук А.В. , суддя Петухов М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства на рішення Господарського суду Житомирської області від 30.08.2018 р. у справі №906/579/18 (суддя Лозинська І.В., повний текст рішення складено 04.09.2018р.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства (Житомирська область, Житомирський район, смт. Новогуйвинське)

про стягнення 27 315, 87 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства 21356, 59 грн. пені, 4828, 87 грн. інфляційних втрат та 1129, 90 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані простроченням строку сплати основного боргу, що виник у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу від 19.12.2014р. №1277/15-ТЕ-10.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 30.08.2018 р. у справі №906/579/18 позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача 21356,59 грн. пені, 4828,87 грн. інфляційних втрат, 1129,90 грн. 3% річних, 1762 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що оскільки матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних втрат, 3% річних. Окрім того, суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені та задоволив вимоги про стягнення пені в повному обсязі. Також, суд першої інстанції, з огляду на відсутність у справі доказів належності відповідача до підприємств, на які поширюється дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не прийняв до уваги та не застосував приписи ч. 3 ст. 7 даного Закону.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Новогуйвинське виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне комунальне підприємство звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову; здійснити розподіл судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що відсутні підстави для захисту судом прав позивача шляхом задоволення позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки ч. З ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" являється нормою прямої дії, що обмежує позивача у даному праві та зобов’язує постачальника природного газу взагалі не нараховувати штрафні санкції у разі погашення заборгованостей теплопостачальними організаціями до 30.11.2016 р.

Скаржник звертає увагу суду, що сторонами справи не надавалися будь-які додаткові докази на підтвердження того, що відповідач являється виробником теплової енергії, надавачем послуг з централізованого опалення, тощо. До висновку щодо належності підприємства до суб’єкта господарювання у сфері теплопостачання можна прийти за результатом дослідження тексту договору купівлі-продажу природного газу та актів приймання-передачі, в яких зазначається, що газ, який продається та передається у власність, використовується для виробництва теплової енергії.

Апелянт вказує, що встановлюючи обставини у справі, судом першої інстанції досліджено пункти договору купівлі-продажу природного газу №1277/15-ТЕ-10 від 19.12.2014р. та свідомо упущено при досліджені тексту угоду п.1.2. договору, згідно якого: "газ, що продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням".

Відповідно до абз. 3 п. 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно указу Президента України №454/2017 від 29.12.2017 р. Рівненський апеляційний господарський суд ліквідовано та створено Північно-західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку, Волинську, Житомирську, Рівненську та Хмельницьку області, з місцезнаходженням у місті Рівному.

Частиною 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

05.10.2018 р. в газеті "Голос України" опубліковано оголошення про початок роботи Північно-західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до наказу керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду №992 від 01.10.2018 р. "Про комісію для передачі судових справ та матеріалів" згідно акта здачі судових справ від 03.10.2018 р. до Північно-західного апеляційного господарського суду передана справа №906/579/18 за апеляційною скаргою Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства на рішення Господарського суду Житомирської області від 30.08.2018 р.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.10.2018р. для розгляду апеляційної скарги визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2018р. скаржнику поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду; зупинено дію оскаржуваного рішення; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; встановлено сторонам строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив; роз'яснено учасниками справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дана ухвала суду направлена на адреси сторін 19.10.2018 р. та отримана позивачем - 22.10.2018 р., а відповідачем - 23.10.2018 р.

Позивач своїм правом передбаченим ст. 263 ГПК України не скористався, відзиву на апеляційну скаргу на подав.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства на рішення Господарського суду Житомирської області від 30.08.2018 р. у справі №906/579/18 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.12.2014 р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та Новогуйвинським виробничим житловим ремонтно - експлуатаційним комунальним підприємством (покупець/ відповідач) був укладений договір №1277/15-ТЕ-10 купівлі-продажу природного газу (а. с. 11 - 16) (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений позивачем на митну територію України, а покупець - прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що газ, який продається за цим договором використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Згідно п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 1450 тис. куб. м., у тому числі, по місяцях кварталів (тис. куб. м.): січень - 300,0, лютий - 270,0, березень - 200,0 (І кв. -770,0); квітень - 60,0 (ІІ кв. - 60,0); (ІІІ кв.- 0); жовтень - 120,0, листопад - 220,0, грудень - 280,0 (ІV кв. - 620,0).

Пунктом 3.3 договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

До вказаного договору сторонами було укладено додаткові угоди, відповідно, №1 від 23.03.2015р., №2 від 14.05.2015р., №3 від 17.07.2015р., №4 від 01.09.2018р., №5 від 09.10.2015р., №6 від 30.11.2015р., №7 від 08.12.2015р. (а. с. 17-23).

На виконання умов договору, позивач протягом відповідних місяців 2015 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1930717,35 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015р., від 28.02.2015р., від 31.03.2015р., від 30.04.2015р., від 31.10.2015р., від 30.11.2015р., від 31.12.2015р. (а. с. 24 - 30).

Згідно п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У п. 6.3 договору, викладеного в редакції додаткової угоди №7 від 08.12.2015р. зазначено, що кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за цим договором або якщо погашення такої заборгованості передбачено спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписаними сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 та/або договорами про організацію взаєморозрахунків, підписаного сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №375.

Згідно п. 7.2 договору, зокрема, що у разі невиконання покупцем п. 6.1 договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Станом на момент звернення позивача з позовом до суду відповідач за поставлений природний газ розрахувався повністю, що підтверджується, у тому числі, актом звіряння розрахунків від 31.08.2016р., який підписаний сторонами (а. с. 56).

Однак, у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов'язань щодо здійснення оплати за природний газ у строк, визначений договором, позивач, посилаючись на ст. ст. 549 та 625 ЦК України нарахував відповідачу 21356,59 грн. пені; 4828,87 грн. інфляційних втрат та 1129,90 грн. 3% річних, що стало підставою для звернення до суду з позовною заявою.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає, згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Разом з тим, 30.11.2016 р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Відповідно до ст. 1 даного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 3 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017р. № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016р.

Водночас, ч. 3 статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Отже, враховуючи те, що заборгованість, на яку позивачем нараховані штрафні санкції, погашена відповідачем до набрання чинності даним Законом, що підтверджується актом звіряння розрахунків від 31.08.2016р., який підписаний сторонами не заперечується сторонами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача нарахованих сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Даного правового висновку щодо застосування положень ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дотримується Верховний Суд у постановах від 29.01.2018р. у справі №904/10745/16, від 07.02.2018р. у справі №927/1152/16, від 14.02.2018р. у справі №908/3211/16, від 22.02.2018р. у справі №922/4355/14.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, помилково задоволив позов, хоч у рішенні посилався на судову практику ,викладену Верховнимсудом у постанові № 927/1152/16 від 07.02.2018р.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За таких обставин, апеляційна скарга Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Житомирської області від 30.08.2018 р. у даній справі – скасуванню в зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права на підставі п. 4 ч.1 ст. 277 ГПК України з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення 21356, 59 грн. пені, 4828, 87 грн. інфляційних втрат та 1129, 90 грн. 3% річних.

Щодо клопотання відповідача, викладеного у листі (вих. № 217 від 20.07.2018р.) про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256, ч. ч.3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати наслідки спливу позовної давності, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, оскільки апеляційним судом не встановлено порушення прав позивача при вирішенні спору, тому не застосовується строк позовної давності.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд та апеляційної скарги покладаються на позивача згідно ст.129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства на рішення Господарського суду Житомирської області від 30.08.2018 р. у справі №906/579/18 - задоволити.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 30.08.2018 р. у справі №906/579/18 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, код 20077720) на користь Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства (12441, сит. Новогуйвинське, вул. Миру, 15, код 30273396) 2643 грн. витрат зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Місцевому господарському суду видати судовий наказ.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.

6. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.