ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року Справа № 903/491/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Маціщук А.В. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Островського Едуарда Леонідовича на рішення Господарського суду Волинської області від 06.08.2018 р. у справі №903/491/18 (суддя Дем`як В.М., повний текст рішення складено 10.08.2018р.)

за позовом фізичної особи-підприємця Островського Едуарда Леонідовича (Волинська обл., с. Липини)

до Департаменту "Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку" Луцької міської ради (м. Луцьк)

про стягнення 4840, 42 грн. заборгованості, 743, 70 грн. - пені, 126,87 грн. - інфляційних втрат та 66, 44 грн. - 3% річних

за участю представників сторін:

позивача - Лялюга Л.В.;адвокат,довіренусть в справі

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Островський Едуард Леонідович звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до Департаменту "Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку" Луцької міської ради про стягнення 4840, 42 грн. - заборгованості, 743, 70 грн. - пені, 126,87 грн. - інфляційних втрат та 66, 44 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору про надання послуг №01.09-01 від 18.09.2017р. в частині оплати за надані послуги згідно актів виконаних робіт (наданих послуг) №11 від 30.11.2017р. та №12 від 26.12.2017р.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 06.08.2018 р. у справі №903/491/18 в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що представник відповідача прийняв надані позивачем послуги та підписав акти приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) із зауваженнями до їх вартості (із зазначенням меншої суми наданих послуг, ніж вказана позивачем у актах). В свою чергу, позивач, прийнявши такі акти із зауваженнями відповідача щодо вартості наданих послуг, тим самим погодився із зазначеною відповідачем сумою наданих послуг, що розцінено судом першої інстанції, як мовчазна згода позивача в силу вимог ч. 3 ст. 206 ЦК України щодо вартості наданих послуг саме в розмірі 94 232,78 грн..Беручи до уваги, що відповідач здійснив оплату даних послуг саме на цю суму, місцевий господарський суд відмовив в задоволенні позову. Окрім того, суд першої інстанції вказав, що позивач, в порушення умов договору, рахунків на оплату виконаних робіт (надання послуг) відповідачу не виставляв, таких доказів суду не надано.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець Островський Едуард Леонідович звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким позов задоволити.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог чинного законодавства, не відклав розгляд справи, з метою дотримання балансу інтересів сторін та для надання можливості позивачу надати суду відповідь на відзив на позовну заяву. Скаржник звертає увагу суду, що ним були підписані акти та передані відповідачу для підписання. Оглядом актів можна встановити, що відповідачем не зроблено жодного зауваження до кількості та якості наданих послуг, зазначено, що послуги надані повністю, сторони претензій одна до одної не мають, тому послуги повинні бути оплачені в обумовлені договором сумі.

На думку скаржника, відповідач не мав права зменшувати суму оплати, оскільки це є односторонньою відмовою від виконання умов договору. Як вказує скаржник, послуги мають кількісний, якісний та вартісний вираз, а оскільки вартісний показник є лише грошовим відповідником кількісного та якісного показників виконаних робіт, зменшивши вартість, відповідач повинен був вказати, які саме послуги він не прийняв і чому. Однак, причину, з якою відповідач зменшив вартість виконаних послуг, суд першої інстанції взагалі не з`ясував, обмежившись вказівкою на прийняття позивачем актів за принципом мовчання, що не відповідає дійсності, так як зменшення вартості робіт в даному випадку було можливе виключно за згодою сторін, висловленої у письмовій формі.

Крім того, скаржник зазначає, що не можна розцінювати факт отримання ним актів прийому-передачі, підписаних замовником на меншу суму, як згоду на зміну ціни, оскільки ні законом, ні договором не передбачено дій, які повинна вчинити сторона в такому випадку, не вчинення яких вважається згодою на зменшення ціни.

Скаржник посилається на ч. 3 ст. 632 ЦК України, якою передбачено, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається, тобто ця норма є імперативною, тому оскільки акт виконаних робіт складався після фактичного їх надання, договір позивачем вважається виконаним, відмова від часткової оплати вже наданих послуг повинна бути обґрунтованою, а лише зазначення в акті про прийняття робіт на суму меншу, ніж її зазначив позивач , не є таким обґрунтуванням.

Скаржник звертає увагу апеляційного суду, що причиною зменшення вартості наданих послуг було те, що відповідач вважав, що позивач порушив умови договору при формуванні ціни послуг та неправильно визначив ціну послуг при його укладенні, включивши до собівартості послуг витрати на ЄСВ найманих працівників в розмірі 41 % замість 22%.

Окрім того, скаржник зауважує, що рахунки ним виставлялися відповідачу в повній сумі відповідно до актів, а не подання їх суду пояснює тим, що вони не мають ніякого юридичного навантаження. Підставою розрахунків є не виставлення рахунку, а виконання робіт (п. 1, п. 4.3 договору), а рахунок є лише інструментом полегшення проведення розрахунку, бо в ньому зазначаються необхідні банківські реквізити та суми.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.09.2018р. скаржнику поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, призначено розгляд скарги на 18.10.2018р. об 10:30 год., зупинено дію рішення суду першої інстанції, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 08.10.2018р.

Згідно указу Президента України №454/2017 від 29.12.2017р. Рівненський апеляційний господарський суд ліквідовано та створено Північно-західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі.

05.10.2018р. в газеті "Голос України" опубліковано оголошення про початок роботи Північно-західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до наказу керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду №992 від 01.10.2018р. "Про комісію для передачі судових справ та матеріалів" згідно акта здачі судових справ від 03.10.2018р. до Північно-західного апеляційного господарського суду передана справа №903/491/18 за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Островського Едуарда Леонідовича на рішення Господарського суду Волинської області від 06.08.2018 р.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2018р. для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Маціщук А.В., суддя Гудак А.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2018р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 07.11.2018 р. об 16:00 год.

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Маціщук А.В. судове засідання у справі №903/491/18, яке було призначене на 07.11.2018 р. об 16:00 год., не відбулося.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.11.2018 р. розгляд апеляційної скарги призначено на 05.12.2018 р. об 15:30 год.

Департамент "Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку" Луцької міської ради надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. №111/18 від 11.10.2018 р. та вх. №907/18 від 24.10.2018 р.), в якому відповідач просить суду відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити в силі. Вказує, що акти виконаних робіт (наданих послуг) не містять деталізації наданих послуг, в них не вказано, які саме послуги надані позивачем, тому відповідач обмежився письмовим зауваженням та вказав у актах меншу їх вартість (меншу суму наданих послуг), ніж вказана позивачем. В такому розмірі надані послуги були оплачені відповідачем. Відповідач не погоджується з посиланнями позивача, що ним не висувалися позивачу претензії щодо неякісного надання послуг за договором, оскільки саме в актах містяться відповідні зауваження. Таким чином, позивачем не надано доказів порушення відповідачем умов договору та доказів надання ним послуг за спірний період на суму 52190,41 грн. Відповідач звертає увагу суду, що позивач, в порушення умов договору, рахунків на оплату виконаних робіт (надання послуг) не виставляв. Окрім того, відповідач стверджує, що позивачем невірно здійснено розрахунок розміру пені та 3% річних.

Фізична особа-підприємець Островський Едуард Леонідович надіслав до суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу (вх. №1848/18 від 31.10.2018 р.), в якій позивач зазначає, що відповідач підтвердив виставлення йому рахунків (ст. 2 абз 9 відзиву), що заперечував в суді першої інстанції. Позивач вказує, що зменшення оплати за послуги жодним чином не пов'язане з ненаданням ним послуг або неякісним їх наданням. Позивач звертає увагу суду, що протягом всього часу надав відповідачу акти з однаковим шаблоном без деталізації робіт, оскільки це не передбачено договором, і жодного разу відповідач не висував заперечень щодо актів. Окрім того, відповідач не вказав, в чому саме полягає невірність розрахунку розміру пені та 3% річних, не надав свій розрахунок.

В судовому засіданні 05.12.2018 р. представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати та задоволити позовні вимоги. Просить стягнути витрати на правову допомогу 4000 грн.

Відповідач не забезпечив явку повноважного представника в судове засідання 05.12.2018р., хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як встановлено апеляційним господарським судом, 18.09.2017р. між фізичною особою-підприємцем Островським Едуардом Леонідовичем (виконавець, позивач) та Департаментом "Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку" Луцької міської ради (замовник, відповідач) укладено договір №01.09-01 про надання послуг (а.с. 9).

Відповідно до п. 1 договору замовник доручає, а виконавець зобов'язується надати останньому послуги з щоденного прибирання приміщень за адресою: м. Луцьк, вул. Лесі Українки, 35, загальна площа, яка підлягає обслуговуванню 1556,9 кв.м. виконавець використовує власні миючі засоби і інвентар замовника.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що здача приймання наданих послуг здійснюється після закінчення робіт, оформлюється актом виконаних робіт.

Згідно п.п. 6.1, 6.2 договору сторони визначили, що загальна вартість наданих послуг згідно договору становить 99073, 20 грн. без ПДВ за рік; замовник проводить оплату згідно розрахунку після підписання акту виконаних робіт щомісячно шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Відповідно до п. 7.2 договору сторони визначили, що за прострочення оплати послуг, замовник сплачує виконавцеві пеню у розмірі 1% за кожен день прострочення.

Договір набирає чинності з моменту його підписання, але умови договору застосовуються до правовідносин, які виникли між сторонами з 01.09.2017 р. Даний договір діє до повного використання коштів, передбачених затвердженими кошторисами на відповідний рік, не довше 31.12.2017 р., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань по даному договору (п. 8.1. договору).

Договір підписаний та скріплений печатками сторін. Даний договір в судовому порядку недійсним не визнаний .

Додатком №1 до договору №01.09-01 сторони погодили технологічну карту об'єкту прибирання та найменування робіт, а також додаткові послуги щодо забезпечення миючими та гігієнічними засобами кожен місяць протягом року та їх найменування (а.с. 10).

Позивач, на підтвердження надання відповідачу послуг за договором №01.09-01 від 18.09.2017р., надав до суду акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 99 073,20 грн., які підписані сторонами та скріплені їх печатками, зокрема, № 9/2 від 23.09.2017р. на суму 24417, 90 грн., №10 від 26.10.2017 р. на суму 24885,10 грн., №11 від 30.11.2017р. на суму 24885,10 грн., №12 від 26.12.2017р. на суму 27305,31 грн. (а.с.11-14).

Відповідач, в свою чергу, вказує, що послуги за актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №11 від 30.11.2017р. прийнято повноважним представником відповідач лише в сумі 22464,89 грн., а за актом №12 від 26.12.2017р. в сумі 22464,89 грн., про що ним вказано у даних актах, тому загальний розмір прийнятих відповідачем послуг за актами становить 94232, 78 грн.

Відповідач за надані позивачем послуги розрахувався на загальну суму 94232,78 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №428 від 25.09.2017 р. на суму 8399,11 грн., №439 від 25.09.2017р. на суму 16018, 79 грн. по акту №9/2 від 25.09.2017р., №517 від 26.10.2017р. на суму 24885,10 грн. по акту №10 від 26.10.2017р., №616 від 05.12.2017р. на суму 22464,89 грн. по акту №11 від 30.11.2017р., №709 від 26.12.2017р., №710 від 26.12.2017р. по акту №12 від 26.12.2017р. на загальну суму 22464, 89 грн. (а.с. 15-19).

10.11.2017р. відповідач направив на адресу позивача додаткову угоду № 1 від 10.11.2017р. до договору про надання послуг № 01.09-01 від 18.09.2017р. В угоді позивач пропонував відповідачу внести зміни в пункт 6.1. договору про надання послуг від 18.09.2017р. , зменшивши загальну вартість наданих послуг на 4 840,42 грн., загальну вартість наданих послуг встановити в розмірі 94 232,78 грн. (а.с. 61)

30.11.2017р. позивач повернув відповідачу без схвалення та підписання додаткову угоду № 1 від 10.11.2017р. до договору про надання послуг № 01.09-01 від 18.09.2017р., зазначивши при цьому, що не вбачає можливості та необхідності вносити зміни до договору в частині зменшення загальної вартості послуг на 4 840,42 грн. (а.с. 62).

Позивач направив на адресу відповідача претензію від 17.01.2018р., в якій просив сплатити недоплачену суму коштів в розмірі 4840,42 грн. по договору №01.09-01 від 18.09.2017 р. (а.с. 20).

У відповідь на дану претензію, відповідач повідомив позивача листом (а.с. 63), що проведення розрахунків з ним за період листопад-грудень 2017 р. за надані послуги по прибиранню, проводились на підставі актів виконаних робіт, прийнятих і затверджених в сумах у відповідності до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Як свідчать матеріали справи, Департамент "Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьк" звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Островського Е. Л. 41826,74 грн. надміру сплаченої суми за договорами надання послуг від 01.01.2016р. № 01.01-01, від 07.12.2016р. № 01.01.-01/02, від 18.09.2017р. № 01.09-01, для подальшого повернення у місцевий бюджет та орендарям приміщень відповідно до договорів оренди.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 21.03.2018 р. у справі №903/949/17 в задоволенні позову відмовлено.(а.с.21-24)

Приймаючи рішення у справі №903/949/17, суд першої інстанції зазначив, що ФОП Островський Е. Л. діяв відповідно до умов укладених договорів, належним чином виконував їх, що підтверджується матеріалами справи. Посилання позивача на те, що протиправна поведінка відповідача полягає у наданні недостовірної бухгалтерської інформації в калькуляціях до договорів - витрат на персонал, розрахованої без належної на це правової підстави, не взяті до уваги судом, оскільки згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію, а калькуляція не містить відомостей про господарську операцію, не є додатком до договорів, не є первинним бухгалтерським документом. Калькуляція - внутрішній документ відповідача, в якому він зазначав свої витрати.

Позивач(Департемент) не був позбавлений права висловити незгоду щодо зазначених в калькуляціях сум та не приймати до уваги подані в калькуляції суми витрат та розміри податків до виконання. Кошти, які просив стягнути позивач, перераховані позивачем та отримані відповідачем у повній відповідності до укладених договорів як плата за надані послуги, що виключає можливість стверджувати про наявність правової підстави стягнення коштів, як надміру виплачених. Неправильне зазначення суми обов'язкових нарахувань в калькуляції, як внутрішньому документі, ніяким чином не вплинуло на обумовлену суму, оскільки між сторонами договору обумовлювалась ціна, а не її складові. Договори були підписані сторонами без будь-яких застережень або протоколів розбіжностей.

Окрім того, оскільки умови договору погоджені шляхом його підписання, він є таким, що підлягає до виконання обома сторонами відповідно до ст. 629 ЦК України, в порядку та на умовах, що ним передбачені, а відповідно до ч. 3 ст. 632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача 4840, 42 грн. заборгованості, 743, 70 грн. - пені, 126,87 грн. - інфляційних втрат та 66, 44 грн. - 3% річних.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Між сторонами виникли правовідносини за договором про надання послуг відповідно до якого одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 ЦК України).

При цьому, однією з характерних особливостей послуг є їх споживання в процесі надання, тобто безпосередньо під час здійснення певної діяльності, хоча вони й передбачають досягнення певних результатів, невід'ємних від самої роботи.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України закріплено обов'язок замовника оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ст. 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

В даному випадку первинними документами, що підтверджують надання послуг за спірним договором є акти виконаних робіт (надання послуг) № 9/2 від 23.09.2017р., №10 від 26.10.2017 р., №11 від 30.11.2017р., №12 від 26.12.2017р.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач підписав та направив для підписання відповідачу акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №11 від 30.11.2017р. на суму 24885,10 грн. та №12 від 26.12.2017р. на суму 27305,31 грн.

В свою чергу, представник відповідача, підписуючи дані акти, самостійно, не вказавши причину, зменшив суму, яка була зазначена позивачем у актах, здійснивши виправлення та зазначив, що послуги прийняті ним за актом №11 від 30.11.2017р. лише на суму 22464,89 грн, а за актом №12 від 26.12.2017р. лише на суму 22464,89 грн., в цьому ж розмірі надані послуги були відповідачем оплачені.

Як пояснює відповідач у своїх поясненнях, спірні акти виконаних робіт (наданих послуг) не містили деталізації наданих послуг та в них не вказано, які саме послуги надані позивачем, тому представник обмежився письмовими зауваженнями, вказавши у актах меншу суму фактичних наданих послуг, ніж вказана позивачем.

Надаючи оцінку даним обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що обов'язок прийняти виконані роботи (надані послуги), а у випадку виявлення недоліків щодо їх надання негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта) законом покладається на замовника.

Окрім того, всі недоліки та відступи від умов договору замовник має зафіксувати в акті приймання-передачі або іншому документі, який оформлюється сторонами для прийняття результатів роботи (наданих послуг) або в окремому, спеціально складеному документі. Відсутність заяви замовника позбавляє його права посилатися у подальшому на відступи від умов договору або недоліки.

Таким чином, підписуючи спірні акти та самостійно, в одностороньому порядку, зменшуючи суму виконаних робіт (наданих послуг), відповідач (його представник) мав зазначити у них, або ж у іншому документі, складеному сторонами договору обґрунтовані причини такого зменшення, недоліки чи відступи від умов укладеного між сторонами договору або те, що послуги надані у меншому розмірі ніж вказано у актах та які послуги не були надані.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач заявляв про наявні відступи від умов договору, у спірних актах виконаних робіт (наданих послуг) взагалі не вказані обґрунтовані причини зменшення розміру наданих позивачем послуг, тому відповідач не може бути звільнений від обов'язку оплатити надані позивачем послуги за договором згідно актів прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №11 від 30.11.2017р. та №12 від 26.12.2017р. в розмірі ,вказаному позивачем.

Відповідач не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що послуги надані позивачем з істотним порушенням умов договору, або ж у меншому розмірі ніж вказаний у спірних актах прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

При цьому, посилання відповідача на те, що спірні акти виконаних робіт (наданих послуг) не містять деталізації наданих послуг, у них не вказано, які саме послуги надані позивачем, не приймаються судом, оскільки вони містять відомості про відповідні господарські операції та підтверджують факт їх здійснення та відповідають наведеним вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а окремі дефекти та недоліки в оформленні первинних документів не можуть спростовувати фактичне здійснення господарської операції. Апеляційний господарський суд звертає увагу,що в матеріалах справи містяться аналогічні факти від 23 вересня 2017р. ,26 жовтня 2017р. без деталізації послуг,які підписані відповідачем та ним оплачені.

Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідач лише на стадії судового розгляду посилається на дефекти у актах виконаних робіт (наданих послуг); в матеріалах справи відсутні будь-які звернення відповідача до позивача щодо недоліків у виконаних роботах (наданих послугах) згідно даних актів.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що положеннями ст. 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Так, п. 6.1 договору №01.09-01 від 18.09.2017р. сторони передбачили, що загальна вартість наданих послуг згідно договору становить 99073, 20 грн. без ПДВ за рік

Позивач, на підтвердження надання відповідачу послуг за договором №01.09-01 від 18.09.2017р., надав до суду акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 99 073,20 грн., (а.с.11-14).

Тобто, апеляційним судом не встановлено, а відповідачем не доведено існування розбіжностей між вартістю наданих послуг, зазначених у договорі, з вартістю наданих послуг, яка зазначена в актах прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Наявні ж доводи відповідача по суті спрямовані на зміну ціни в договорі після його виконання сторонами, що згідно імперативних вимог ч. 3 ст. 632 ЦК України є неприпустимим.

Отже, враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів оплати наданих позивачем послуг за договором згідно актів прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №11 від 30.11.2017р. та №12 від 26.12.2017р. в розмірі вказаному позивачем, тому колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 4840, 42 грн. підлягають задоволенню.

Окрім того, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим застосування судом першої інстанції у даних правовідносинах положень ч. 3 ст. 206 ЦК України та зазначає, що погодження вартості наданих позивачем послуг у формі мовчазної згоди не відбулося, оскільки фактичними обставинами справи підтверджується, що позивач заперечував щодо необґрунтованого зменшення відповідачем наданих позивачем послуг, що підтверджується доказами у матеріалах справи,як-то лист позивача від 17 січня 2018р.,отриманий відповідачем 18січня 2018р.(а.с. 20) .

Також, твердження відповідача про ненастання строку для оплати наданих позивачем послуг з посиланням на те, що позивач, в порушення умов договору, рахунків на оплату виконаних робіт (надання послуг) не виставляв відхиляється судом, оскільки рахунок на оплату є документом, що містить платіжні реквізити для перерахунку грошових коштів. Наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку сплатити вартість наданих позивачем послуг, оскільки такий обов'язок виникає саме на підставі договору. Неотримання рахунку не є тією підставою, яка унеможливлює сплату вартості переданих позивачем послуг. Це не відкладальна умова в розумінні ст. 212 ЦК України та не прострочення кредитора згідно ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку сплатити плату за надані послуги.

При цьому, в матеріалах справи містяться рахунки-фактури № ОЕ-0000029 від 30.11.2017р. на суму 24885,10 грн. та № ОЕ-0000035 від 26.12.2017 р. на суму 27305,31 грн., які виставлялися позивачем відповідачу для оплати за надані послуги прибирання в листопаді та грудні 2017 р.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 743, 70 грн. пені за період з 26.01.2018 р. по 10.07.2018 р., 126,87 грн. інфляційних втрат за період з 26.01.2018 р. по 10.07.2018 р. та 66, 44 грн. 3% річних за період з 26.01.2018 р. по 10.07.2018 р.

При цьому, інфляційні втрати в розмірі 126,87 грн. за період з 26.01.2018 р. по 10.07.2018р. позивачем розраховано на суму боргу 4842, 20 грн., а предметом позову є вимога про стягнення лише 4840, 42 грн. боргу

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В силу ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 7.2 договору сторони визначили, що за прострочення оплати послуг, замовник сплачує виконавцеві пеню у розмірі 1% за кожен день прострочення.

Згідно ст. ст. 1, 3 "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Врахувавши наведені вище норми чинного законодавства та перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пеня в розмірі 739,19 грн. за період з 26.01.2018 р. по 10.07.2018 р., в решті вимог про стягнення пені слід відмовити.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом апеляційної інстанції враховується, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Врахувавши наведені вище норми чинного законодавства та перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 66,04 грн. 3 % річних за період з 26.01.2018 р. по 10.07.2018 р. та 126,87 грн. інфляційних втрат за період з 26.01.2018 р. по 10.07.2018 р., тобто в межах заявлених позивачем вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За таких обставин, апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Островського Едуарда Леонідовича підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Волинської області від 06.08.2018 р. у справі №903/491/18 скасуванню в частині відмови в задоволенні позову з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягненню з відповідача на користь позивача 4840, 42 грн. основного боргу, 739,19 грн. пені, 66,04 грн. 3% річних та 126,87 грн. інфляційних втрат на підставі п.1 ч.1 ст.277 ГПК України.

Крім того,представником позивача заявлено до стягнення витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ч. 1 -6 ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, на підтвердження понесення адвокатських витрат представником позивача до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №93 від 17.08.2010р., виданого Лялюгі Л.В., договір про надання правової допомоги від 28.08.2018 р., ордер серії ВЛ №000042510 на надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг від 04.09.2018р., квитанції до прибуткового касового ордеру №15 від 04.09.2018 р. та №16 від 18.10.2018 р. про сплату позивачем адвокату Люлязі Л.В. 3000 грн. та 1000 грн.

Таким чином, беручи до уваги факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи, складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача в сумі 4000 грн. При цьому враховується,що відповідач клопотання про зменшення таких витрат не заявляв ,не співмірності витрат не доводив.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно ст.129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Островського Едуарда Леонідовича на рішення Господарського суду Волинської області від 06.08.2018 р. у справі №903/491/18 - задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 06.08.2018 р. у справі №903/491/18 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача 4840,42 грн. боргу, 126,87 грн. інфляційних втрат, 66,44 грн. 3% річних та 743,70 грн. пені.

Прийняти нове рішення, яким позов задоволити частково.

Стягнути з Департаменту "Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку" Луцької міської ради (43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Лесі Українки, 35, код 38527410) на користь фізичної особи-підприємця Островського Едуарда Леонідовича (45601, Волинська обл., Луцький р-н., с. Липини, вул. Прилуцька, 27, код 2) 4840, 42 грн. основного боргу, 739,19 грн. пені, 66,04 грн. 3% річних та 126,87 грн. інфляційних втрат.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

3. Стягнути з Департаменту "Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку" Луцької міської ради (43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Лесі Українки, 35, код 38527410) на користь фізичної особи-підприємця Островського Едуарда Леонідовича (45601, Волинська обл., Луцький р-н., с. Липини, вул. Прилуцька, 27, код 2) 1744,38 грн. витрат зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви та 2616,57 грн. витрат зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги.

4. Стягнути з Департаменту "Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку" Луцької міської ради (43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Лесі Українки, 35, код 38527410) на користь фізичної особи-підприємця Островського Едуарда Леонідовича (45601, Волинська обл., Луцький р-н., с. Липини, вул. Прилуцька, 27, код 2) 4000 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

5. Місцевому господарському суду видати судові накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287-291 ГПК України.

7. Справу повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови виготовлено 10 грудня 2018р.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Гудак А.В.