ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2018 р. Справа № 911/1959/18

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Горбасенка П.В. за участі секретаря судового засідання Куракси Ю.І., розглянув у місті Києві у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області

до першого відповідача ОСОБА_1

та другого відповідача ОСОБА_2

про розірвання та визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі та повернення майна

За участю представників:

від позивача не з'явилися;

від першого відповідача не з'явилися;

від другого відповідача не з'явилися.

Обставини справи:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області (далі - позивач) звернулося з позовом до ОСОБА_1, прізвище якої змінено на ОСОБА_1 (далі - перший відповідач) та ОСОБА_2 (далі - другий відповідач) про розірвання договору купівлі-продажу від 09.04.2008 № 1-МП-ЗД - нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 46 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та ОСОБА_1, визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 46 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 01.08.2008 за реєстровим № 3301, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, витребування у громадянки України ОСОБА_1 нежитлову будівлю «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 46 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та передання її Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Київській області шляхом підписання акту приймання-передачі згідно з вимогами Порядку повернення у державну власність об'єктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 № 32.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем 1 договору купівлі-продажу № 1-МП-ЗД ВІД 09.04.2008 нежитлової будівлі "ІНФОРМАЦІЯ_1" площею 46,0 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та порушенням відповідачами Закону України "Про приватизацію державного майна".

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/1959/18, підготовче засідання призначено на 16.11.2018.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.11.2018 розгляд справи в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні відкладено на 23.11.2018.

20.11.2018 до канцелярії господарського суду Київської області від першого відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності (вх. № 32549/18 від 20.11.2018), згідно якої останній просив суд застосувати позовну давність, відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позовної давності. Вказана заява прийнята судом.

20.11.2018 до канцелярії господарського суду Київської області від другого відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 32550/18 від 20.11.2018), згідно якого останній визнав позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, який прийнято судом.

29.11.2018 до канцелярії господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 33247/18 від 29.11.2018), згідно якої останній просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

29.11.2018 до канцелярії господарського суду Київської області від позивача надійшло пояснення щодо строків позовної давності (вх. № 33248/18 від 29.11.2018), згідно якого останній просив суд не застосовувати строк позовної давності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.11.2018 розгляд справи в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні відкладено на 30.11.2018.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.11.2018 закрито підготовче провадження у справі № 911/1959/18, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 07.12.2018.

У судове засідання 07.12.2018 представники сторін не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 07.12.2018 судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про шлюб від 12.11.2011 прізвище ОСОБА_1 змінено на ОСОБА_1.

Отже, по даній господарській справі фактично має місце зміна прізвища ОСОБА_1 на ОСОБА_1.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

09.04.2008 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (Продавець) та громадянкою України - фізичною особою ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір № 1-МП-ЗД купівлі-продажу об'єкта державної власності - нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» (площею 46 кв.м), за адресою: АДРЕСА_1 шляхом викупу, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю нежитлову будівлю «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 46 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, що є державною власністю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.08.2007, виданого виконкомом Хоцківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області на підставі рішення № 60 від 09.08.2007, зареєстрованого Переяслав-Хмельницьким бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 16462448, номер запису: 18, в книзі: 1 (витяг про реєстрацію права власності на нерухома майно від 22.08.2007 № 15670552), а покупець - прийняти вказаний об'єкт приватизації і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в договорі та пройти реєстрацію об'єкта приватизації у бюро технічної інвентаризації.

Вказаний договір 09.04.2008 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5.

Згідно п.п. 5.1., 5.1.1., 5.1.2., 5.1.3. договору покупець зобов'язаний в установлений договором строк сплатити ціну продажу об'єкта приватизації; в установлений договором строк прийняти об'єкт приватизації; виконувати умови продажу, а саме: - виконувати заходи щодо створення безпечних і нешкідливих умов праці та охорони навколишнього середовища; використовувати, як складське приміщення; утворення робочих місць; утримувати об'єкт приватизації в належному технічному та санітарному стані; приймати участь в благоустрої прилеглої території; не відчужувати та не передавати в заставу об'єкт приватизації до сплати його повної вартості; питання виділення земельної ділянки вирішується покупцем самостійно у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до п.п. 5.2., 5.3., 5.4. договору покупець зобов'язаний здійснити реєстрацію об'єкта приватизації в БТІ. Покупець зобов'язаний надати продавцю необхідні матеріали, відомості, документи тощо про виконання умов договору. Не перешкоджати продавцю у здійсненні контролю за виконанням умов договору. Подальше відчуження та передача в заставу покупцем об'єкта приватизації в період чинності умов договору здійснюється за погодженням продавця із забезпеченням переходу до нового власника всіх зобов'язань, невиконаних покупцем на момент такого відчуження, відповідальності за їх невиконання, визначених законодавством та договором прав та обов'язків покупця згідно з законодавством України.

На виконання договору купівлі-продажу позивач передав, а перший відповідач прийняв від позивача наступне майно: нежитлова будівля «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується актом прийому-передачі державного майна від 08.05.2018 (а.с. 19), підписаним та скріпленим печатками обох сторін договору.

01.08.2008 між ОСОБА_1 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, за умовами якого продавець зобов'язався передати, а покупець - прийняти у власність нежитлову будівлю (ІНФОРМАЦІЯ_1), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ця нежитлова будівля (ІНФОРМАЦІЯ_1) належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Хоцьківської сільської радою Переяслав-Хмельницького району Київської області 17 липня 2008 року на підставі рішення виконавчого комітету № 50 від 10.07.2008 (п. 2 договору від 01.08.2008).

Згідно п. 6 договору від 01.08.2008 за твердженням продавця зазначена нежитлова будівля (ІНФОРМАЦІЯ_1), на момент укладання договору нікому іншому не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, не заставлена, під забороною (арештом) не перебуває, у податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична адреса не використовується та як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесена, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб немає.

Згідно ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного майна» (втратив чинність, діяв на момент укладення спірних договорів) строк виконання зобов'язань, визначений у договорі купівлі-продажу, крім мобілізаційних завдань, не повинен перевищувати п'яти років. Зобов'язання по договору купівлі-продажу державного майна зберігають свою дію для осіб, які придбають об'єкт у разі його подальшого відчуження протягом строку дії цих зобов'язань. Відчуження майно можливо виключно за згодою державного органу приватизації, який здійснює контроль за виконанням умов договору.

27.02.2009 до позивача від першого відповідача надійшов лист, згідно якого нежитлова будівля «ІНФОРМАЦІЯ_1» перейшла у власність громадянки ОСОБА_2 шляхом укладення договору купівлі-продажу від 01.08.2008.

Позивач посилається на те, що в порушення вимог Закону України «Про приватизацію державного майна» (у редакції закону від 04.03.1992 № 2163-XII) першим відповідачем було здійснено відчуження майна без отримання відповідної згоди органу приватизації. Умови договору від 01.07.2008 про відчуження майна, на покупця (ОСОБА_2.) не покладено зобов'язань, які визначені договором купівлі-продажу державного майна від 09.04.2008 № 1-МП-ЗД, а саме: - виконання заходів, щодо створення безпечних і нешкідливих умов праці та охорони навколишнього природного середовища; - використання, як складського приміщення; - утворення робочих місць; - утримання об'єкту приватизації в належному технічному та санітарному стані; - приймання участі в благоустрої території; - питання виділення земельної ділянки вирішується покупцем самостійно у порядку, встановленому чинним законодавством.

На адресу першого відповідача та другого відповідача позивачем неодноразово направлялися листи (16.02.2009 № 14-04-14-342, 12.03.2010 № 14-04-14-542, 06.05.2011 № 04-04-1027, 21.11.2013 № 11-14-6149, 13.01.2014 № 11-14-152, 20.06.2014 № 11-14-3097, 31.07.2014 № 11-14-3886, 11.02.2015 № 11-14-621, 17.10.2017 № 14-10-2017) з вимогами надати належним чином завірені копії документів, що підтверджують виконання покладених на покупця зобов'язань, визначених договором купівлі-продажу від 09.04.2008 № 1-МП-ЗД.

Позивачем проведено поточну перевірку виконання умов договору купівлі-продажу «нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 46 кв.м» від 09.04.2008 № 1-МП-ЗД, за результатом якої складено акт поточної перевірки від 27.11.2017 (а.с. 32-33), яким встановлено невиконання першим відповідачем умов договору купівлі-продажу від 09.04.2008 № 1-МП-ЗД.

Супровідним листом № 14-10-5600 від 27.11.2017 (а.с. 35) позивач направив першому відповідачу (АДРЕСА_2) для підписання та скріплення печаткою два примірника акту підсумкової перевірки виконання умов договору.

Відповідно до п. 2.9. Наказу Фонду державного майна України "Про затвердження Порядку контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об'єктів приватизації державними органами приватизації» від 10.05.2012 № 631 у разі неявки власника для участі у перевірці виконання умов договору купівлі-продажу об'єкта малої приватизації або єдиного майнового комплексу груп А, В, Г представник державного органу приватизації в останній день перевірки здійснює оформлення акта перевірки за своїм підписом на підставі наявних матеріалів. Акт складається в трьох примірниках, два примірники надсилаються в триденний строк з дати завершення перевірки рекомендованим листом для підписання власнику. Якщо в тридцятиденний строк з дня відправлення акта перевірки державним органом приватизації не отримано підписаного власником примірника акта перевірки та/або зауважень чи заперечень до нього, представник державного органу приватизації робить запис про неявку власника для здійснення перевірки у третьому примірнику акта. До акта долучаються документи, які підтверджують направлення двох примірників акта для підписання власнику. Складений відповідно до вимог цього пункту акт є підставою для застосування санкцій до власника, визначених договором та чинним законодавством.

Враховуючи наведене, суд вважає, що акт поточної перевірки від 27.11.2017 є належним та допустимим доказом невиконання першим відповідачем умов договору купівлі-продажу від 09.04.2008 № 1-МП-ЗД.

Предметом позову є вимоги про розірвання договору купівлі-продажу від 09.04.2008 № 1-МП-ЗД - нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 46 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та ОСОБА_1, визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 46 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 01.08.2008 за реєстровим № 3301, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, витребування у громадянки України ОСОБА_1 нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 46 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та передання її Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Київській області шляхом підписання акту приймання-передачі згідно з вимогами Порядку повернення у державну власність об'єктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 № 32.

Згідно ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ст. 651 ЦК України).

Пункт 11.3 договору купівлі-продажу від 09.04.2008 № 1-МП-ЗД передбачає, що у разі невиконання однією із сторін умов договору, він може бути змінений або розірваний на вимогу другої сторони за рішенням суду.

Частиною першої статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 32 затверджено Порядок повернення у державну власність об'єктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об'єктів (далі - Порядок). Цей Порядок регулює відносини, пов'язані з поверненням у державну власність об'єкта приватизації, відчуженого за результатами його продажу на аукціоні, за конкурсом або шляхом викупу, у разі розірвання договору купівлі-продажу цього об'єкта за рішенням суду у зв'язку з невиконанням умов договору або визнання судом його недійсним. Об'єкт приватизації повертається до сфери управління державного органу приватизації, що проводив його відчуження за договором купівлі-продажу (далі - державний орган приватизації), для здійснення управління цим об'єктом згідно із законодавством до моменту відчуження його в результаті повторного продажу (п. 1 Порядку).

Суд встановив, що листами від 12.03.2010 № 14-04-14-542, від 21.11.2013 № 11-14-6149, від 13.01.2014 № 11-14-152, від 31.07.2014 № 11-14-3886, від 11.02.2015 № 11-14-621 позивач звертався до другого відповідача з проханням надати належним чином завірені копії документів, що підтверджують виконання умов договору. Вказані листи ОСОБА_2 залишені без задоволення.

Враховуючи, що зобов'язання щодо виконання умов договору купівлі-продажу від 09.04.2008 № 1-МП-ЗД першим відповідачем не виконані повністю, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу від 09.04.2008 № 1-МП-ЗД - нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 46 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та ОСОБА_1, визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 46 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 01.08.2008 за реєстровим № 3301, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, витребування у громадянки України ОСОБА_1 нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 46 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та передання її Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Київській області шляхом підписання акту приймання-передачі згідно з вимогами Порядку повернення у державну власність об'єктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 № 32.

Судом критично оцінюються доводи першого відповідача на належне виконання ним договору купівлі-продажу від 09.04.2008 № 1-МП-ЗД, оскільки відчуження спірного майна всупереч договору відбулося без погодження органу приватизації.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що подальше відчуження та передача в заставу покупцем об'єкта приватизації в період чинності умов договору здійснюється за погодженням продавця із забезпеченням переходу до нового власника всіх зобов'язань, невиконаних покупцем на момент такого відчуження, відповідальності за їх невиконання, визначених законодавством та договором прав та обов'язків покупця згідно з законодавством України.

Відповідно до п. 1.4. Порядку надання державними органами приватизації згоди на подальше відчуження об'єктів, придбаних покупцями державного майна за договорами купівлі-продажу № 500 від 30.03.2001 (діяв на момент укладення договору купівлі-продажу від 01.08.2008) погодження органом приватизації подальшого відчуження об'єкта здійснюється шляхом накладання на договір подальшого відчуження, поряд з підписами сторін договору, резолюції «Погоджено» за підписом керівника органу приватизації або його заступника, завіреним печаткою.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження отримання першим відповідачем такого погодження від позивача, а тому твердження першого відповідача, що відчуження відбулось за погодженням органу приватизації, є безпідставними.

Також першим відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності.

Суд встановив, що позивач звернувся з позовом до суду 05.09.2018, що підтверджується першим аркушем позовної заяви (а.с. 6).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Розділом 5 договору на першого відповідача покладено обов'язки.

Частиною 2 статті 27 Закону України «Про приватизацію державного майна» (Закон, що діяв під час здійснення приватизації) встановлено, що строк виконання зобов'язань, визначених у договорі купівлі-продажу, крім мобілізаційних завдань, не повинен перевищувати п'яти років.

Суд вважає, що оскільки договір купівлі-продажу від 09.04.2008 № 1-МП-ЗД було укладено 09.04.2008, то й строк виконання зобов'язань, визначених розділом 5 договору, сплинув 09.04.2013.

Строк позовної давності до вимог про розірвання договору купівлі-продажу від 09.04.2008 № 1-МП-ЗД - нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 46 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та ОСОБА_1, витребування у громадянки України ОСОБА_1 нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 46 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та передання її Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Київській області шляхом підписання акту приймання-передачі згідно з вимогами Порядку повернення у державну власність об'єктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 № 32, почався з 09.04.2013, а закінчився 10.04.2016.

Крім того, в матеріалах справи наявний лист від 12.03.2010 № 14-04-14-542 (а.с. 21), яким позивач звертався до другого відповідача з вимогами щодо надання документів, які підтверджують виконання умов договору.

Даним листом позивач підтвердив факт своєї обізнаності щодо відчуження приватизованого майна та зміни його власника.

Також суд вважає, що про укладення договору купівлі-продажу від 01.08.2008, укладеного між першим та другим відповідачем, позивач був обізнаний з 27.02.2009, дата надходження до позивача листа першого відповідача від 24.02.2009, про що зазначено в позовній заяві.

Суд вважає, що строк позовної давності до вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 46 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 01.08.2008 за реєстровим № 3301, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 почався з 27.02.2009 та сплинув 27.02.2012.

Згідно ст. 5 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України зобов'язаний здійснювати контроль за виконанням умов усіх договорів купівлі-продажу державного майна.

Пунктом 1.8 наказу Фонду державного майна України від 10.05.2012 № 631 «Про затвердження Порядку контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об'єктів приватизації державними органами приватизації» визначено, що державний орган приватизації має забезпечити проведення протягом року контролю за виконання умов усіх договорів, які перебувають у нього на контролі.

Суд вважає, що позивач був зобов'язаний здійснювати відповідні поточні перевірки виконання умов договорів щорічно.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що на момент звернення позивача з позовом до суду, сплинув строк позовної давності, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу від 09.04.2008 № 1-МП-ЗД - нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 46 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та ОСОБА_1, визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 46 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 01.08.2008 за реєстровим № 3301, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, витребування у громадянки України ОСОБА_1 нежитлової будівлі «ІНФОРМАЦІЯ_1» площею 46 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та передання її Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Київській області шляхом підписання акту приймання-передачі згідно з вимогами Порядку повернення у державну власність об'єктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 № 32, у зв'язку з пропуском позовної давності на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Усі інші твердження та заперечення сторін не спростовують вищевикладених висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються судом позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 237-239, 240 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання та визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі та повернення майна - відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Північного апеляційного господарського суду або через господарський суд Київської області до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 12.12.2018.

Суддя П.В.Горбасенко