ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" грудня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1943/18

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.О. Липі

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 по довіреності;

від відповідача: не з'явився

розглянувши у судовому засіданні в режимі відео конференції за правилами спрощеного позовного провадження справу № 916/1943/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛАН-ПАК" (вул. Молодогвардійська, 6, Дніпро, 49022) до відповідача: Спільне українсько-турецьке підприємство "ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ" у формі закритого акціонерного товариства (вул. Мельницька, 31, Одеса, Одеська область, 65000) про стягнення 37188,1 грн.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЛАН-ПАК" звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Спільне українсько-турецьке підприємство "ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ" у формі закритого акціонерного товариства, в якому просить господарський суд стягнути з відповідача 37188,1 грн..

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.09.2018року (суддя Гуляк Г.І.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначити на "10" жовтня 2018 р. о 14:30.

Розпорядженням керівника апарату суду №567 від 01.10.2018року, приймаючи до уваги прийняття Вищою радою правосуддя рішення №2974/0/15-18 від 25.09.2018р. про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Господарського суду Одеської області у відставку, з метою дотримання строків визначених статтею 342 Господарського процесуального кодексу України, призначено повторний автоматичний розподіл вищезазначеної справи №916/1943/18.

Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями, справу №916/1943/18 передано на розгляд судді Літвінову С.В.

Відповідно до ч.14 ст.32 ГПК України у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 08.10.2018р., справа №916/1943/18 прийнята до провадження господарським судом Одеської області у складі судді Літвінова С.В. з повторним призначенням судового засідання для рогляду справи по суті.

05.11.2018року у судовому засіданні було проголошено протокольну ухвалу про перерву та повідомлено відповідача ухвалою, що наступне судове засідання по справі відбудеться 26.11.2018року.

Ухвалою суду від 26.11.2018р. оголошено перерву до 07.12.2018 року о 10:30.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача відзив на позов не надав, в судові засідання не зявлявся, про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

У судовому засіданні 07.12.2018р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

Згідно договору № С-573 від 24.01.2018р. за видатковою накладною № 618 від 07.05.2018р. позивачем, ТОВ "АЛЛАН-ПАК", було поставлено відповідачу, Спільному українсько-турецькому підприємству «Одеські дріжджі» у формі закритого акціонерного товариства, товару на суму 43 828,79 грн.

Як зазначає позивач, відповідач товар оплатив частково в сумі 10 000,00 грн. таким чином, його заборгованість становить 33 828,79 грн.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач, прийнявши пропозицію укласти договір, не

надіслав на адресу ТОВ "АЛЛАН-ПАК" підписаного зі свого боку екземпляру договору. Однак його дії щодо підписання специфікації № 4 від 03.05.2018р., прийняття товару за видатковою накладною № 618 від 07.05.2018р., товаро-транспортною накладною № 618 від 07.05.2018р. та часткова оплата товару є свідченням прийняття пропозиції про укладення договору, що узгоджується з приписами ст. 642 ЦК України.

Враховуючи неналежне виконанням відповідачем своїх зобовязань позивач звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить суд стягнути з відповідача борг у розмірі 33828грн. 79 коп., пеню у розмірі 3117грн. 41 коп., 3% річних у розмірі 241гн. 90 коп. та 1762грн. судового збору..

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За правилами ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини другої статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

03.05.2018року між позивачем та відповідачем підписана специфікація № 4 до договору №С-573 від 24.01.2018 року яка є невідємною частиною договору.

Відповідно до ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Отже, прийняття товару за видатковою накладною № 618 від 07.05.2018р., товаро-транспортною накладною № 618 від 07.05.2018р. та часткова оплата товару є свідченням прийняття пропозиції про укладення договору, що узгоджується з приписами ст. 642 ЦК України.

Відповідно до п.1.1 договору позивач зобов'язався надати, а відповідач - прийняти та оплатити плівку, сировину, обладнання, матеріали та інші товари.

Відповідно до п. 2.1. ціна товару встановлюється в гривнях, вказується у специфікації, рахунку, накладних на кожну партію товару.

Оплата здійснюється згідно кожної специфікації до даного договору (п. З.1.).

Специфікацією № 4 від 03.05.2018р. сторонами обумовлена умова оплати - відстрочка платежу на 30 календарних днів з моменту відвантаження товару.

Згідно п. 4.2. договору датою поставки товару вважається дата, зазначена в накладній, що підтверджує передачу товару покупцю.

Виходячи з наявних матеріалів справи господарським судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином свої зобовязання в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, внаслідок чого у нього виник борг перед позивачем у розмірі 33828,79 грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 241,90 грн.

Згідно ст.625 зазначеного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи законодавства, встановлення судом заборгованості відповідача та несвоєчасне погашення заборгованості, заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 241,90грн., підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3117,41 грн. пені.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до приписів ст.1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 8.2. Договору передбачено, що у разі порушення термінів оплати товару, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочки оплати, за весь період нарахування пені.

В зв'язку з порушенням відповідачем умов договору щодо поставки товару, відповідачу позивачем нарахована пеня в розмірі 3117,41грн.

Наданий позивачем розрахунок пені, на думку суду, здійснений належним чином, тому судом пеня у розмірі 3117,41 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Станом на день розгляду справи, відповідач борг не сплатив, документів спростовуючих позовні вимоги не надав.

Згідно з ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано, в судові засідання відповідач не з'являвся хоча заздалегідь був повідомлений про дату час та місце судового засідання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛАН-ПАК" до Спільного українсько-турецького підприємства "ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ" у формі закритого акціонерного товариства про стягнення 37188,1 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Спільного українсько-турецького підприємства "ОДЕСЬКІ ДРІЖДЖІ" у формі закритого акціонерного товариства (вул. Мельницька, 31, Одеса, Одеська область, 65000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЛАН-ПАК" (вул. Молодогвардійська, 6, Дніпро, 49022, ) борг у розмірі 33828грн. 79 коп. (тридцять три тисячі вісімсот двадцять вісім грн. 79 коп.), пеню у розмірі 3117грн. 41 коп. (три тисячі сто сімнадцять грн. 41 коп.), 3% річних у розмірі 241гн. 90 коп. (двісті сорок одна грн. 90 коп.) та 1762грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн.) судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 12 грудня 2018 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов