ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2018 р. м. Київ Справа№ 910/2788/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Разіної Т.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 21.11.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 (повний текст 09.08.2018)

у справі №910/2788/18 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Державного підприємства "Корюківське лісове господарство"

до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України (відповідач-1)

Державної казначейської служби України (відповідач-2)

про стягнення 262 174,22 грн.

В судовому засіданні 21.11.2018 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 Державне підприємство "Корюківське лісове господарство" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України та Державної казначейської служби України про стягнення 262 174,22 грн. шкоди.

Позов обґрунтований тим, що під час здійснення перевезення вантажу залізничним транспортом на виконання умов контракту №8/16-КР від 14.04.2016, укладеного між Державним підприємством "Корюківське лісове господарство" та фірмою "Пізец ГмбХ", вагони із товаром позивача були протиправно затримані Закарпатською митницею ДФС, внаслідок чого з позивача на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" були стягнуті платежі, нараховані за час затримки вагонів в розмірі 262 174,22 грн. На думку Державного підприємства "Корюківське лісове господарство", вказані витрати позивач поніс внаслідок незаконної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС, у зв'язку з чим грошові кошти в розмірі 262 174,22 грн. є шкодою, завданою позивачу, та підлягають стягненню на його користь з Державного бюджету України.

Позовні вимоги до відповідача-2 Державної казначейської служби України, мотивовані тим, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затвердженого постановою №845 від 03.08.2011 Кабінету Міністрів України, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Заперечуючи проти позову, відповідач - 1 зазначає, що позивачем в порушення вимог ст. 74 ГПК України належними та допустимими доказами не доведено наявність та розмір шкоди, яка виникла внаслідок дій Закарпатської митниці. Відповідач-1 також зазначає, що матеріали справи не вказують на наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями Закарпатської митниці по забезпеченню здійснення митного контролю та сплатою перевізнику плати за надані послуги перевезення. Крім того, матеріали справи не вказують на преюдиційність рішень, якими було б встановлено неправомірність дій митниці за конкретно визначений період часу використання вагонів. Також відповідач-1 зазначає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співрозмірним ні зі складністю справи, ні з дійсно витраченим часом на виконання відповідних видів робіт, ні з обсягом наданих адвокатом послуг.

20.07.2018 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій повідомляє суду стосовно дати затримки та нарахованих сум за користування залізничним вагоном № 65386146, а саме з 18.05.2016 по 16.06.2016 на суму 50 971,68 грн., з 17.06.2016 по 31.10.2016 на суму 211 202,54 грн. та просить суд стягнути з Державного бюджету України на користь ДП "Корюківське лісове господарство" 211 202,54 грн. шкоди заподіяної внаслідок неправомірної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС та стягнути з Закарпатської митниці ДФС на користь ДП "Корюківське лісове господарство" 25 000,00 грн. судових витрат пов'язаних з розглядом справи, яка прийнята судом до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 у справі №910/2788/18 позов задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Державного підприємства "Корюківське лісове господарство" збитки в сумі 211 202,54 грн., заподіяні внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці ДФС.

Стягнуто із Закарпатської митниці ДФС України на користь Державного підприємства "Корюківське лісове господарство" 25 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, відповідач-1 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального (ст.ст. 74, 76, 77 ГПК України) права.

Апелянт вказує на порушенням судом норм процесуального права щодо стягнення витрат з оплати послуг адвоката в розмірі 25 000,00 грн.

Зазначає, що з доданого до позовної заяви платіжного доручення, неможливо ідентифікувати проведену оплату з надання правової допомоги саме по цій справі, доданий до позовної заяви договір про надання правової допомоги також не дозволяє ідентифікувати надані послуги з представництвом по даній справі, а позивачем не додано жодних підтверджуючих документів, які б підтверджували дійсний факт надання правової допомоги (акти виконаних робіт тощо). Вказує, що позовна заява підписана не адвокатом, а керівником позивача.

На переконання апелянта, сума 25 000,00 грн. є завищеною та вказує на ознаки розкрадання коштів державного підприємства.

Апелянт посилається на невірне застосування судом норм матеріального права, які регламентують відшкодування деліктної шкоди.

На його думку, матеріали справи не вказують на наявність причинно - наслідкового зв'язку між діями Закарпатської митниці по забезпеченню здійснення митного контролю та сплатою перевізнику плати за надані послуги перевезення.

Апелянт вважає, що матеріали справи не вказують на наявність преюдиційних судових рішень, якими було б встановлено неправомірність дій митниці за конкретно визначений період часу використання вагонів, встановлення неправомірності дій суб'єкта владних повноважень не можуть бути предметом розгляду у даній справі, оскільки вирішуються в порядку адміністративного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечує проти доводів відповідача - 1, викладених в апеляційній скарзі, просить її відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін, стягнути на користь Державного підприємства "Корюківське лісове господарство" 15 000,00 грн. судових витрат, пов'язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2018 апеляційну скаргу відповідача-1 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Жук Г.А., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Жук Г.А., судді Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2018 апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 у справі №910/2788/18 залишено без руху у зв'язку з відсутністю належних доказів сплати судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 у справі №910/2788/18.

25.06.2018 на виконання Указу Президента України №454/2017 від 29.12.2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене, Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Відповідно до акту прийняття-передачі судової справи від 01.10.2018 справу № 910/2788/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2018 апеляційну скаргу відповідача-1 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Разіна Т.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 у справі №910/2788/18 колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження, задоволено клопотання Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, розгляд справи в режимі відеоконференції призначено на 21.11.2018.

Представник відповідача - 1 в судовому засіданні апеляційної інстанції 21.11.2018 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 21.11.2018 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача - 2 в судове засідання апеляційної інстанції 21.11.2018 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача - 2 в судове засідання обов'язковою не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення підлягає частковому скасуванню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.12.2012 між Державним підприємством "Корюківське лісове господарство" (далі - замовник, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - виконавець) було укладено Договір про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах №2039/951-2012.

Додатковою угодою № 6 від 01.12.2015 до Договору про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах №2039/951-2012 від 19.12.2012 сторонами викладено означений Договір у новій редакції.

За договором про надання послуг з організації перевезень вантажів виконавець зобов'язується за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених цим Договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у власних напіввагонах (п. 1.1 Договору про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах №2039/951-2012 від 19.12.2012 в редакції Додаткової угоди №6 від 01.12.2015).

Пунктом 9.1 Договору про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах №2039/951-2012 від 19.12.2012 в редакції Додаткової угоди №6 від 01.12.2015 визначено, що Договір набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків за надані послуги, пов'язані з перевезенням вантажів - до повного здійснення розрахунків.

14.04.2016 між Державним підприємством "Корюківське лісове господарство" (далі - продавець) та фірмою "Пізец ГмбХ" (далі - покупець) укладено Контракт №8/16-КР, за умовами якого продавець продає, а покупець купує на умовах DAP (Інкотермс в редакції 2010) деревину паливну для технологічних потреб (техсировина) породи сосна (далі - товар). Товар завантажений у залізнодорожні вагони.

Згідно з п. 2.1 Контракту №8/16-КР від 14.04.2016 кількість товару по даному контракту становить 1000 м3.

Відповідно до 4.3 Контракту №8/16-КР від 14.04.2016 загальна вартість Контракту становить 26 000 євро.

Пунктами 6.1 та 6.2 Контракту №8/16-КР від 14.04.2016 узгоджено, що поставка товару проводиться залізнодорожним транспортом у піввагонах до кордону Україна-Угорщина. Погранстанції переходу - Батєво-Епершке або Чоп-Захонь.

Згідно з п. 6.4 Контракту №8/16-КР від 14.04.2016 термін поставки з 14.04.2016 до 31.12.2016.

Доповненням № 1 від 12.05.2016 до Контракту №8/16-КР від 14.04.2016 сторонами погоджено внесення змін до контракту в частині пунктів 1.1, 2.1 та 3.1.

У відповідності до п. 1.1 Контракту №8/16-КР від 14.04.2016 (в редакції Доповнення № 1 від 12.05.2016) продавець продає, а покупець купує на умовах DAP (Інкотермс в редакції 2010) деревину паливну породи сосна.

Згідно з п. 2.1 Контракту №8/16-КР від 14.04.2016 (в редакції Доповнення №1 від 12.05.2016) кількість товару по даному контракту становить 1000 м3.

На виконання Контракту №8/16-КР від 14.04.2016 позивачем 13.05.2016 здійснено завантаження лісопродукції до вагону №65386146, який замитнено, про що складено вантажну митну декларацію №102070002/2016/230813.

Як зазначає позивач, пройшовши замитнення та не маючи жодних зауважень з боку митних постів Чернігівської митниці ДФС, 13.05.2016 вагон №65386146 було відправлено для транспортування деревини по маршруту Корюківка-Батьово, однак, з незрозумілих причин та без жодних пояснень Закарпатської митниці ДФС, вагон №65386146, який відправлено на адресу покупця, не пройшов митного огляду та був затриманий на станції Батьово.

Не погоджуючись із діями Закарпатської митниці ДФС, позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з вимогами до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.08.2017 у справі №825/1460/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017, позов задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС щодо проведення митних процедур по залізничному н/піввагону № 65386146 через митний кордон України та зобов'язано Закарпатську митницю ДФС завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України н/піввагону № 65386146.

ПАТ "Укрзалізниця", як перевізник, в свою чергу, звернулась до Господарського суду Чернігівської області з вимогами до Державного підприємства "Корюківське лісове господарство" про стягнення 262174,22 грн.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 19.06.2017 у справі №927/397/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2017, позов задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства "Корюківське лісове господарство" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Львівська залізниця" нараховані платежі за час затримки вагона в сумі 262174,22 грн. та 3932,62 грн. на відшкодування судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскільки вагони із товаром позивача були протиправно затримані Закарпатською митницею ДФС, внаслідок чого з позивача на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" були стягнуті платежі, нараховані за час затримки вагонів, понесені позивачем внаслідок незаконної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС, грошові кошти в розмірі 211 202,54 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) є шкодою, завданою позивачу, та підлягають стягненню на його користь з Державного бюджету України.

Позовні вимоги до Державної казначейської служби України мотивовані тим, що відповідно до п.2 ч.1 ст.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затвердженого постановою №845 від 03.08.2011 Кабінету Міністрів України, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу приписів статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 ЦК України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною другою статті 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебувала справа №825/1460/16 за позовом Державного підприємства "Корюківське лісове господарство" до Закарпатської митниці ДФС, третя особа Державне підприємство "Український транспортно-логістичний центр" про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.08.2017 у справі №825/1460/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017, позов задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність Закарпатскьої митниці ДФС щодо проведення митних процедур по залізничному н/піввагону № 65386146 через митний кордон України та зобов'язано Закарпатську митницю ДФС завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України н/піввагону № 65386146.

В силу ч. 4 ст. 75 ГПК України наведені обставини не підлягають доказування.

Відповідно до частини 1 статті 199 Митного кодексу України граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України не може перевищувати 30 днів, а для автомобільного транспорту - п'ять днів з моменту прибуття у пункт пропуску через державний кордон України для здійснення митних процедур.

Як вбачається з матеріалів справи, затримка вагону №65386148 відбулася за період з 18.05.2016 по 31.10.2016, у зв'язку з чим ПАТ "Укрзалізниця", як перевізник, звернулась до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Державного підприємства "Корюківське лісове господарство" про стягнення 262174,22 грн.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 19.06.2017 у справі №927/397/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2017, позов задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства "Корюківське лісове господарство" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Львівська залізниця" нараховані платежі за час затримки вагона в сумі 262174,22 грн. та 3932,62 грн. на відшкодування судового збору.

Позивач, в свою чергу, враховуючи приписи ст. 199 Митного кодексу України та постанову Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 914/1221/17, подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивачем заявлено до стягнення за період з 17.06.2016 по 31.10.2016 затримки вагону №65235830 загальну суму 211 202,24 грн., яка складається з: користування вагоном - 118 967,30 грн., маневрову роботу - 1 347,10 грн., зберігання вантажу - 50 918,40 грн., надання інформації про вантажні роботи - 122, 00 грн., вантажно-розвантажувальні роботи - 2 740,85 грн., додавання/забирання вагону з під'їзної колії - 1 049,80 грн.

Згідно з пунктом 3 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Пунктом 4 (абз. 20) Правил користування вагонами та контейнерами визначено, що плата за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу нараховується за Відомостями плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу (додаток 10), які оформляються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів. Відомості плати за користування вагонами, контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами оформляються в електронному або паперовому вигляді. На вимогу вантажовласника йому надається копія Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання контейнерів.

При цьому за змістом п. 1.8 розділу ІІІ "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги", затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 317 від 26.03.2009 (далі - "Збірник тарифів") за маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під'їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам'яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292, 60 грн. за кожні півгодини роботи локомотива, рахуючи неповні півгодини за повні.

Пунктом 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, визначено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Виходячи з наведеного, власники товару або уповноважені ними особи мають обов'язок щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення або не виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю.

З матеріалів справи вбачається, що Державним підприємством "Корюківське лісове господарство" було сплачено на виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.06.2017 у справі №927/397/17 293 017,52 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 38145 від 17.11.2017.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною бездіяльністю Закарпатської митниці ДФС та понесеними позивачем збитками, оскільки фактично витрати за користування вагоном, маневрову роботу, зберігання вантажу, надання інформації про вантажні роботи, подання та забирання вагонів, вантажно-розвантажувальні роботи було понесено саме внаслідок затримки вагону понад 30 днів.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку сум за користування вагоном №65386146 та інші послуги на станції Чоп по закінченню 30 днів і до дати випуску вагону (з 17.06.2016 по 31.10.2016) нарахованого на підставі збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ним послуги, тарифне керівництво № 1, застосування коефіцієнта з 29.04.2016 - 2,302 (а.с. 62-63, т. 2) ст. відправлення Корюківка П. - Зах. З-ці, ст. призначення Еперешке МАВ, відправник ДП «Корюківське ЛГ», одержувач Пізец ГмБХ, вантаж - деревина паливна, причина затримки - для проведення митного огляду з частковим або повним вивантаженням визначено суму 211 202,54 грн. з яких:

- користування вагоном 117 код = 118 967,30 грн. (по акту з/ф №599 станції Батьво від 12.09.2016 по закінченню 30 діб по 12.09.2016 15-00 = 2087 год. 00 хв., по акту з/ф №4652 станції Чоп від 14.09.2016 з 14.09.2016 02-55 по 29.10.2016 07-00 = 1084 год. 05 хв., з 29.10.2016 07-00 по 31.10.2016 17-50 = 58 год. 50 хв. на під'їзній колії АТ «Закарпатінтерпорт»); користування: 2087 год. 00 хв. + 1084 год. 05 хв. + 58 год. 50 хв. = 32229 год. 55 хв. = 3230 год. Тарифне керівництво № 1 стр. 175 розділ 5 п. 1 (користування) таб. 1 час користування вагоном, годин ставка 45 год. - 206,2 (понад 45 год.; 16 грн. за кожну годину за 1 вагон), користування вагоном = 3230*16 грн. * 2,302 коф. = 118 967,30 грн.

- маневрова робота 1,0 год. 115 код = 1347,10 грн.;

- зберігання вантажу 116 код = 50 918,40 грн. - 113 доби;

- телеграфне повідомлення 1 шт. 118 код = 112,00 грн.;

- навантажувально - розвантажувальні роботи засобами МЧ - Львів 118 код = 2 740,85 грн.;

- передавання/забирання вагону з під'їзної колії 118 код = 1049,80 грн.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 211 202,54 грн. збитків, заподіяних внаслідок неправомірної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС щодо перебування вагону у пункті пропуску через Державний кордон України більше 30 днів з моменту прибуття у пункт пропуску є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому безпідставними є посилання апелянта на встановлення неправомірності його дій, оскільки в даному випадку є неправомірною бездіяльність відповідача.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

При виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України (ст. 43 Бюджетного кодексу України).

Конституційний суд України в своєму рішенні №12-рп/2001 від 03.10.2001 у справі №1-36/2001 зазначив, що не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 35 зазначеного Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Таким чином, відшкодування шкоди у даній справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету.

Отже судом першої інстанції вірно встановлено, що заявлена до стягнення шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Доводи апелянта про те, що матеріали справи не вказують на наявність причинно - наслідкового зв'язку між діями Закарпатської митниці по забезпеченню здійснення митного контролю та сплатою перевізнику плати за надані послуги перевезення є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеним.

Посилання апелянта на те, що матеріали справи не вказують на наявність преюдиційних судових рішень, якими було б встановлено неправомірність дій митниці за конкретно визначений період часу використання вагонів не заслуговують на увагу, оскільки постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.08.2017 у справі №825/1460/16 визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС щодо проведення митних процедур по залізничному н/піввагону № 65386146 через митний кордон України та зобов'язано Закарпатську митницю ДФС завершити митні формальності щодо пропуску через митний кордон України н/піввагону № 65386146.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене, доводи відповідача (апелянта) щодо порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Позивач також просив стягнути з відповідача-1 витрати, пов'язані з наданням правової допомоги в суді першої інстанції в розмірі 25 000,00 грн., які були задоволені судом першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що витрати позивача щодо оплати послуг адвоката в суді першої інстанції підлягають задоволенню в розмірі 22 500,00 грн. з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

02.03.2018 між позивачем (клієнт) та Адвокатським об'єднанням "Парпан і партнери" був укладений договір про надання правничої допомоги № 02/03/18, за умовами якого адвокатське об'єднання зобов'язалося надати правову допомогу та представляти інтереси в суді, гонорар за виконання якої становить 25 000,00 грн.

Предметом вищевказаного договору є надання професійної правничої допомоги з підготовки та написання позовної заяви про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 262 174,22 грн., заподіяної внаслідок протиправної бездіяльності Закарпатської митниці ДФС, здійснення представництва інтересів Клієнта в Господарському суді міста Києва.

Позивач сплатив на користь Адвокатського об'єднання грошові кошти в розмірі 25 000,00 грн., що підтверджується платіжним доручення № 324 від 03.03.2018.

Відповідно до п. 6.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З наявного в матеріалах справи (а.с. 97, т. 1) попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу згідно договору №02/03/18 від 02.03.2018, укладеного між ДП «Корюківське лісове господарство» та Адвокатським об'єднанням "Парпан і партнери" вбачається, що адвокатом була надана правова допомога у формі:

- опрацювання матеріалів 5 годин - 7 500,00 грн.;

- підготовка та написання позовної заяви до Господарського суду м. Києва 6 годин - 9000,00 грн.

- здійснення представництва інтересів в Господарському суді м. Києва - 6000,00 грн.

- витрати на відрядження - 2500,00 грн.

Всього 25000,00 грн.

У той же час, відповідно до положень постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (п. 6.5), господарський суд враховує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Витрати на відрядження в сумі 2500,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки представником позивача не надано жодних належних та допустимих доказів понесення витрат на відрядження представника в суді першої інстанції.

За таких обставин, відшкодування відповідачем понесених позивачем адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співрозмірності і тому підлягає зменшенню і стягненню з відповідача на користь позивача витрат на послуги адвоката в суді першої інстанції у загальній сумі 22500,00 грн., з відмовою у задоволенні решти витрат на послуги адвоката.

Враховуючи вищевикладене, доводи апелянта щодо стягнення на користь позивача зайвих витрат на правову допомогу знайшли своє часткове підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вірно встановив всі фактичні обставини справи на підставі об'єктивної оцінки наявних в ній доказів, достеменно з'ясував дійсні права і обов'язки сторін, однак дійшов помилкового висновку щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, що підлягає стягненню з відповідача - 1.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 з підстав, викладених в ній, підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 у справі №910/2788/18 підлягає частковому скасуванню з вищевикладених підстав, з викладенням резолютивної частини рішення в редакції постанови Північного апеляційного господарського суду.

Щодо розподілу судових витрат на оплату послуг адвоката в суді апеляційної інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до наявного в матеріалах справи попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу згідно договору №03/10/2018 від 03.10.2018, укладеного між ДП «Корюківське лісове господарство» та Адвокатським об'єднанням "Парпан і партнери" в Північному апеляційном господарському суді вбачається, що адвокатом була надана правова допомога у формі:

- опрацювання матеріалів 2 години - 3000,00 грн.;

- підготовка та написання відзиву на апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС 4 години - 6000,00 грн.;

- здійснення представництва інтересів в суді апеляційної інстанції за уточненими поясненнями представника щодо описки - 3000,00 грн.;

- витрати на відрядження - 3000,00 грн.

Всього 15000,00 грн.

Витрати на відрядження в сумі 3000,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки представником позивача не надано жодних належних та допустимих доказів понесення витрат на відрядження представника в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, відшкодування відповідачем понесених позивачем адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співрозмірності і тому підлягає зменшенню і стягненню з відповідача на користь позивача витрат на послуги адвоката в суді апеляційної інстанції у загальній сумі 12000,00 грн., з відмовою у задоволенні решти витрат на послуги адвоката в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 у справі №910/2788/18 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2018 у справі №910/2788/18 скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, будинок 6; ідентифікаційний код: 37567646) на користь Державного підприємства "Корюківське лісове господарство" (15300, Чернігівська обл., Корюківський район, місто Корюківка; ідентифікаційний код: 00993515) збитки в сумі 211 202,54 грн. заподіяні внаслідок неправомірних дій Закарпатської митниці ДФС (88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, вул. Собранецька, будинок 20; ідентифікаційний код: 39515893).

3. Стягнути з Закарпатської митниці ДФС України (88000, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20; ідентифікаційний код: 39515893) на користь Державного підприємства "Корюківське лісове господарство" (15300, Чернігівська обл., Корюківський район, місто Корюківка; ідентифікаційний код: 00993515) 22 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції.»

3. Стягнути з Закарпатської митниці ДФС України (88000, м. Ужгород, вул. Собранецька, 20; ідентифікаційний код: 39515893) на користь Державного підприємства "Корюківське лісове господарство" (15300, Чернігівська обл., Корюківський район, місто Корюківка; ідентифікаційний код: 00993515) 12 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції.

4. В решті вимог про стягнення витрат адвоката на професійну правничу допомогу адвоката відмовити.

5. Доручити Господарському суду м. Києва видати накази.

6. Матеріали справи №910/2788/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 04.12.2018.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Т.І. Разіна

Ю.Б.Михальська