ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2018 р. Справа№ 910/17573/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Мартюк А.І.

Буравльова С.І.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2018, повний текст якого складений та підписаний 17.07.2018,

у справі № 910/17573/17 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»

про стягнення 10 535,17 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 10 535,17 грн., яке становить різницю між сумою, виплаченою позивачем як страховою організацією в зв'язку з пошкодженням автомобіля «Пежо 301», державний номерний знак НОМЕР_1, за укладеним з ОСОБА_2 договором, внаслідок ДПТ, що сталася з вини гр. ОСОБА_3 - водія автомобіля «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують вказаним автомобілем, застрахована у відповідача згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 0956482 від 14.11.2016 (37 612,28 грн.), та сумою, яка відповідачем була виплачена позивачу внаслідок спірної ДТП (10 077,38 грн.).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.06.2018, повний текст якого складений та підписаний 17.07.2018, у справі № 910/17573/17 позовні вимоги задоволено повністю.

Рішення суду ґрунтується на тому, що матеріалами справи належним чином підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу.

При цьому, при вирішення спору сторін суд першої інстанції зазначив про те, що:

- коефіцієнт фізичного зносу автомобіля «Пежо 301», державний номерний знак НОМЕР_1, 2013 року випуску, дорівнює нулю, так як на момент ДТП строк експлуатації останнього не перевищував строку, вказаного у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 та зареєстрованої в Мінюсті України 24.11.2003р. за №1074/8395, для відповідного транспортного засобу, а доказів наявності обставин, зазначених в п. 7.39. Методики, матеріали справи не містять та відповідачем не надані;

- заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач, посилаючись на положення статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує на те, що витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу підлягають відшкодуванню з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 0,53, на підтвердження чого надав Дослідження з визначення коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу, №1233/17 від 24.04.2017, складене ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит», проте відповідачем не було надано суду доказів здійснення суб'єктом оціночної діяльності перед складенням вказаного дослідження огляду пошкодженого транспортного засобу, зокрема, акту огляду вказаного автомобіля, а вказане дослідження не містить інформації, яка відповідно до пункту 4.4 Методики повинна бути відображена у звіті суб'єкта оціночної діяльності (зокрема, дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом); відомості про осіб, які брали участь в огляді об'єкта оцінки, якщо їх участь обумовлена призначенням оцінки або договором про виконання оцінки; результати візуального огляду щодо відповідності (невідповідності) номерів кузова, шасі, інших складових частин записам у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) або в інших документах, тощо);

З огляду на викладені вище обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що надане відповідачем Дослідження з визначення коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу №1233/17 від 24.04.2017 року не є належним та допустимим доказом визначення розміру коефіцієнта фізичного зносу спірного автомобіля.

Крім того, суд першої інстанції зазначив про те, що з метою повного та всебічного встановлення обставин, на які посилається відповідач, суд ухвалою від 06.12.2017 року призначив у справі судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої, зокрема, поставлено питання щодо значення коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля «Пежо 301», державний номерний знак НОМЕР_1, оплату за яку покладено на відповідача, проте відповідач вказану експертизу не оплатив, з огляду на що 29.03.2018 ухвала Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 разом з матеріалами справи №910/17573/17 повернулась без виконання, що унеможливлює встановлення та підтвердження належними та допустимими доказами обставин, на які останній посилається у відзиві на позовну заяву.

Не погоджуючись з рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 у справі № 910/17573/17 та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник послався на те, що спірне рішення прийняте з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального, а також з неповним та упередженим з'ясуванням фактичних обставин справи, що мають важливе значення для правильного вирішення даного спору.

В обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на те, що:

- судом першої інстанції не враховано, що відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 та зареєстрованої в Мінюсті України 24.11.2003р. за №1074/8395, підставами для застосування коефіцієнту фізичного зносу може бути не лише те, що строк експлуатації КТЗ перевищує 7 років, а й підстави, наведені в п.п. 7.38, 7.39 вказаної методики;

- за приписами Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ) оцінювач був зобов'язаний особисто оглянути пошкоджений автомобіль лише у випадку визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ, проте у спірному випадку спеціалістом було проведено експертне дослідження по визначенню коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Пежо 301», державний номерний знак НОМЕР_1, у зв'язку з чим необхідності щодо обов'язкового огляду об'єкту дослідження не було;

- позивачем було порушено положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», адже відповідач не мав можливості оцінити шкоду у спосіб, передбачений законодавством, оскільки а ні власником транспортного засобу, а ні позивачем, а ні експертом Коваль І.М. на вимогу ст.ст. 33.3, 33.1.1 вказаного закону відповідачу не повідомлялось про дату та місце огляду автомобіля.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2018 справа № 910/17573/17 передана на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Г. (головуючий), судді Чорна Л.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.08.2018 у справі № 910/17573/17 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрите апеляційне провадження, вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено іншим учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали (всі документи та письмові докази подавати виключно через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду).

10.09.2018 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з посиланням на те, що визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем) можливо лише за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки, тому відповідач не мав права здійснювати будь-які розрахунки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

25.06.2018 на виконання Указу Президента України № 454/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах», яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті «Голос України» № 185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене, Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

На виконання п. 4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 20.09.2018 № 475, за актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу № 910/17573/17 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2018 справа № 910/17573/17 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Мартюк А.І.

Ухвалою від 17.08.2018 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Буравльов С.І., Мартюк А.І. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 у справі № 910/17573/17 прийнято до свого провадження.

Станом на 12.12.2018 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у цьому випадку 176 200 грн. (1 762 грн.*100).

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді справи № 910/17573/17 колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 176 200 грн., тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 у справі № 910/17573/17 прийнято до свого провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду 22.10.2018, розгляд справи в суді апеляційної інстанції, з урахуванням вихідних днів, розпочався з 07.11.2018, апеляційна скарга має бути розглянута до 21.12.2018 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

18.05.2016 позивач як страховик та ОСОБА_2 як страхувальник та вигодонабувач уклали договір добровільного страхування наземного транспорту № 352/16-Т/К/03 (далі Договір) (а.с. 20-24), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобілем «Пежо 301», державний номерний знак НОМЕР_1 (далі Автомобіль).

Згідно з пунктом 16 Договору, строк дії Договору - з 22.05.2016 по 21.05.2017 з урахуванням умов п.п. 23.1, 23.2 Договору (вказані пункти встановлюють дату початку дії Договору в залежності від часу сплати страхового платежу - примітка суду).

28.02.2017 о 17 години 10 хвилин в м. Києві по вул. Азербайджанська, 8-Б сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю Автомобіля під керуванням ОСОБА_9 та автомобіля «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_3.

В результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

Згідно зі складеним позивачем, з урахуванням розрахунку страхового відшкодування (а.с. 17), Страховим актом № 006.00203417-1 від 21.03.2017 (а.с. 16), з урахуванням того, що франшиза за Договором страхування (безумовна) щодо збитків, завданих ДТП, становить 0 грн., до виплати в якості страхового відшкодування призначено 37 612,28 грн.

Як слідує зі змісту вказаного страхового акту, вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті за умовами Договору, визначена позивачем виходячи з даних, встановлених в рахунку-фактурі ПАТ «КАТП «Укрпродконтракт» № АА00078774 від 09.03.2017 (а.с. 18) на суму 37 612,28 грн. (особи, яка здійснила ремонт Автомобіля) (а.с. 18).

Водночас у виконаному на замовлення позивача Судовим експертом Коваль І.М. (свідоцтво № 49 від 03.07.2015, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) Висновку № 197/17 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу від 24.03.2017 (а.с. 28-29) встановлено, що вартість відновлювального ремонту Автомобіля складає 37 654,49 грн., тобто більшу за визначену позивачем суму.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У поданій позивачу Заяві про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу від 28.02.2017 (а.с. 27), страхувальник просить відновити автомобіль та виплатити страхове відшкодування на рахунок СТО.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 67198 від 23.03.2017 (а.с. 16 зворот), страхове відшкодування в сумі 37 612,28 грн. перераховано позивачем на рахунок ПАТ «Укрпродконтракт».

З відмітки банку на вказаному платіжному дорученні слідує, що воно банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_3, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.03.2017 у справі № 755/3750 (а.с. 14).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

Стаття 1 Закону (тут і далі в редакції, чинній на момент виплати позивачем страхового відшкодування) встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_3 неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

З наявної в матеріалах справи копії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0956482 (далі Поліс) (а.с. 56) слідує, що станом на 28.02.2017 (дата спірної ДТП) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем згідно з вказаним полісом (страхувальник ОСОБА_3).

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Отже, в даному випадку саме відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_3 (особи, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

За правилами ст. 22 Закону, обов'язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

Згідно з ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Щодо розміру страхового відшкодування колегія суддів зазначає про таке.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.

Таким чином, відповідач як страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до приписів Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має обов'язок в межах своєї відповідальності відшкодувати завдану його страхувальником шкоду, обраховану відповідно до приписів Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством), за мінусом франшизи.

Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі Методика), значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ.

Враховуючи, що Автомобіль вироблений не в країнах СНД, та строк його експлуатації не перевищує 7 років (згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 967 (а.с. 42) рік випуску Автомобіля - 2013, а дата ДТП 02.03.2018), неврахування коефіцієнту фізичного зносу при визначенні вартості матеріального збитку є обґрунтованим.

Щодо посилань відповідача на те, що витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з огляду на положення ст. 29 Закону, підлягають відшкодуванню з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 0,53, на підтвердження чого відповідач надав Дослідження з визначення коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу №1233/17 від 24.04.2017, складене ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» (а.с. 57-73), згідно з яким коефіцієнт фізичного зносу Автомобіля складає 0,53, сляд зазначити таке.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем не було надано суду доказів здійснення суб'єктом оціночної діяльності перед складенням Дослідження з визначення коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу №1233/17 від 24.04.2017 огляду Автомобіля, в той час як відповідно до пункту 5.1. Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна, а визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на те, що за приписами Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ) оцінювач був зобов'язаний особисто оглянути пошкоджений автомобіль лише у випадку визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ, проте у спірному випадку спеціалістом було проведено експертне дослідження по визначенню коефіцієнту фізичного зносу Автомобіля, у зв'язку з чим необхідності щодо обов'язкового огляду об'єкту дослідження не було, - адже зі змісту Дослідження вказаного висновку слідує, що для визначення коефіцієнту фізичного зносу Автомобіля експертом було встановлено його ринкову вартість, для чого, виходячи з Методики, він мав оглянута Автомобіль.

Слід зазначити і про те, що зі змісту Дослідження слідує, що визначаючи ринкову вартість Автомобіля експерт виходив з того, що було відновлено три або більше складові кузова, проте жодних відомостей щодо того, які саме дані надали йому можливість встановити вказані обставини, дослідження не містить.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надане відповідачем Дослідження з визначення коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу №1233/17 від 24.04.2017 не є належним та допустимим доказом визначення розміру коефіцієнта фізичного зносу Автомобіля.

При цьому, слід врахувати, що суд першої інстанції з метою повного та всебічного встановлення обставин, на які посилається відповідач, призначив у справі судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої, зокрема, поставив питання щодо значення коефіцієнту фізичного зносу складових Автомобіля, проте саме через неоплату такої експертизи відповідачем її проведено не було, що унеможливлює встановлення вказаних обставин, на які відповідач посилається у відзиві на позовну заяву.

Зі змісту витягу Полісу слідує, що ліміт відповідальності відповідача як страховика за шкоду, завдану майну, становить 100 000 грн., а франшиза - 500 грн.

Отже, враховуючи вказані вище обставини, позивач має право на стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 37 112,28 грн. (37 612,28 -500).

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що для отримання спірного страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача з відповідною претензією № 8/к від 15.05.2017 (а.с. 26), за наслідками розгляду якої відповідачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 27 077,11 грн.(а.с. 74-76), яке і було виплачено відповідачем позивачу.

Факт перерахування коштів у вказаній сумі сторонами не заперечується та підтверджений як у позові, так і у відзиві на позов.

Позивач звернувся до суду за стягненням решти в сумі 10 535,17 грн. (37 612,28-27 077,11).

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції не взяв до уваги, що при розрахунку залишку суми страхового відшкодування, право на яке має позивач, не враховано встановлену Полісом франшизу в сумі 500 грн.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 10 035,17 грн. (37 112,28-27 077,11), а рішення суду першої інстанції, відповідно, зміні.

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мало місце неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 у справі № 910/17573/17 підлягає зміні, позов задовольняється частково, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає страхове відшкодування в сумі 10 035,17 грн., у решті вимог у позові відмовляється.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, а також підстави зміни судового рішення, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за подачу позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а судові витрати відповідача за звернення з апеляційною скаргою, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 у справі № 910/17573/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 у справі № 910/17573/17 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2018 у справі № 910/17573/17 в такій редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (03150, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 102; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, місто Київ, вулиця Борщагівська, будинок 154; ) страхове відшкодування в сумі 10 035 (десять тисяч тридцять п'ять) грн. 17 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 524 (одна тисяча п'ятсот двадцять чотири) грн. 06 коп.

3. У решті позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Згідно з підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147- VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через Господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.».

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/17573/17.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді А.І. Мартюк

С.І. Буравльов