ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2018 р. Справа№ 910/5984/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Разіної Т.І.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання: Бовсунівській Л.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 27.11.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Приватного підприємства "Торговий дім "Будагро"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2018 (повне рішення складено 07.09.2018)

у справі №910/5984/18 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Приватного підприємства "Торговий дім "Будагро"

до Приватного акціонерного товариства "Київстар"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальності "Фуд Трейдінг Компані"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватне підприємство "Афіша"

про стягнення 82 204,16 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Приватне підприємство "Торговий дім "Будагро" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Київстар" про стягнення 82 204,16 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі угоди про відступлення права вимоги від 12.10.2017, позивач набув право звернення до відповідача з вимогами щодо отримання орендних платежів за договором суборенди № 318341 від 31.07.2017, укладеного між ТОВ "Фуд Трейдінг Компані" та ПАТ "Київстар". У зв'язку з порушенням відповідачем умов договору суборенди № 318341 від 31.07.2017, у останнього утворилась заборгованість з орендної плати у сумі 82 204,16 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.08.2018 у справі № 910/5984/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що договір оренди від 12.07.2017 між ТОВ «Агрокомбінат-Тернопіль» та ТОВ «Фуд Трейдінг Компані» укладено з порушенням вимог Закону України "Про іпотеку" та договору іпотеки, посвідченого Серкізовською Т.Л., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 755. У зв'язку з чим, суд першої інстанції прийшов до висновку про визнання договору оренди від 12.07.2017 нікчемним. Також, суд вказав, що наявність спорів щодо права власності та чинності (або не чинності) попередніх договорів оренди та суборенди на вказане нежитлове приміщення не має впливати на добросовісного користувача (наймача), а саме, відповідача, оскільки останній виконує свій обов'язок щодо оплати за користування майном за договором оренди, укладеним з особою, що на дату укладення договору оренди від 09.03.2017 є власником об'єкта оренди.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство "Торговий дім "Будагро" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції невірно встановив момент припинення договору суборенди, оскільки права та обов'язки за припиненим договором суборенди можуть бути припинені лише на майбутнє. Тому, суд помилково не задовольнив позовні вимоги стосовно стягнення заборгованості з орендної плати у період дії договору суборенди за лютий-травень 2018. Крім того, позивач вказує, що оскільки договір суборенди є чинним до моменту винесення судового рішення про припинення договору суборенди, то грошові зобов'язання зі сплати орендної плати за лютий - травень 2018 є чинними та обов'язковими до виконання. Також, апелянт вважає, що строк дії договору суборенди був продовжений на підставі статті 764 Цивільного кодексу України. Вказує, що ПП "Афіша" незаконно уклало з ПАТ "Київстар" договір оренди від 09.03.2018 року №334222, оскільки об'єкт оренди перебуває у користуванні Товариства з обмеженою відповідальності "Фуд Трейдінг Компані", а тому третя особа-2 не мала права передавати об'єкт оренди відповідачу.

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, Приватне акціонерне товариство "Київстар" у своєму відзиві зазначає, що рішення суду прийнято при повному з'ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушень. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення слід залишити без змін. Крім того, вказує, що на момент укладання договору суборенди у Товариства з обмеженою відповідальності "Фуд Трейдінг Компані" були відсутні майнові права на передачу об'єкта нерухомості у суборенду, через нікчемність договору оренди, який не створює жодних правових наслідків, крім наслідків пов'язаних з його недійсності. Тому, на думку відповідача, твердження позивача про те, що суд невірно встановив момент припинення договору суборенди та права і обов'язки за припиненим договором суборенди можуть бути припинені лише на майбутнє, є безпідставними. Крім того, відповідач зазначає, що договір суборенди від 31.07.2017 є недійсним (нікчемним) з огляду на його похідний характер від нікчемного договору оренди від 12.07.2017, який не створює жодних правових наслідків, окрім наслідків, пов'язаних з його недійсності, відповідно до ч. З ст. 12 Закону України «Про іпотеку», ч. 1 ст. 216 ЦК України. Отже, відповідач вважає, що посилання позивача, що вимоги стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за період лютий-травень 2018, тобто до винесення судом рішення, в якому встановлено факт нікчемності договору оренди, є необгрунтовними. Також, зазначає, що доводи позивача про те, що договір суборенди №318341 від 31.07.2017, укладений між третьою особою та відповідачем, є продовженим та чинним і зобов'язання за ним повинні виконуватись, суперечать нормам ст.ст. 761, 774 ЦК України, у зв'язку з тим, що дії договору суборенди не може перевищувати строк дії договору оренди від 12.07.2017 та не може бути продовжений поза межами його дії.

Також, заперечуючи проти апеляційної скарги, Приватне підприємство "Афіша" у своєму відзиві зазначає, що рішення суду прийнято при повному з'ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушень. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення слід залишити без змін. Крім того, вказує, що банк та ПП «Афіша» не надавали згоди на передачу об'єкта нерухомості в користування на підставі договору оренди, оскільки ТОВ «Агрокомбінат-Терпопіль» не зверталось із відповідними заявами до банку. В ході розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем не надано доказів про отримання від іпотекодержателя за договором іпотеки згоди на передачу в оренду чи суборенду об'єкта нерухомості. Крім того, ПП "Афіша" зазначає, що у зв'язку нікчемністю договорів оренди та суборенди усі розрахунки заборгованості за договором суборенди, в тому числі з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, є необґрунтованими, оскільки між позивачем та відповідачем не виникло зобов'язань на підставі договору суборенди та угоди від 12.10.2017. Також, зазначає, що доводи апелянта про незаконність укладення договору між відповідачем та ПП «Афіша» є безпідставними, оскільки вказані обставини не стосуються предмета спору.

26.10.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Приватне підприємство "Торговий дім "Будагро" надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких позивач зазначає, що відповідно до постанови щодо передачі на відповідальне зберігання описаного та арештованого майна боржника від 18.11.2014, нежилі приміщення, розташовані за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, буд. 3, були передані ТОВ «Агрокомбінат- Тернопіль», який мав можливість ним користуватись в порядку та на умовах ч. 2 ст. 58 Законом України «Про виконавче провадження». Тобто, на думку позивача, вказана норма закону не передбачає необхідності зберігачу отримувати дозвіл від стягувача щодо користування нерухомим майном. Крім того, апелянт вважає, що у зв'язку з відкриттям виконавчого провадження договір оренди та договір суборенди не потребували згоди іпотекодержателя на їх укладання.

29.10.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Київстар" надійшли заперечення на доповнення до апеляційної скарги, в яких відповідач зазначає, що постановою про передачу на відповідальне зберігання описаного та арештованого майна боржника від 18.11.2014 в рамках виконавчого провадження №37727120, не передбачено розпорядження майном, що передане на відповідальне зберігання, тобто користування не охоплює право розпорядження майном, зокрема передачу його у оренду та суборенду. Норми статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» не виключають норми ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та умови договору іпотеки, зокрема п. 3.1.5 договору іпотеки, за яким іпотекодавець зобов'язаний не відчужувати предмет іпотеки та не обтяжувати його зобов'язанням з боку третіх осіб (зокрема не передавати його у найм ( оренду), в користуванні іншим особам, наступну іпотеку тощо) без отримання попередньої письмової згоди на це іпотекодержателя.

В судове засідання представник третьої особи-1 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.

Відповідно до частини першої ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Застосовуючи згідно статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника третьої особи-1, який повідомлявся про час та місце розгляду справи, однак не скористався своїм правом участі в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 31.07.2017 між ТОВ "Фуд Трейдінг Компані" (далі - орендар) та Приватним акціонерним товариством "Київстар" (далі - суборендар) укладено договір суборенди №318341 (далі - договір суборенди), за умовами якого нежиле приміщення загальною площею 60,1 кв.м., яке знаходиться на 1-му поверсі за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 3 (далі - об'єкт суборенди), зазначена у план-схемі додатку 1, належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокомбінат - Тернопіль», ідентифікаційний код за (за договором - орендодавець), на підставі рішення Господарського суду Тернопільської області від 02.11.2006, право власності зареєстровано Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль) 21.02.2007 № 17922813, та знаходиться у користування в орендаря на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 12.07.2007, укладеного з орендодавцем, яким передбачено право орендаря передавати об'єкт оренди в подальшу суборенду.

Відповідно до п. 1.1 договору суборенди орендар зобов'язується передати суборендарю в строкове платне користування об'єкт суборенди на умовах цього договору, а суборендар зобов'язується прийняти об'єкт суборенди та сплачувати орендарю орендну плату за користування ним.

Згідно із п. 5.1 договору суборенди орендна плата за місяць складає 19 472,40 грн. з ПДВ за об'єкт.

Пунктом 5.13 договору суборенди передбачено, що відповідач здійснює оплату орендної плати за поточний місяць не пізніше 27 числа поточного місяця на підставі договору суборенди.

Приписами пункту 10.1 договору суборенди встановлено, що договір набуває чинності з дати його укладання і діє до 31.01.2018 включно. Якщо на дату закінчення строку дії цього договору які-небудь із зобов'язань сторін невиконані, вони залишаються чинними до їх повного виконання.

У разі, якщо згідно умов п. 2.3 цього договору орендар за 90 днів до закінчення строку дії цього договору не повідомить суборендаря письмово про своє небажання укладати з суборендарем новий договір суборенди щодо об'єкта суборенди, а суборендар при цьому не висловлює свого заперечення проти укладання з орендарем нового договору суборенди щодо об'єкта суборенди, сторони зобов'язані укласти новий договір суборенди на новий строк на тих самих умовах, що визначені цим договором (п. 10.2 договору суборенди).

Актом приймання-передачі в строкове платне користування об'єкта суборенди третя особа-1 та відповідач засвідчили факт передачі відповідачу 01.08.2017 та прийняття останнім у строкове платне користування на умовах, визначених договором, нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 60,1 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 3.

12.10.2017 між Товариством з обмеженою відповідальності "Фуд Трейдінг Компані", Приватним акціонерним товариством "Київстар" та Приватним підприємством "Торговий дім "Будагро" укладено угоду про відступлення права вимоги, за умовами якої третя особа-1 передає, а позивач приймає право вимоги стосовно отримання суборендних платежів від відповідача за договором суборенди № 318341 від 31.07.2017, укладеного між відповідачем та третьою особою-1. В умовах п.2 угоди відповідач узгодив відступлення права вимоги в межах та в обсязі, зазначеному в п.1 угоди з 01.09.2017.

07.03.2018 Приватним акціонерним товариством "Київстар" було направлено ТОВ "Фуд Трейдінг Компані" лист № 5080/02, в якому зазначено про закінчення терміну дії договору суборенди приміщення за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 3, та додано до листа для підписання акт приймання-передачі.

12.04.2018 ТОВ "Фуд Трейдінг Компані" рекомендованим листом у відповідь на вищевказаний лист відповідача не погодилась підписати наданий акт приймання-передачі (повернення) об'єкта суборенди за відсутності правових підстав.

Крім того, 22.03.2018 позивач направив до відповідача лист з вимогою про сплату заборгованості по оплаті оренди за січень та лютий 2018, звертаючи увагу відповідача, що договір суборенди є чинним, як і грошові зобов'язання відповідача за цим договором.

24.04.2018 листом № 8374/02 відповідач повідомив, що орендна плата за січень 2018 сплачена 29.01.2018, та наголошував на тому, що оскільки п.п. 10.1-10.2 договору суборенди передбачено окремий порядок укладення договору суборенди на новий строк, який, в свою чергу, не було дотримано орендарем, договір суборенди припинився 31.01.2018.

Водночас, відповідач повідомив, що ПП «Афіша» є законним власником майна за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 3, та до якого перейшли права та обов'язки орендаря за договором оренди нежитлового приміщення від 12.07.2018, укладеного між ТОВ «Агрокомбінат - Тернопіль» та третьою-особою-1. Так, 30.01.2018 третя особа-2 надсилала третій особі-1 лист № 6 від 30.01.2018 з повідомленням, що ПП «Афіша» є власником приміщення за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 3, відповідно, до нового власника перейшли права та обов'язки наймодавця, а тому договір оренди нежитлового приміщення, укладений між ТОВ «Агрокомбінат-Тернопіль» та ТОВ «Фуд Трейдінг Компані» достроково припиняється в односторонньому порядку через місяць після отримання листа третьою особою-1.

07.03.2018 у відповідь на лист ПП «Афіша» від 30.01.2018 за № 6 третя особа-1 рекомендованим листом повідомила третю особу-2, що договір оренди нежитлового приміщення від 12.07.2017, укладений між ТОВ «Агрокомбінат-Тернопіль» та третьою особою-2, не містить умов щодо дострокового розірвання даного договору з ініціативи орендодавця в односторонньому порядку. Таким чином, договір оренди від 12.07.2017 є чинним, а повідомлення в листі ПП «Афіша» № 6 від 30.01.2018 про дострокове припинення в односторонньому порядку договору оренди нежитлового приміщення від 12.07.2017 є безпідставним.

Спір виник у зв'язку з тим, що відповідачем не була сплачена орендна плата за період з лютого 2018 по травень 2018 включно, в порушення умов договору суборенди №318341, через що позивачем нараховано заборгованість з орендної плати у сумі 82 204,16 грн.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 761 Цивільного кодексу України передбачено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Згідно із ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.03.2007 між АКБ «Форум», як іпотекодержателем, правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум» та ЗАТ «Агрокомбінат», як іпотекодавцем, правонаступником якого є ТОВ «Агрокомбінат-Тернопіль» укладено договір іпотеки, посвідчений Серкізовською Т.Л., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 755, з метою забезпечення зобов'язань позичальника - ПП «Продторг-Тернопіль», правонаступником якого є ПП «Укрпродтрейдінг», за кредитним договором № 11/07/27/KLI від 29.03.2007. Предметом іпотеки є приміщення загальною площею 60,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 3, тобто об'єкт оренди за спірним договором суборенди.

Відповідно до п. 3.1.5 договору іпотеки ТОВ «Агрокомбінат-Тернопіль» (іпотекодавець) зобов'язаний не відчужувати предмет іпотеки та не обтяжувати його зобов'язання з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в найм (оренду), в користування іншим особам, наступну іпотеку тощо) без отримання попередньої письмової згоди на це іпотекодержателя.

Місцевим господарським судом встановлено, що на адвокатський запит від 12.07.2018, ПАТ «Банк Форум» листом № 2882/5.2 від 23.07.2018 надало відповідь про те, що в період з червня 2017 по липень 2018 письмова згода на передання предмету іпотеки, а саме нежитлового приміщення за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 3, банком Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокомбінат-Тернопіль» не надавалась.

Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування (абз. 4 частини З статті 9 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 3 статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Частинами 1, 2 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 2.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», за змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

З огляду на вищевикладене, враховуючи наявність договору іпотеки від 29.03.2007, зареєстрованого в реєстрі за № 755, предметом іпотеки в якому є нежитлове приміщення загальною площею 60,1 кв.м., розташованого за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 3, яке також є предметом оренди за договором від 12.07.2017, переданого ТОВ «Агрокомбінат-Тернопіль» в оренду без письмової згоди на те іпотекодержателя - ПАТ «Банк Форум», що підтверджується листом № 2882/5.2 від 23.07.2018, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про укладення між ТОВ «Агрокомбінат-Тернопіль» та ТОВ «Фуд Трейдінг Компані» договору оренди від 12.07.2017 з порушенням вимог Закону України "Про іпотеку" та до договору іпотеки, який посвідчений Серкізовською Т.Л., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 755, та про визнання у зв'язку із цим такого договору оренди від 12.07.2017 нікчемним.

Водночас, судом першої інстанції встановлено, що ПП «Афіша» є власником нежитлового приміщення загальною площею 60,1 кв.м., розташованого за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 3, що підтверджується інформацією із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.10.2017 за № 99479122.

Відповідно до ч. 1 ст. 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Статтею 774 Цивільного кодексу України встановлено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

З аналізу вказаних статей вбачається, що договір піднайму (суборенди) є похідним від договору оренди (найму) і може зберігати свою чинність виключно протягом строку дії договору оренди (найму). У разі втрати чинності договором оренди припиняються права наймача на орендоване майно, зокрема, і право передання його в суборенду.

Також, місцевим господарським судом встановлено, що 16.02.2018 між Приватним акціонерним товариством "Київстар" та Приватним підприємством "Афіша" укладено попередній договір № 332581 про наміри у майбутньому укласти договір оренди належного майбутньому орендодавцю об'єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 3, загальною площею 60,1 кв.м. та належить орендодавцю на праві приватної власності та підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.10.2017 за №99479122.

09.03.2018 між ПАТ "Київстар" та ПП «Афіша» укладено договір оренди № 334222, за умовами якого відповідач отримав у платне користування на умовах, визначених у договорі, нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 3, загальною площею 60,1 кв.м., що підтверджується актом приймання-передачі в строкове платне користування об'єкта оренди від 09.03.2018.

На виконання, зобов'язань за вказаним договором оренди нежитлового приміщення, відповідачем здійснювалась оплата за користування майном за період з лютого 2018 по травень 2018 включно, що підтверджується копіями платіжних доручень: № 368321 від 27.02.2018, № 390624 від 27.03.2018, № 419275 від 27.04.2018, № 447028 від 27.05.2018. та підтверджується копіями актів: № ОУ-ООООООЗ здачі прийняття робіт (надання послуг) від 27.02.2018; № ОУ-0000004 здачі прийняття робіт (надання послуг) від 27.03.2018; № ОУ-0000005 здачі прийняття робіт ( надання послуг) від 27.04.2018.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, яка кореспондуються із положеннями ст. 283 Господарського кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно із ч.ч. 1 та 5 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Отже, договір найму (оренди) є оплатним, оскільки наймодавець за виконання своїх обов'язків по передачі майна наймачеві має отримати від останнього зустрічне надання у вигляді орендної плати, тобто плата за користування є однією з основних умов експлуатації майна за договором найму (оренди) та істотною умовою даного виду договору.

Приватне акціонерне товариство "Київстар" у справі є орендарем за договором оренди від 09.03.2018, укладеним з власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 3, загальною площею 60,1 кв.м. - ПП «Афіша», яке є власником об'єкта оренди згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.10.2017 за № 99479122.

Пунктом 2 ст. 11 Цивільного кодексу України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені в статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, в яких не передбачено такої підстави припинення зобов'язання, як закінчення строку дії договору.

Матеріалами справи підтверджується добросовісне та належне виконання відповідачем умов договору оренди від 09.03.2018 стосовно сплати оренди за користування орендованим майном, а саме: нежитловим приміщенням, розташованим за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 3, загальною площею 60,1 кв.м.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність спорів стосовно права власності та чинності (або не чинності) попередніх договорів оренди та суборенди на вказане нежитлове приміщення не має впливати на добросовісного користувача (наймача), у даному випадку, відповідача, оскільки останній виконує свій обов'язок щодо оплати за користування майном за договором оренди, укладеним з особою, що на дату укладення договору оренди від 09.03.2017 є власником об'єкта оренди.

Посилання апелянта, що суд першої інстанції невірно встановив момент припинення договору суборенди, оскільки права та обов'язки за припиненим договором суборенди можуть бути припинені лише на майбутнє, визнаються судом апеляційної інстанції необгрунтовними, з огляду на наступне.

Як вже було доведено вище, на момент укладання договору суборенди у Товариства з обмеженою відповідальності "Фуд Трейдінг Компані" були відсутні майнові права на передачу об'єкта нерухомості у суборенду, через нікчемність договору оренди, який не створює жодних правових наслідків, крім наслідків пов'язаних з його недійсності.

Крім того, колегія суддів наголошує, що приписи ч. 1 ст. 236 ЦК України щодо моменту недійсності правочину (нікчемного чи оспорюваного) не передбачають можливість іншого різного визначення моменту недійсності правочину, у тому числі, залежно від моменту прийняття судового рішення.

Стосовно тверджень апелянта, що оскільки договір суборенди є чинним до моменту винесення судового рішення про припинення договору суборенди, то грошові зобов'язання зі сплати орендної плати за лютий - травень 2018 є чинними та обов'язковими до виконання, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України в 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинІв (господарських договорів) недійсними» правочини, які не відповідають вимогам закону не породжують будь-яких бажаних сторонами результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину.

Отже, колегія суддів зазначає, що договір суборенди від 31.07.2017 є недійсним (нікчемним) з огляду на його похідний характер від нікчемного договору оренди від 12.07.2017, який не створює правових наслідків, окрім наслідків пов'язаних з його недійсності, відповідно до ч. З ст. 12 Закону України «Про іпотеку», ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що посилання в апеляційній скарзі на те, що строк дії договору суборенди був продовжений на підставі статті 764 Цивільного кодексу України є безпідставними, оскільки строк дії договору суборенди не може перевищувати строк дії договору оренди від 12.07.2017 та не може бути продовжений поза межами його дії, відповідно до ст.ст. 761, 774 ЦК України.

Також, твердження апелянта, що відповідно до постанови стосовно передачі на відповідальне зберігання описаного та арештованого майна боржника від 18.11.2014 нежилі приміщення було передано на зберігання ТОВ "Агрокомбінат-Тернопіль", який мав можливість ним користуватись в порядку та на умовах ч. 2 ст. 58 Законом України «Про виконавче провадження», не отримувати дозвіл від стягувача щодо користування нерухомим майном, а також не отримувати згоди іпотекодержателя на їх укладання, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, виходячи з наступного.

Норми статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» не виключають норми ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та умови договору іпотеки, зокрема, п. 3.1.5 договору іпотеки, за яким іпотекодавець зобов'язаний не відчужувати предмет іпотеки та не обтяжувати його зобов'язанням з боку третіх осіб (не передавати його у найм ( оренду), в користуванні іншим особам, наступну іпотеку тощо) без отримання попередньої письмової згоди на це іпотекодержателя.

Отже, колегія суддів вказує, що передача на відповідальне зберігання не дає права на розпорядження, а саме, передачу у оренду майна, не припиняє прав і обов'язків за діючим, на момент укладення договору оренди, договором іпотеки та не виключає положення договору 3.1.5 та ст. 12 Закону України «Про іпотеку». Крім того, позивачем не надано підтверджуючого документу про припинення прав та обов'язків за договором іпотеки на момент укладання договору оренди та зняття обтяжень у державному реєстрі іпотек.

Таким чином, місцевий господарський суд вірно зазначив, що, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача, за захистом яких той звернувся до суду, не порушено відповідачем, то позовні вимоги про стягнення 82 204,16 грн. не підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного підприємства "Торговий дім "Будагро" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2018 у справі №910/5984/18 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2018 у справі №910/5984/18 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Торговий дім "Будагро" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2018 у справі №910/5984/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 30.08.2018 у справі №910/5984/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/5984/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 06.12.2018.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Т.І. Разіна

І.М. Скрипка