ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2018 р. Справа №5015/3137/12

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Желік М.Б.

суддів Галушко Н.А.

ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання Тимцік М.В.

розглянувши апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал, м.Львів вих. № б/н від 15.09.2018 (вх. ЗАГС № 01-05/271/18 від 17.10.2018)

на рішення Господарського суду Львівської області від 13.08.2018 (суддя Манюк П.Т., повний текст ухвали складено та підписано 22.08.2018)

у справі № 5015/3137/12

за позовом: Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал, м.Львів

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Компанія Ензим, м.Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Львівська міська рада, м.Львів

про стягнення додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих забруднень

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_3

від відповідача ОСОБА_4

від третьої особи адвокат ОСОБА_5

Учасникам процесу розяснено їх права та обовязки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України. Заяв про відвід складу суду не надходило.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

У судовому засіданні 05.12.2018 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.08.2018 у справі № 5015/3137/12 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішення господарського суду 15.09.2018 Львівським міським комунальним підприємством Львівводоканал подано апеляційну скаргу, в якій просить суд, поновити строк на апеляційне оскарження у звязку з поважністю його пропуску та відкрити апеляційне провадження; рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що господарським судом при винесенні оскаржуваного рішення не враховано те, що органи місцевого самоврядування приймають обовязкові до виконання рішення на відповідній території. Позивачем з врахуванням постанови ВСУ від 15.02.2018 здійснено перерахунок величини додаткової плати відповідача з застосуванням нормативу плати, як у договорі № 217 та передбаченого у п. 8.2.2. місцевих правил, чим втричі зменшено розмір додаткової плати.

17.09.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 5015/3137/12 розподілено колегії суддів у складі головуючого судді Галушко Н.А., суддів Данко Л.С., Орищин Г.В.

18.09.2018 ухвалою Львівського апеляційного господарського суду поновлено скаржнику пропущений строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2018 призначено дану справу до розгляду на 09.10.2018.

Разом з тим, указом Президента України від 29.12.2017 № 454/2017 Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах ліквідовано Львівський апеляційний господарський суд та утворено Західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Тернопільську та Чернівецьку області, з місцезнаходженням у місті Львові.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій та статус суддів у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України від 28.09.2018 № 295/2018 суддів Львівського апеляційного господарського суду переведено на роботу на посадах суддів Західного апеляційного господарського суду.

03.10.2018 в газеті Голос України № 185 (6940) опубліковано повідомлення про початок роботи Західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2018 справу № 5015/3137/12 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Желік М.Б., суддів Орищин Г.В., Галушко Н.А.

18.10.2018 ухвалою Західного апеляційного господарського суду прийнято справу до провадження Західного апеляційного господарського суду, призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 07.11.2018.

Представником відповідача 07.11.2018 подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази щодо підтвердження показників виробничої собівартості ЛМКП Львівводоканал по очищенню 1 куб.м. стічних вод з вмістом забруднень у межах допустимих концентрацій забруднюючих речовин, тому проведення розрахунків суми додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднень є неможливим. Вважає безпідставним посилання скаржника на незастосування господарським судом положень ст. 6 ЗУ Про питну воду та питне водопостачання, оскільки така встановлює принципи державної політики у сфері питної води та є загальною нормою, яка не повязана із вирішенням спору.

Щодо визначення позивачем при здійсненні розрахунку показника 0,33% від вартості тарифу на водовідведення, відповідач зазначає, що такий визначено довільно, без проведення будь-яких розрахунків, якими б підтверджувалися витрати виробничої собівартості позивача на очищення стічних вод з вмістом забруднень в межах допустимих концентрацій. При цьому, встановлення тарифу 0,33% призводить до штучного збільшення вартості цього тарифу і є втручанням виконавчого комітету у процес ціноутворення.

В судовому засіданні 07.11.2018 оголошено перерву до 05.12.2018.

У судовому засіданні 05.12.2018 сторони участь уповноважених представників забезпечили, які надали пояснення по суті вимог апеляційної скарги та просили врахувати їх при винесені постанови.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Як вбачається із матеріалів справи, 13.10.2009 між позивачем та відповідачем укладено договір № 300058 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі, відповідно до умов якого водоканал надає послуги у забезпеченні питною водою та прийманні стічних вод, а абонент користується послугами: здійснює забір води з водопроводу, скид стічних вод у каналізацію і сплачує вартість наданих послуг на умовах, які визначені договором та чинним законодавством України, зокрема: Законом України Про питну воду і питне водопостачання, Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, Правилами технічної експлуатації систем комунального водопостачання та водовідведення, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації міст та селищ України, Правилами приймання стічних вод підприємств у систему міської каналізації Львова (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.2.7. договору, абонент зобовязується не перевищувати встановлені ліміти водоспоживання і водовідведення та допустимі концентрації забруднювальних речовин в контрольних колодязях на каналізаційних випусках абонента.

Згідно з п. 5.1. договору, термін його дії один рік. Договір вважається переукладеним на новий термін на тих самих умовах, якщо за один місяць до його припинення жодна зі сторін не заявить про закінчення його дії (п. 5.2. договору).

01.12.2011 між сторонами у справі укладено договір № 217 про приймання наднормативно забруднених стічних вод, який укладено згідно з вимогами п. 6.5. Державних правил та п. 4.2.3. місцевих Правил і зумовлено неможливістю абонента забезпечити виконання умов договору № 300058 стосовно дотримання показників якості стічних вод, встановлених Лімітом № 1549 (на скид забруднюючих речовин у систему міської каналізації), виданим відповідачу згідно з умовами Договору № 300058.

Відповідно до положень договору № 217, водоканал приймає наднормативно забруднені стічні води, а абонент здійснює скид наднормативно забруднених стічних вод у систему міської каналізації з перевищенням допустимих концентрацій забруднюючих речовин і сплачує додаткову плату за приймання водоканалом наднормативно забруднених стічних вод.

Позивачем 30.01.2012 доведено відповідачу тимчасовий ліміт № 1698 на скид забруднювальних речовин в систему міської каналізації, зі встановленим строком дії від 01.01.2012 до закінчення дії угоди про приймання наднормативно забруднених стічних вод.

Договором № 217 та тимчасовим лімітом № 1698, визначено максимально допустимі концентрації забруднюючих речовин у стічних водах абонента.

За умовами п. 3.6. договору № 300058 та п. 4.3. договору № 217, факт скиду абонентом стічних вод із перевищенням допустимих концентрацій забруднюючих речовин зумовлює виникнення у нього обовязку зі сплати додаткової плати, розрахованої відповідно до місцевих Правил.

В порядку передбаченому п. 2.1.3. договору № 30058 та п.п. 3.1.4., 3.2.4. Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Львова, 20.03.2012 та 29.03.2012 позивачем в присутності представника відповідача проведено відбори контрольної вибіркової проби стічних вод, що скидаються абонентом у систему міської каналізації, відбір води здійснено у контрольному колодязі № 1, про що складено акт № 4488 та акт № 4505. Як вбачається з актів № 4488 та № 4505, проби для проведення контрольного аналізу запломбовано та передано представнику абонента для проведення останнім контрольного аналізу згідно вимог п. 7.2.17 місцевих Правил.

За результатами проведених аналізів Хіміко-бактеріологічної лабораторії ЛМКП Львівводоканал оформлено результати вимірювань № 99 та № 121 та встановлено, що відповідачем перевищено розмір допустимих концентрацій хлоридів та сухого залишку встановлених договором № 217 та тимчасовим лімітом № 1698. Внаслідок чого позивач, на підставі договору № 300058 та відповідно до п.п. 8.1., 8.4. місцевих Правил здійснив нарахування додаткової плати відповідно до розрахунку від 05.04.2012 № 4362/36 на суму 1 627 614, 00 грн.

Із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивач провівши їх перерахунок із застосуванням нормативу плати встановленого на рівні 0,33 частки від тарифу у п. п. 8.2, 8.2.2 місцевих Правил, який, відповідно додатку 10.9 місцевих Правил, використано у розрахунку від 05.04.2018 № 4362/36, просив стягнути з відповідача додаткову плату за результатами перерахунку її величини у загальному розмірі 537 112, 29 грн.

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначається Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190, які є обовязковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні обєкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Пунктом 1.4 Правил № 190 визначено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 № 37, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 26.04.2002 за № 403/6691, а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Згідно п. 8.4.3. місцевих Правил, у випадку порушення Правил стосовно вимог до складу і властивостей стічних вод підприємств, що скидаються в міську каналізацію, підприємства-порушники сплачують додаткову плату як водоканалу за водовідведення (обчислену за підвищеним коефіцієнтом кратності), так і на рахунок міського фонду охорони навколишнього природного середовища (п. п. 8.4.5, 8.4.9). При цьому тарифи і обєми визначаються згідно з груповим рахунком за послуги водопостачання і водовідведення за розрахунковий період, в якому було виявлене порушення. Розрахунковий коефіцієнт кратності визначається за формулою, яка наведена в п.8.4.3. місцевих Правил. Коефіцієнт кратності (Кк) для Розрахунку з урахуванням наднормативного скиду кількох речовин та інших порушень не може бути більшим за 10. Коефіцієнт кратності при перевищенні фактичної концентрації над допустимою лише однієї речовини не може перевищувати 5 (за умови відсутності Дозволу на скид -9) (п. 8.4.4. місцевих Правил).

Згідно п. 8.2. місцевих Правил, при перевищенні вмісту забруднювальних речовин у стічних водах підприємств, що скидаються у міську каналізацію, порівняно з встановленими Правилами, підприємства сплачують водоканалу плату за скид наднормативних забруднень, яка нараховується за нормативом плати за очищення 1 куб. м стічних вод з вмістом забруднень у межах допустимих концентрацій (Нп), який встановлюється як частка від тарифу за послуги водовідведення.

Відповідно до п. 8.2.1. місцевих Правил, для розрахунку плати підприємства за скид нормативно забруднених стічних вод (п. 8.4.5. даних Правил) застосовується показник частки від тарифу за послуги водовідведення: Чт = 1.

Пунктом 1.2. Інструкції передбачено, що нею встановлено єдиний на території України порядок встановлення та стягнення плати за скиди промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів і поширюється на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації, та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів. З аналізу п.1.2. Інструкції випливає, що приписи Інструкції щодо встановлення єдиного порядку та стягнення плати за скид стічних вод у системи каналізації населених пунктів є обовязковими.

Розділом ІІ Інструкції передбачено нормативи плати за скид стічних вод підприємств у системи каналізації населених пунктів, зокрема, згідно з пунктом 2.3 Інструкції, нормативи плати за скид понаднормативних забруднень у системи каналізації населених пунктів (Нп) установлюються в місцевих Правилах приймання на рівні виробничої собівартості очищення 1 куб. м стічних вод з вмістом забруднень у межах установлених в місцевих Правилах приймання допустимих концентрацій забруднюючих речовин. Виробнича собівартість очищення 1 куб. м стічних вод визначається згідно з Порядком формування тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, затвердженим наказом Держбуду України від 27.06.2001 № 139.

Однак, як вірно встановлено господарським судом на момент виникнення спірних правовідносин сторін, Порядок формування тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, затверджений наказом Держбуду України від 27.06.2001 № 139, втратив свою чинність згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 № 45. В той час чинним був Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги. Отже, виробнича собівартість очищення 1 куб. м стічних вод повинна визначатися згідно зі зазначеним порядком.

Як зазначено в п. 3.2. Інструкції, при перевищенні рівня вмісту забруднюючих речовин у стічних водах підприємств, що скидаються у систему каналізації, порівняно з встановленими місцевими правилами приймання, підприємства сплачують водоканалу плату за скид понаднормативних забруднень, яка нараховується за нормативами плати за очищення 1 куб. м. стічних вод з вмістом забруднень в межах допустимих концентрацій (Нп), обсягом скинутих наднормативно забруднених стічних вод (Упз) та коефіцієнтом кратності (Кк), який враховує рівень небезпеки скинутих забруднень для технологічних процесів очищення стічних вод та екологічного етапу водойми.

Положеннями Інструкції встановлена єдина для усіх регіонів України формула визначення плати за скид наднормативно забруднених стічних вод. Зазначеною Інструкцією не передбачено можливості розрахунку додаткової плати за скид стічних вод в договірному чи позадоговірному порядку.

Колегія суддів зазначає, що в порядку господарського судочинства слухалася справа № 5015/3041/12 за участі тих же сторін про стягнення додаткової плати за скид вод з перевищенням допустимих забруднень за інший період, та у постанові від 15.02.2018 Верховним судом встановлено, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог є відсутність документів щодо підтвердження показника виробничої собівартості ЛМКП Львівводоканал по очищенню 1 куб. м стічних вод з вмістом забруднень у межах допустимих концентрацій забруднюючих речовин, який є одним із складових частин формули розрахунку додаткової плати за скид понаднормативних забруднень та повинен дорівнювати виробничій собівартості очищення 1 куб. м стічних вод згідно вимог пункту 3.2 Інструкції, що унеможливлює проведення розрахунку суми додаткової плати за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій забруднень на підставі актів відбору проб № 4545 від 03.05.2012 та № 4604 від 30.05.2012, результатів вимірювань № 180 та № 277, яка підлягає сплаті ПрАТ Компанія Ензим на користь позивача у відповідності до вимог Інструкції.

Згідно зі статтею 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання.

Частиною другою статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів закріплено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, судове рішення це основний акт правосуддя, акт реалізації конституційних повноважень органу державної, судової влади, яким вирішується правовий спір від імені держави Україна. Тому для держави і суспільства незаперечний інтерес становить повага до судового рішення, визнання обовязковості його виконання, довіра до прийнятих судами рішень.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі Брумареску проти Румунії №28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

З врахуванням висновків Верховного суду, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що виробнича собівартість очищення 1 куб. м. стічних вод з вмістом забруднень у межах допустимих концентрацій має бути підтверджена відповідними первинними документами. Однак позивач, наполягаючи на застосуванні коефіцієнта 0,33 від вартості тарифу на водовідведення не надав підтверджуючих документів, на підставі яких ним застосовано цей коефіцієнт для проведення розрахунку додаткової плати за скид наднормативно забруднених стічних вод. В матеріалах справи також відсутні документи щодо підтвердження показника виробничої собівартості ЛМКП Львівводоканал по очищенню 1 куб.м. стічних вод з умістом забруднень у межах допустимих концентрацій забруднюючих речовин.

Окрім того, згідно з п. 8.2. місцевих Правил, частка 0,33 застосовується для розрахунку питомої вартості приймання наднормативно забруднених стічних вод до угоди про якість (додаток 10.9), та її застосування для визначення величини додаткової плати не передбачено.

Відтак, із врахуванням відсутності однієї зі складових частин формули розрахунку додаткової плати за скид понаднормативних забруднень, який повинен дорівнювати виробничій собівартості очищення 1 куб. м стічних вод, відсутня можливість правильного обрахування додаткової плати за скид наднормативних забруднень, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. (ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального права).

Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Сплачений скаржником судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції в порядку положень ст. 129 ГПК України слід залишити за скаржником.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст. ст. 86, 129, 240, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Львівського міського комунального підприємства Львівводоканал, м.Львів вих. № б/н від 15.09.2018 (вх. ЗАГС № 01-05/271/18 від 17.10.2018) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 13.08.2018 у справі № 5015/3137/12 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку встановленому ст.ст. 287,288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 10.12.2018.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.