Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2018 р. м. Рівне Справа № 918/214/18

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Войтюка В.Р., за участю секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи

за позовом Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія"

до Фізична особа-підприємець Панчук Віктор Петрович

про відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 14 133,54 грн.

За участю представників сторін:

від позивача, Самойленко П.М., довіреність № 2105 від 31.08.18 року - в режимі відеоконференції;

від відповідача, Мороз Л.С., довіреність № ордер серія РН489 №119 від 01.09.18 року.

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

11 квітня 2018 року Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Панчука Віктора Петровича про стягнення в сумі 14 133 грн. 54 коп.

Позов мотивований тим, що через неповідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, останній поніс збитки у вигляді виплати страхового випадку, враховуючи те, що відповідачем не виконаний обов'язок щодо повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, а у відповідності до норм законодавства, неповідомлення страховика про ДТП є підставою для стягнення страховиком коштів, які були виплачені 3 особам, в результаті ДТП в порядку регресу, тому позивач просить суд стягнути з відповідача 14 133 грн. 54 коп. збитків в порядку регресу.

У судовому засіданні 03 грудня 2018 року представник позивача просив суд позов задовольнити в повному обсязі з урахуванням усіх пояснень та доказів.

03 вересня 2018 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказав на безпідставність позову, наголошував, що доказів того, що водій транспортного засобу перебуває у трудових відносинах із відповідачем матеріали справи не містять, вказував на ту обставину, що позивачем не надано оригіналу полісу, а наявна в матеріалах справи копія не є належним доказом по справі, зазначав про те, що чинне законодавство України не містить такого обов'язку, як повідомлення страховика впродовж трьох днів про настання ДТП.

У судовому засіданні 03 грудня 2018 року підтримав викладені у відзиві на позовну заяву позицію, просили суд в задоволенні позову відмовити з урахуванням додаткових пояснень.

Заяви та клопотання у справі

21 вересня 2018 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи адвокатського запиту та відповіді на адвокатський запит.

03 жовтня 2018 року до канцелярії суду від представника позивача в порядку ст. 166 ГПК України надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій останній спростовує твердження відповідача у відзиві на позовну заяву та просить суд задоволити позов у повному обсязі.

10 жовтня 2018 року до канцелярії суду від представника відповідача в порядку ст. 167 ГПК України надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив позивача, в яких останній заперечує доводи викладені позивачем у відповіді на відзив на позовну заяву та просить суд у задоволенні позову відмовити.

21 листопада 2018 року від відповідача через канцелярію суду надійшли письмові пояснення в яких останній зазначає про безпідставність тверджень позивача наведених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву.

26 листопада 2018 року позивачем подано пояснення, в яких останній наголошує на безпідставності тверджень відповідача щодо відсутності в матеріалах справи оригіналу полісу

30 листопада 2018 року через канцелярію суду позивачем подано письмові пояснення щодо правової позиції висловленої у постанові Верховного суду України від 29.05.2018 року.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою господарського суду від 12 квітня 2018 року позовну заяву залишено без руху, зобов'язано Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви.

Ухвалою господарського суду від 04 травня 2018 року позовну заяву і додані до неї документи повернуто Приватному акціонерному товариству "Українська пожежно-страхова компанія" без розгляду.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 19 липня 2018 року апеляційну скаргу позивача Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" задоволено, ухвалу господарського суду Рівненської області у справі № 918/214/18 скасовано, а матеріали справи передано до господарського суду першої інстанції для розгляду по суті.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 15 серпня 2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/214/18, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10 вересня 2018 року.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 10 вересня 2018 року відкладено підготовче засідання на 10 жовтня 2018 року.

Ухвалою господарського суду від 10 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 918/214/18 до судового розгляду по суті на 05 листопада 2018 року.

Ухвалою господарського суду від 05 листопада 2018 року відкладено розгляд справи по суті на 19 листопада 2018 року.

Ухвалою господарського суду від 19 листопада 2018 року відкладено розгляд справи по суті на 03 грудня 2018 року.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин

01 жовтня 2013 року між Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" та Панчуком Віктором Петровичем було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_4 (надалі - поліс).

У відповідності до умов вказаного полісу страхування позивач взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки "Renault", державний реєстраційний номер "НОМЕР_3", сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

22.12.2013 року о 09 год. 10 хв. в м. Києві по вул. Заболотного, мала місце дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля "Renault", державний реєстраційний номер "НОМЕР_3" під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля "Renault" державний реєстраційний номер "НОМЕР_5", під керуванням ОСОБА_6.

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу "Renault" державний реєстраційний номер "НОМЕР_5" було завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.

Відповідно до Постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 10.02.2014 року ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

З огляду на вищевказане, страховик пошкодженого внаслідок дорожньо- транспортної пригоди автомобіля "Renault" державний реєстраційний номер "НОМЕР_5" - ПрАТ "СК "Провідна" - звернувся до Страховика - позивача з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом НОМЕР_4.

На підставі страхового акту № ОЦ/000/005/15/0015 від 03.04.2015 року власнику автомобіля "Renault" державний реєстраційний номер "НОМЕР_5", позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 14 133 грн. 54 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 488 від 07.04.2015 року.

Докази відхилені судом

Докази надані сторонами для суду не відхилялися.

Мотивована оцінка аргументів сторін, підстави їх відхилення і висновок суду

В позовній заяві від 11 квітня 2018 року позивач звернувся із позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути збитки в порядку регресу.

Матеріалами справи стверджено, що транспортний засіб який належить для відповідача був застрахований у позивача, і такий транспортний засіб потрапив у ДТП.

Суд зазначає, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак на підставі ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно п. "ґ" п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

В свою чергу ст. 33 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Отже, з урахуванням зазначеного, чинним законодавством України на власників транспортних засобів (водіїв) покладено обов'язок повідомляти страховика про ДТП, які відбулися за участю застрахованого автомобіля.

Як вбачається з матеріалів справи, з моменту дорожньо-транспортної пригоди до цього часу відповідачем не було письмово або в інший спосіб, повідомлено страховика про вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду, доказів протилежного представником відповідача до матеріалів справи не долучено.

З вищенаведеного вбачається те, що в розумінні ст. ст. 11, 993, 1166, 1172, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у відповідача виникло зобов'язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого Позивачем страхового відшкодування за Полісом №АС/1764031.

Отже, право регресної вимоги виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування, як зазначалося, 07 квітня 2015 року, що підтверджується платіжним дорученням № 488 від 07.04.2015 року на суму 13 133 грн. 54 коп.

Матеріалами справи стверджено, з метою досудового врегулювання спору відповідачеві було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу.

З матеріалів справи суд вбачає, що ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку.

З усього зазначеного вище в сукупності суд вбачає, що позивач правомірно звернувся до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ЦК України (п.8 ч.2 ст.16), що узгоджується з умовами договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності НОМЕР_4.

Отже, з зазначеного вбачається, що позов про стягнення з відповідача збитків в порядку регресу в сумі 14 133 грн. 54 коп. є обґрунтованим та підтвердженим, а тому підлягає до задоволення.

Також, приймаючи рішення, судом були враховані твердження відповідача про те, що ОСОБА_5 (особа яка вчинила ДТП) не перебував в трудових правовідносинах з відповідачем, а отже позов пред'явлений до ФОП Панчука В.П. безпідставно.

Як було зазначено вище, за ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Матеріалами справи стверджено, що автомобіль який спричинив ДТП, належить для відповідача по справі, зазначений факт відповідачем не спростований.

Суд констатує, що відповідачем не надано жодних договорів оренди, підряду, жодних доказів, на якій правовій підставі останній передав транспортний засіб (джерело підвищеної небезпеки) для особи яка вчинила ДТП (ОСОБА_5.), або іншим особам.

Також відповідачем не долучено до матеріалів справи жодних доказів того, що його транспортний засіб марки "Renault", державний реєстраційний номер "НОМЕР_3", був викрадений невідомими особами.

З зазначеної вище норми права суд вбачає, що відповідальність перед третіми особами несе власник транспортного засобу, або особа яка в передбачений законодавством спосіб володіє, користується або розпоряджається рухомим майном.

Оскільки відповідачем не надано доказів того, що транспортний засіб передавався для ОСОБА_5 або іншим особам за відповідними договорами, відтак і відповідальність за вчинену ДТП несе саме власник транспортного засобу, зокрема ФОП Панчук В.П.

Щодо наданого адвокатського запиту і відповіді ДФС у Рівненській області, суд констатує, що зазначені документи жодним чином не вказують на відсутність трудових правовідносин у відповідача, а підтверджують що податковий розрахунок сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку від податкового агента ФОП Панчука В.П. не надходили.

Крім того, відповідач наголошував на тій обставині, що у постанові Голосіївського районного суду м.Києва від 10.02.2014 року зазначено про те, що ОСОБА_5 працює водієм у ПП "Панчук", на переконання відповідача ПП "Панчук" не має ніякого відношення до ФОП Панчука В.П.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів, зокрема витягів з реєстру, довідок тощо, про те що ПП "Панчук" взагалі існує.

Крім того, судом встановлено, що зазначені твердження щодо працевлаштування ОСОБА_5 у ПП "Панчук" зазначено у вступній частині рішення суду, в якій судом не надавалася оцінка жодним доказам.

За таких обставин, суд вбачає, що твердження про те що ОСОБА_5 працює водієм у ПП "Панчук" не доведений будь якими доказами, відтак до уваги судом не приймаються.

Отже, твердження відповідача про відсутність трудових відносин між відповідачем та ОСОБА_5 судом до уваги не приймаються.

Також, відповідач зазначав про те, що відсутні правові підстави, передбачені ст.38 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", для задоволення позову і сам факт неповідомлення про ДТП не є підставою для регресу.

Згідно із підпунктом "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року №6-186цс16, у разі якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного суду України від 19.11.2018 року у справі №621/2403/16-ц.

Також, суд зазначає, що виходячи з правого аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника забезпеченого транспортного засобу, якщо він не повідомив про настання ДТІІ.

Правовий висновок з даного питання був викладений в постанові Верховного Суду України від 12.02.2014 року у справі №6-1цс14, яка прийнята на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах, відповідно до якої неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року №3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника/водія забезпеченого транспортного засобу у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Таким чином, Верховний Суд України у вищевказаній постанові наголосив, що вимоги Закону №1961-IV зобов'язують страхувальника/водія забезпеченого транспортного засобу повідомляти страховика про ДТП в порядку та в строки відповідно до п. 33.1 ст. 33 Закону, невиконання вказаної вимоги закону надає право страховику після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія транспортного засобу, який спричинив ДТІІ, в порядку ст. 38 Закону.

Враховуючи усе зазначене вище, суд вбачає, що твердження відповідача є безпідставними, а тому судом до уваги не приймаються.

Крім того, представник відповідача наголосив, що у позивача повинен міститися дублікат поліса №АС/1764031, оскільки відповідно до п. 17.4 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі", у разі втрати страхового поліса страховик зобов'язаний протягом семи календарних днів безкоштовно видати дублікат цього поліса на підставі заяви страхувальника. У разі втрати дубліката умови його повторної видачі визначаються договором.

З огляду на такі твердження суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявна довідка Видана відділом ДАІ Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві, в даній довідці зазначено, що на момент вчинення ДТП 22.12.2013 року, у автомобіля "Renault" д/н ВК1838ВВ наявний поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі АС/1764031 з терміном дії до 29.09.2014 року, виданий ПрАТ "УПСК".

Дана інформація свідчить про те, що працівники ДАІ переконалися у наявності даного поліса та у його чинності на момент ДТП, в іншому випадку такі факти відображені у довідці не були.

Оригінал поліса, що оформлений на спеціальному бланку повинен зберігатися у страхувальника (відповідача), страховик (позивач) залишає собі інформаційний текст даної угоди. Договір обов'язкового страхування (Поліс) не містить жодного копіювального листа та укладається в одному екземплярі, страховик (позивач) уклавши даний договір вносить інформацію про нього до бази МТСБУ.

Уразі втрати поліса страхувальник (відповідач) у відповідності до п.17.4 Закону має право отримати його дублікат, до якого переносяться всі дані з попереднього поліса, проте даний дублікат виписується на новому бланку, котрий містить іншу серію та номер а також в пункті 11 (примітки) зазначається, що це дублікат поліса і вказується серія і номер втраченого.

Така особливість видачі дубліката пов'язана з тим, що бланки полісів виготовляються в одиничному екземплярі і не містять жодних додаткових дублюючих екземплярів.

З огляду на це єдиною особою котра може надати Бланк поліса встановленого зразка є відповідач по справі, додатково представником позивача надано роздруківку з бази МТСБУ стосовно поліса АС/1764031.

Враховуючи усе зазначене вище, суд вбачає, що твердження про недопустимість доказу, зокрема поліса АС/1764031 є безпідставними та надуманими, а тому судом до уваги не приймаються.

Джерела права й акти їх застосування

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст.16 ЦК України одним із способів захисту прав є стягнення збитків (матеріальної шкоди).

За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом

Відповідно до ст. 1166 Цивільного Кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Порушені права та інтереси позивача

Відповідно до п.2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Суд констатує, що спір про стягнення збитків в порядку регресу відноситься до юрисдикції господарського суду. Позивач правомірно звернувся до суду з даним позовом, оскільки вважав що через бездіяльність відповідача у порядку передбаченому законодавством останній зобов'язаний сплатити збитки для позивача в порядку регресу.

Судові витрати

Згідно частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У відповідності до статті 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

По справі в якості судових витрат заявлено оплату судового збору в розмірі 1 762 грн. 00 коп., оскільки позов задоволено в повному обсязі, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Панчука Віктора Петровича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_2) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ідентифікаційний код 20602681, реквізити: р/р: 1901 в ПАТ "Альфа-Банк", МФО: 300346) збитки в порядку регресу в розмірі: 14 133 (чотирнадцять тисяч сто тридцять три) грн. 54 коп. та 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати відповідний наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.12.2018 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 5 примірників:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40);

3 - представнику позивача рекомендованим (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40);

4 - відповідачу рекомендованим (АДРЕСА_1);

5 - представнику відповідача рекомендованим (33027, м. Рівне, вул. Київська, 12).