Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2018 р.                     м. Рівне                                Справа № 918/616/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Рижого Б. А., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНАГРОХІМ"

до Приватного підприємства "МІНЕРАЛІЗ"

про стягнення коштів в сумі 889 865 грн 00 коп.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ДОНАГРОХІМ" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Приватного підприємства "МІНЕРАЛІЗ" про стягнення коштів в сумі 889 865 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов, укладеного між ТОВ "ДОНАГРОХІМ" та ПП "МІНЕРАЛІЗ", договору поставки мінеральних добрив від 18.01.2018 року № 36. Як зазначає позивач, відповідач поставку міндобрив не здійснив та передоплату в розмірі 877 200 грн 00 коп., яку позивач просить стягнути, не повернув. Крім того, позивачем за користування чужими грошовими коштами нараховані проценти в розмірі 12 665 грн. 00 коп., які останній також просить суд стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 24.09.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18 жовтня 2018 року.

12 жовтня 2018 року від представника відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що попередня оплата здійснена позивачем несвоєчасно. Крім того, заперечує щодо нарахованих позивачем процентів за користування чужими грошима у зв'язку з тим, що договором поставки від 18.01.2018 року № 36 розмір процентів не встановлений, та законодавством не передбачено можливість застосування до договору поставки положень ЦК України що стосуються позики. За наведеного просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 18.10.2018 року підготовче засідання відкладено на 20.11.2018 року.

23 жовтня 2018 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив від 22.10.2018 року, згідно з якою позивач вважає твердження відповідача викладені у відзиві необґрунтованими та безпідставними, оскільки останнім 12.07.2018 року та 13.07.2018 року складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні згідно отриманих від Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНАГРОХІМ" коштів в сумі 435 200 грн 00 коп. та 442 000 грн 00 коп. Також зазначає, що позивачем правомірно здійснено нарахування процентів за користування чужими грошима.

Ухвалою від 20.11.2018 року закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 05.12.2018 року.

Представники сторін у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоч про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення та розписка про призначення розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

18 січня 2018 року між Приватним підприємством "Мінераліз" (далі - Постачальник) та "ДОНАГРОХІМ" (далі - Покупець) укладено Договір поставки мінеральних добрив №36 (далі - Договір) (арк.с. 12-14).

Згідно з п.п. 1.1., 1.2. Договору Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Покупця, а Покупець прийняти мінеральні добрива (агрохімікати), в подальшому Товар, та оплатити його на умовах цього Договору. Ціна, кількість, асортимент, терміни і пункти поставки Товару обумовлюються в специфікаціях до цього Договору, які погоджуються сторонами попередньо, додаються до цього Договору та є його невід'ємною частиною.

Попередня оплата в розмірі 100% вартості партії товару, зазначеної у специфікації, має бути перерахована Постачальнику протягом строку, вказаного в рахунку-фактурі та специфікаціях до даного Договору (п.4.1. Договору).

Відповідно до п. 4.2. Договору оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2018 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання сторонами (п. 10 Договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплений печатками сторін.

11 липня 2018 року між Постачальником та Покупцем були підписані Специфікації №2 та №3 до Договору (а.с. 15, 18).

За Специфікацією №2 Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити амоній сульфат гранульований тип 1 (біг-бег) у кількості 68.000 тон. Загальна сума за даною Специфікацією з ПДВ складає 435 200, 00 грн. Поставка Товару здійснюється протягом 30 днів з моменту зарахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Відповідно до Специфікації №3 Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити амоній сульфат гранульований тип 1 (біг-бег) у кількості 68.000 тон. Загальна сума за даною Специфікацією з ПДВ складає 442 000, 00 грн. Поставка Товару здійснюється протягом 30 днів з моменту зарахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

На виконання умов Договору та Специфікацій відповідач виставив позивачу рахунки на оплату №393 від 11.07.2018 року на загальну суму 435 200, 00 грн (арк.с. 16) та №394 від 11.07.2018 року на загальну суму 442 000, 00 грн (арк. с. 19)

Позивачем на підставі платіжних доручень №245 та №248 від 12.07.2018 року сплачено обумовлену Договором та Специфікаціями вартість мінеральних добрив у сумі 877 200, 00 грн. (арк.с. 17, 20).

Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Доказом здійснення господарської операції є первинні документи, які містять необхідні для обліку господарської операції дані.

Таким чином попередня оплата відповідачу здійснена відповідно до умов укладеного між сторонами Договору та чинного законодавства, що підтверджуються платіжними дорученнями №245 та №248 від 12.07.2018 року.

Також слід зазначити, що за приписами п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов’язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Судом встановлено, що 12.07.2018 року та 13.07.2018 року Приватним підприємством "Мінераліз" складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні згідно отриманих від Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНАГРОХІМ" коштів в сумі 435 200 грн 00 коп. та 442 000 грн 00 коп. (арк. с. 36-37)

Отже, вказане вище свідчить про належне виконання позивачем своїх зобов’язань за Договором та Специфікаціями до нього.

22 серпня 2018 року позивач звернувся до відповідача із претензією №054 від 22.08.2018 року щодо повернення передоплати у загальній сумі 877 200 грн 00 коп. впродовж трьох днів або поставки товару. Вказана претензія отримана відповідачем 27.08.2018 року.

Крім того, 31.08.2018 року позивач повторно звернувся до відповідача з претензією №060 від 30.08.2018 року щодо повернення передоплати у загальній сумі 877 200 грн 00 коп. впродовж трьох днів з дня отримання претензії. Вказана претензія отримана відповідачем 06.09.2018 року.

Однак, вказані претензії були залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Станом на час розгляду цієї справи доказів виконання зі сторони Приватного підприємства "Мінераліз" своїх зобов'язань по Договору та Специфікаціях суду не подано.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, - зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

За змістом ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Законодавець зазначає, що вимога про “повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні” означає, що у разі припинення зобов'язання через неможливість його виконання, яке виникло внаслідок обставин, за які жодна із сторін не відповідає, або у зв'язку із добровільною відмовою від зобов'язання обох сторін, сторона, що виконала своє зобов'язання повністю або частково, має право вимагати повернення виконаного.

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи, що належних доказів виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки, у строк встановлений як правочином так і Законом суду не надано, суд дійшов висновку про правомірність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 877 200 грн 00 коп.

При цьому, судом відхиляються твердження відповідача про те, що попередня оплата в сумі 877 200 грн 00 коп. здійснена позивачем несвоєчасно, а тому у відповідача відсутній обов'язок щодо повернення вказаної передоплати, оскільки останні не ґрунтується на жодних вимогах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи.

Також, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 12 665 грн. 00 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 12.08.2018 року по 10.09.2018 року. Так, обґрунтовуючи нарахування процентів та порядок їх обрахунку, позивач посилається на положення ст.ст. 8, 536, 693, 1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦКУ позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України визначають, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Отже, аналогію закону можна застосовувати лише у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин.

Позивач при розрахунку процентів за користування чужими грошовими коштами виходить із того, що договір позики та відносини стосовного вказаного договору є подібними до відносин, що регулюють пов'язані з користуванням чужими грошовими коштами, в даному випадку договору поставки та/або купівлі-продажу.

Проте, положення ст. 1048 ЦК України не можуть бути застосовані до відносин поставки (купівлі - продажу) щодо нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами, оскільки правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами внаслідок договору поставки і безпідставного збереження грошових коштів у вигляді суми попередньої оплати, не дає підстав суду дійти висновків, що такі правовідносини подібні за змістом, а тому відсутні підстави для застосування аналогії закону, передбаченої ст. 8 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 року у справі № 3-39гс15.

Відтак, підстави для задоволення позову у частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, нарахованих позивачем на підставі статей 536, 1048 ЦК України у суду відсутні та в цій частині у позові необхідно відмовити.

Відповідно до п. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Згідно ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Враховуючи викладене вище у сукупності, суд дійшов до висновку що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНАГРОХІМ" підлягає задоволенню частково, в частині стягнення із Приватного підприємства "Мінераліз" 877 200 грн 00 коп. коштів, отриманих в якості передоплати за мінеральні добрива.

У попередньому орієнтовному розрахунку судових витрат позивач визначив, зокрема, сплату ним судового збору у розмірі 13 347 грн 98 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 13 347 грн 98 коп., які підлягають відшкодуванню останньому внаслідок часткового задово-лення його вимог за рахунок відповідача в сумі 13 158 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "МІНЕРАЛІЗ" (35364, Рівненська область, Рівненський район, с. Грушвиця Друга, вул. Середній Гай, 1-А, оф. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОНАГРОХІМ" (84404, Донецька область, м. Красний Лиман, вул. Крупська, 3/3, ) передоплату в сумі 877 200 грн 00 коп. та судовий збір в сумі 13 158 грн 00 коп.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 12 665 грн 00 коп. процентів відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Рівненської області (п.17.5 ч.1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: https://court.gov.ua/sud5019/.

Суддя Церковна Н. Ф.