ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2018 року Справа № 918/275/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Дика А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Велес-Торг" на рішення Господарського суду Рівненської області від 04.07.2018 у справі № 918/275/18 (суддя Бережнюк В.В.)

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Велес-Торг"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юль Соф"

про стягнення заборгованості в сумі 54 877,64 грн.

за участі представників сторін:

позивача не з'явився;

відповідача не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 04.07.2018 у справі №918/275/18 в задоволені позову ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Велес-Торг" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юль Соф" про стягнення заборгованості в сумі 54 877,64 грн - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЕС-ТОРГ" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 04.07.2018 у справі № 918/275/18 позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Велес-Торг" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юль Соф" про стягнення заборгованості в сумі 54 877,64 грн задоволити повністю.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що суд оцінивши кожний доказ (групу доказів) окремо, не надав їм оцінки у їх сукупності. Зокрема, відповідач визнав наявність між сторонами договірних відносин що виникли на підставі договору; - факт часткової оплати (більше ніж на 75 % ) від загальної вартості поставленого товару; - заперечував проти позову лише з підстав неналежного оформлення видаткових накладних, зокрема, відсутності на них підпису уповноваженої особи відповідача на отримання товару, проте, не заперечував сам факт отримання товарів відповідачем за спірними поставками; - не зазначав, що між сторонами існують інші договірні або не договірні відносини; - відомості щодо обставин здійснення спірних господарських операцій у податкових та видаткових накладних повністю збігаються.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.08.2018 поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Рівненської області від 04.07.2018 у справі № 918/275/18, відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Велес-Торг" та розгляд справи призначено на 06.09.2018.

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юль Соф" надіслало до Рівненського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу вх..№28100/18 від 04.09.2018, в якому просить апеляційну скаргу ТзОВ "Велес-Торг" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 04.07.2018 у справі № 918/275/18 без змін.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 918/275/18 у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Розізнана І.В., суддя Василишин А.Р.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Велес-Торг" відкладено на 11.10.2018.

У відповідності до абз. 3 п. 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Указом Президента України № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Рівненський апеляційний господарський суд та створено Північно-західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку, Волинську, Житомирську, Рівненську та Хмельницьку області, з місцезнаходженням у місті Рівному.

Частиною 6 ст.147 Закону України Про судоустрій і статус суддів встановлено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

05.10.2018 в газеті "Голос України" опубліковано оголошення про початок роботи Північно-західного апеляційного господарського суду.

У відповідності до наказу керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду №992 від 01.10.2018 «Про комісію для передачі судових справ та матеріалів» згідно акта здачі судових справ від 03.10.2018 до Північно-західного апеляційного господарського суду передана апеляційна скарга ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Велес-Торг" у справі № 918/275/18.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №918/275/18 у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В., суддя Мельник О.В.

Згідно з ч.7 ст.31 ГПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На виконання п.2 ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 відповідач надіслав на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду пояснення щодо сплачених позивачу коштів в сумі 132 510,73 грн. та зазначив підстави, на яких здійснено оплату, а також надав платіжні доручення у вигляді належним чином засвідчених копій для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Велес-Торг" на рішення Господарського суду Рівненської області від 04.07.2018 у справі № 918/275/18 прийнято до провадження, розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Велес-Торг" та призначено на 11.12.2018.

Матеріалами справи підтверджується, що ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 про відкриття провадження у справі отримано сторонами у справі, зокрема позивачем - 01.11.2018, а відповідачем - 02.11.2018, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 147-148).

Позивач та відповідач не забезпечили явку повноважних представників в судове засідання 11.12.2018, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

У відповідності до ст.ст. 222, 223 ГПК України, здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол судового засідання.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що 01 квітня 2015 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Велес-Торг" (надалі - Постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юль Соф" (надалі - Покупець) було укладено договір поставки №102 2015 рік (надалі - Договір; арк.с. 8), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар згідно накладних відповідно до замовлень покупця, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати товар на умовах даного договору (а.с.8).

Згідно з п. 1.2. договору предметом поставки є товар (партія товару), вказаних у накладних (надалі товар). Під партією сторони розуміють товар, зазначений в окремій накладній.

Пунктом 1.3. договору встановлено, що асортимент, кількість та ціна товару погоджується сторонами і вказується в накладних, які є невід'ємною частиною договору. Суму договору складає сума всіх накладних, відповідно до яких здійснюється постачання товару (п. 1.4. договору).

Відповідно до п. 4.2. договору розрахунок за поставлений товар здійснюється готівкою або в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника, який вказаний в цьому договорі або повідомлений постачальником додатково.

При проведенні оплати покупець зобов'язаний вказувати у платіжних документах номер даного договору або накладної (п. 4.4. договору).

Згідно з п. 5.1. договору у випадку несвоєчасної оплати за отриманий товар покупець сплачує постачальнику штрафну неустойку (пеню) в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочки від суми неоплаченого товару.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015 або до повного виконання зобовязання за даним договором (п. 8.1. договору).

Як вбачається, із поданої позивачем належним чином завіреної копії договору поставки №102 2015 рік, даний договір підписаний зі сторони ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Велес-Торг", однак підпис зі сторони ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юль Соф" відсутній. При цьому, договір скріплено відбитками печаток обох сторін.

Як стверджує позивач, на виконання умов договору в період з 01.06.2017 по 31.12.2017 ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Велес-Торг" було поставлено ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юль Соф" товар на загальну суму 175 512,47 грн. на підтвердження вказаних обставин позивачем долучено до матеріалів справи видаткові накладні №518 від 12.06.2017 року на суму 39 000,01 грн., №607 від 05.07.2017 року на суму 42 003,84 грн., №670 від 16.08.2017 року на суму 31 505,80 грн., №699 від 15.09.2017 року на суму 31 500,00 грн., №789 від 10.10.2017 року на суму 31 502,22 грн. (а.с. 9-16).

В свою чергу відповідач частково оплатив поставлений товар на суму 132 510,73 грн., що підтверджується банківською випискою про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Велес-Торг" (а.с. 17). Таким чином, несплаченою залишилася сума 43 001 грн. 74 коп.

У зв'язку з несвоєчасним погашення боргу позивач нарахував відповідачу за період прострочення сплати 7 317,25 грн. - пені, 3 774,68 грн. - інфляційних втрат та 784,00 грн. - 3% річних.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію від 08 лютого 2018 року з вимогою сплати заборгованості в сумі 43 001 грн. 71 коп., яка залишена без відповідного реагування (а.с. 18).

Позивач, з метою захисту своїх прав 02.05.2018 року звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 43 001 грн. 74 коп. заборгованості за основним зобов'язанням, 7 317,25 грн. пені, 3 774,68 грн. інфляційних втрат та 784,00 грн. 3% річних, на підставі договору поставки № 102 2015 рік від 01.04.2015 року, посилаючись на невиконання з боку відповідача умов договору №102 2015 рік щодо своєчасного та повного розрахунку за отриманий від позивача на підставі видаткових накладних товар.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Чинне законодавство встановлює обов'язкові вимоги до документів (за формою та змістом), що мають підтверджувати виконання господарських зобов'язань. Загальні вимоги до вказаних документів встановлені у ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також - у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88, зареєстрованого Мін'юстом України 05.06.1995 за № 168/704, де визначені обов'язкові реквізити первинних документів. Крім того, до первинних документів включаються додаткові реквізити в залежності від характеру операції.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську діяльність та підтверджує її здійснення.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарських операцій, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, згідно з п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно ч. 1 п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку визначено, зокрема, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Як встановлено судом першої інстанції та як свідчать матеріали справи, видаткові накладні не підписані представником ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юль Соф", у видаткових накладних, копії яких додані до позовної заяви і якими позивач підтверджує факт поставки товару відповідачу саме за договором поставки № 102 2015 рік від 01.04.2015 року, відсутні посилання на номер та дату договору, на який покликається позивач, як на підставу позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що видаткові накладні №518 від 12.06.2017 року, №699 від 15.09.2017 року, №789 від 10.10.2017 року з боку покупця скріплено відбитками печатки ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юль Соф", в той час як видаткові накладні №607 від 05.07.2017 року, №670 від 16.08.2017 року з боку покупця скріплено відбитками печатки ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Серп Торг", яке взагалі не є стороною спірних правовідносин.

Статтею 58.1 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб'єктом господарювання печатки не є обов'язковим.

Відбиток печатки не може бути обов'язковим реквізитом будь-якого документа, що подається суб'єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Копія документа, що подається суб'єктом господарювання до органу державної влади або органу місцевого самоврядування, вважається засвідченою у встановленому порядку, якщо на такій копії проставлено підпис уповноваженої особи такого суб'єкта господарювання або особистий підпис фізичної особи - підприємця. Орган державної влади або орган місцевого самоврядування не вправі вимагати нотаріального засвідчення вірності копії документа у разі, якщо така вимога не встановлена законом.

Наявність або відсутність відбитка печатки суб'єкта господарювання на документі не створює юридичних наслідків.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем дійсно існують відносини з приводу купівлі-продажу товарів. Так, позивач поставляв товари відповідачу, а останній у свою чергу здійснював оплату за отримані товари.

Однак, Договір №102 2015 рік від 01.04.2015 зі сторони відповідача не підписаний, а наявність на ньому печатки відповідача з огляду на ст. 58.1 ГК України не створює юридичних наслідків. При цьому, ні позивач ні відповідач не надали суду доказів, які б свідчили про фактичне прийняття до виконання сторонами саме Договору №102 2015 рік від 01.04.2015.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами дійсно відбувалися поставки та оплати товарів. Проте у даному випадку вказані документи не можуть підтверджувати факт поставки товарів на виконання умов конкретного договору, оскільки у цих документах взагалі відсутнє посилання на номери та дати договорів. Зокрема, згідно банківської виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Велес-Торг" вбачається, що перерахунок грошових коштів ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Юль Соф" здійснювався з призначенням платежу "За товари отримані згідно накладної" та "За товари отримані згідно договору постачання". При цьому, у призначенні платежу також відсутні посилання на конкретний номер та дату договору чи накладної, на які покликається позивач, як на підставу позовних вимог.

Порушення правил оформлення первинних документів не спричиняє їх недійсність, але безпосередньо впливає на можливість доведення стороною обставин, на підтвердження яких вона подала відповідні документи. (Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.08.2018 у справі N 916/43/18).

Окрім того, обґрунтовуючи свої вимоги позивач покликається на відображення у податковій звітності господарських операцій по наведених вище накладних.

Колегія суддів звертає увагу, що такі дії відбуваються у встановленому чинним законодавством порядку, та є підставою для формування фінансової та податкової звітності підприємства. З приводу цього, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно підпункту "а" пункту 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (абзаци перший - третій пункту 198.2 цієї статті).

Згідно ст. 201 ПК України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця. При здійсненні операцій з постачання товарів платник податку - продавець товарів (позивач) зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Враховуючи викладене, відповідач має право, отримавши товар від позивача по накладним, зазначити про це у податковій звітності щодо податку на додану вартість та визначити своє право на формування податкового кредиту в обсязі поставок позивача.

Слід зазначити, що надані позивачем витяг з Єдиного реєстру податкових накладних та податкові накладні, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних жодним чином не підтверджують факту поставки товарів по договору поставки №102 2015 рік від 01.04.2015, оскільки така реєстрація здійснюється позивачем без участі чи повідомлення відповідача.

Згідно ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються судом письмовими та речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Стаття 43 ГПК України закріплює обов'язок суду оцінювати докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи те, що норми Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, були створені належні умови та здійснені всі необхідні дії для надання сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції бере до уваги вказані обставини справи та приходить до висновку, що позивачем не доведено факту поставки товарів для відповідача згідно договору поставки №102 2015 рік від 01.04.2015 року, а тому безпідставними є стягнення з відповідача 43 001 грн. 74 коп. заборгованості за цим договором та нарахування за ним до стягнення 7 317,25 грн. пені, 3 774,68 грн. інфляційних втрат та 784,00 грн. 3% річних.

Не є підставою для стягнення заборгованості накладні №518 від 12.06.2017 року, №699 від 15.09.2017 року, №789 від 10.10.2017 року, оскільки оформлені без дотримання вимог частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.п. 2.4., 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, а отже не слугують належним та допустимим доказом здійснення поставки товару.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищезазначене, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, враховуючи вищезазначені положення законодавства та обставини справи у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 227, 229, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Велес-Торг" на рішення Господарського суду Рівненської області від 04.07.2018 у справі №918/275/18 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "12" грудня 2018 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.