ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2018 р. Справа№ 910/11361/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Дідиченко М.А.

Зубець Л.П.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: Перетятько С.М. - представник за довіреністю № 18-0014/19783 від 06.04.2018

від інших учасників судового процесу: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Національного банку України

на рішення Господарського суду міста Києва, ухваленого 10.09.2018, повний текст якого складений 13.09.2018

у справі № 910/11361/17 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива»

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про звернення стягнення на предмет іпотеки за укладеним між позивачем та відповідачем іпотечним договором від 29.12.2009, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 2370, а саме на: адміністративні і складські приміщення загальною прощею 523,6 кв. м., що знаходяться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Пилипа Орлика (вул. Васильєва, вул. Володимира Великого), буд. 4. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.01.2005 за реєстровим № 110 Басай Р.М., приватним нотаріусом Івано-Франковського міського нотаріального округу та зареєстрованого в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації 25.01.2005 за реєстровим № 1740394, в рахунок погашення заборгованості третьої особи за кредитним договором № 61/09 від 29.12.2009 з додатковими угодами до нього: від 09.04.2010, від 11.06.2010, від 07.10.2011, від 28.11.2011, від 07.06.2012, від 31.10.2012, від 28.11.2012, від 26.02.2014, від 01.12.2014, від 23.12.2014, від 26.02.2015, від 12.03.2015 та за кредитним договором № 12/09/5 від 13.05.2014 з додатковими угодами до нього № 1 від 23.12.2014, № 2 від 04.06.2014, № 3 від 01.12.2014, № 4 від 23.12.2014 та № 5 від 26.02.2015 в загальній сумі 3 013 577 808,21 грн., з яких:

- за кредитним договором № 61/09 від 29.12.2009: заборгованість за кредитом - 800 000 000,00 грн., заборгованість за процентами - 77 654 794,51 грн., штраф (п. 2.3.11 Кредитного договору) - 30 000,00 грн.;

- за кредитним договором № 12/09/5 від 13.05.2014: заборгованість за кредитом - 2 000 000 000,00 грн., заборгованість за процентами - 135 863 013,70 грн., штраф (п. 2.3.16 Кредитного договору) - 30 000,00 грн.

При цьому, позивач просив встановити спосіб реалізації предмета іпотеки відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження та встановити початкову ціну реалізації предмета іпотеки 5 443 800 грн. без ПДВ.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2018, повний текст якого складений 13.09.2018, у справі № 910/11361/17 позов задоволено повністю:

- звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.12.2009, укладеним між позивачем та відповідачем, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Гуд Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 2370, а саме: адміністративні та складські приміщення загальною площею 523,6 кв. м., що знаходяться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Орлика Пилипа (вул. Васильєва, вул. Володимира Великого), буд. 4,

в рахунок погашення заборгованості третьої особи за кредитним договором №61/09 від 29.12.2009 у розмірі 877 684 794,51 грн., що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 800 000 000,00 грн., заборгованості по процентам у розмірі 77 654 794,51 грн. та штрафу у розмірі 30 000,00 грн., та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014 у розмірі 2 135 893 013,70 грн., що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 2 000 000 000,00 грн., заборгованості по процентам у розмірі 135 863 013,70 грн. та штрафу у розмірі 30 000,00 грн.;

- встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації у розмірі 13 345 360,00 грн. (з урахуванням звіту про незалежну оцінку майна станом на 31.05.2018).

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що матеріалами справи підтверджений факт наявності у третьої особи заборгованості за спірними кредитними договорами у заявленій до стягнення сумі, з огляду на що позивач, відповідно до приписів чинного законодавства, має право звернути стягнення на предмет іпотеки за укладеним з відповідачем іпотечним договором від 29.12.2009.

Визначаючи початкову ціну предмету іпотеки, суд першої інстанції не прийняв поданий позивачем Звіт про оцінку нежитлової нерухомості - адміністративно-складських приміщень літ. А, загальною площею 523,6 кв.м., що розташовані за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Пилипа Орлика, буд. 4, складений станом на 20.02.2017 суб'єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Увекон» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №583/16 від 01.08.2016), згідно з яким ринкова вартість вказаного об'єкту оцінки становить 5 443 800,00 грн., пославшись на те, що:

- у вказаному звіті зазначено, що датою оцінки є 20.02.2017, проте як приклади об'єктів нерухомості, які були використані суб'єктом оціночної діяльності для визначення ринкової вартості предмета іпотеки, оцінювачем долучено до звіту оголошення про продаж аналогічних об'єктів від 04.03.2017, від 23.02.2017, від 07.03.2017, тобто датовані пізніше дати оцінки;

- у Звіті про оцінку, наданому позивачем, зазначено, що строк дії звіту становить 12 місяців, з огляду на що, враховуючи, що звіт було складено 20.02.2017, строк дії вказаного звіту станом на дату розгляду справи у суді закінчився;

- у Звіті про оцінку, наданому позивачем, зазначено, що технічні характеристики об'єктів оцінки прийняті на підставі наданої замовником (НБУ) документації; використані при проведенні оцінки об'єктів дані, одержані від замовника, приймаються як достовірні. Доступ для ідентифікації і фото фіксації для виконавця був організований частково. З причин обмеженого доступу вся інформація стосовно технічного стану, внутрішніх перепланувань та наявності інженерних комунікацій прийнята від замовника на основі наданих ним документів, що свідчить про те, що оцінка предмета іпотеки, ринкова вартість якої визначена на рівні 5 443 800,00 грн. та вказана у звіті, наданому позивачем, проводилась суб'єктом оціночної діяльності без повного огляду предмета іпотеки (об'єкта оцінки) та на підставі наданої позивачем інформації (зокрема, суб'єктом оціночної діяльності було здійснено огляд та фотофіксацію лише зовні об'єкта оцінки - відповідно до протоколу огляду об'єкту нерухомості від 02.03.2017 та листа суб'єкта оціночної діяльності);

- суд сумнівно оцінює визначену суб'єктом оціночної діяльності ринкову вартість предмета іпотеки - 5 443 800,00 грн. станом на 20.02.2017, оскільки відповідно до п.п. 5 та 9 іпотечного договору від 29.12.2009 ринкова вартість предмета іпотеки була визначена на рівні 12 202 498,00 грн. (тобто, значно більшою), а відомостей щодо будь-яких змін щодо предмета іпотеки (руйнація, знищення, тощо), які б могли вплинути на зниження вартості нерухомого майна, матеріали справи не містять.

За таких обставин, та враховуючи те, що призначена з метою визначення ринкової вартості предмета іпотеки за Іпотечним договором від 29.12.2009 ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі № 910/11361/17 судова оціночно-будівельна експертиза, з огляду на те, що відповідачем у даній справі не було проведено оплату експертизи, проведена не була, суд першої інстанції визначив початкову ціну предмета іпотеки виходячи з наданого відповідачем 16.07.2018 Звіту про незалежну оцінку майна - адміністративні і складські приміщення, загальною площею 523,6 кв.м., що належать відповідачу, за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Пилипа Орлика, буд. 4 (станом на 31.05.2018) та рецензії на вказаний звіт, складеної Всеукраїнською громадською організацією «Всеукраїнська спілка експертів оцінювачів», де зазначено, що звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, які не вплинули на достовірність оцінки.

Не погоджуючись з рішенням, Національний банк України звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 у справі № 910/11361/17 в частині початкової ціни реалізації предмета іпотеки та «Звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 29.12.2009, укладеним між Національним банком України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія», посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Гуд Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 2370, а саме: адміністративні та складські приміщення загальною площею 523,6 кв. м., що знаходяться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Орлика Пилипа (вул. Васильєва, вул. Володимира Великого), буд. 4,

в рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009 у розмірі 877 684 794 грн. 51 коп., що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 800 000 000 грн., заборгованості по процентам у розмірі 77 654 794 грн. 51 коп. та штрафу у розмірі 30 000 грн., та в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014 у розмірі 2 135 893 013 грн. 70 коп., що складається із заборгованості по кредиту у розмірі 2 000 000 000,00 грн., заборгованості по процентам у розмірі 135 863 013,70 грн. та штрафу у розмірі 30 000,00 грн.

Встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною реалізації у розмірі 5 443 800,00 грн.»

В апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що рішення в оспорюваній частині винесене з порушення норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування вказаної позиції позивач послався на те, що:

- відповідачем порушено строк надання доказів, а саме Звіту про незалежну оцінку майна - адміністративні і складські приміщення, загальною площею 523,6 кв.м., що належать відповідачу, за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Пилипа Орлика, буд. 4 (станом на 31.05.2018), та не заявлено відповідне клопотання про його поновлення, такий доказ не було направлено позивачу та третій особі, а відтак, суд першої інстанції мав не брати до уваги такий доказ;

- не відповідає дійсності твердження суду першої інстанції про те, що Національним стандартами оцінки передбачено безпосереднє обстеження об'єкту оцінки виконавцем звіту, а всю необхідну інформацію для оцінки СОД «Увекон» отримав та зробив висновок про достатність інформації для ідентифікації та проведення оцінки;

- за умовами пп. 17.2-17.5 договору іпотеки відповідач зобов'язаний забезпечувати схоронність предмета іпотеки, не здійснювати перепланування, добудову та зміну його цільового призначення, а у випадку загрози втрати, пошкодження знищення або погіршення стану предмету іпотеки повідомити про це позивача не менше ніж у 2-х денний термін, тобто у разі необхідності внесення змін до технічної документації або погіршення сану предмету іпотеки відповідач мав повідомити про це позивача, в той час як жодних звернень до позивача не надходило, а відтак, не має жодних підстав стверджувати про те, що у позивача та СОД «Увекон» не було достатньо інформації для ідентифікації предмету іпотеки;

- зменшення поточної ринкової вартості предмету іпотеки, що визначена СОД «Увекон», в порівнянні з вартістю предмету іпотеки станом на дату укладення договору іпотеки є об'єктивним фактором і обумовлене кризовими явищами в економіці України та підвищенням цін у всіх сегментах ринку нерухомості;

- в спірному договорі іпотеці ціна предмету іпотеки була визначена виходячи з звіту про незалежну оцінку, виконаному СОД ТОВ «Бізнес-центр «Екпертиза», оцінювач Назарук Н.Б., проте за результатами розгляду звернення позивача Фондом державного майна України наказом ФДМ України від 13.04.2018 № 508 оцінювача Назарука Н.Б. позбавлено (анульовано) спеціалізації 1.1 «Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі земельних ділянко та майнових прав на них»;

- наданий відповідачем Звіт про незалежну оцінку майна - адміністративні і складські приміщення, загальною площею 523,6 кв.м., що належать відповідачу, за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Пилипа Орлика, буд. 4 (станом на 31.05.2018) містить недоліки та викликає обгрунтвані сумніви щодо його достовірності та правильності;

- згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду у спорах щодо звернення стягнення на майно лише не зазначення в резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення для правильного розгляду справи.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач просив долучити додані до апеляційної скарги додаткові докази, а саме копії:

- листа позивача вих.№ 12-0007/63122 від 13.09.2017 на ім'я Фонду державного майна України;

- листів Фонду державного майна України вих.№ 10-59-21701 від 16.11.2017, вих.№ 10-59-7508 від 13.04.2018 на ім'я позивача;

- рецензії від 18.10.2017 на копію Звіту про вартість адміністративно-складських приміщень, загальною площею 523,6 кв.м., що знаходяться по вул. Орлика Пилипа (вул. Васильєва, вул. Володимира Великого), буд. 4, м. Івано-Франківськ;

- інформація про проведення оцінювачем огляду об'єкта оцінки.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2018 справа № 910/11361/17 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Дідиченко М.А.

Ухвалою від 05.11.2018 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Дідиченко М.А.:

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 у справі № 910/11361/17;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 15.11.2018;

- учасникам процесу роз'яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- розгляд справи № 910/11361/17 призначено на 11.12.2018 о 14:20;

- сторони попереджено, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою в розгляді апеляційної скарги.

Щодо клопотання позивача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме копій:

- листа позивача вих.№ 12-0007/63122 від 13.09.2017 на ім'я Фонду державного майна України;

- листів Фонду державного майна України вих.№ 10-59-21701 від 16.11.2017, вих.№ 10-59-7508 від 13.04.2018 на ім'я позивача;

- рецензії від 18.10.2017 на копію Звіту про вартість адміністративно-складських приміщень, загальною площею 523,6 кв.м., що знаходяться по вул. Орлика Пилипа (вул. Васильєва, вул. Володимира Великого), буд. 4, м. Івано-Франківськ;

- інформації про проведення оцінювачем огляду об'єкта оцінки,

колегія суддів зазначає таке.

Враховуючи, що позивач додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспореного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

Частинами 3, 4 п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 № 7 встановлено, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 ГПК. У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази.

Позивач, як на підставу для підтвердження неможливості подати вказані докази до суду першої інстанції, послався на те, що про наявність Звіту про оцінку майна (станом на 31.05.2018), поданого відповідачем до суду першої інстанції, він дізнався лише на стадії дослідження доказів, а отже, не зміг подати свої заперечення та докази на підтвердження своїх заперечень.

Щодо вказаного колегія суддів зазначає таке.

З матеріалів справи слідує, що відповідний Звіт про оцінку майна (станом на 31.05.2018) та рецензію на нього відповідачем було надано до матеріалів суду 16.07.2018 на стадії підготовчого засідання.

Водночас відповідач копії таких документів позивачу не направив, що є порушенням приписів ч. 9 ст. 80 ГПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе, з метою дотримання балансу інтересів всіх учасників судового процесу, залучити додані позивачем до апеляційної скарги додаткові докази та розглядати справу з їх урахуванням.

Водночас колегія суддів зауважує позивачу на тому, що його посилання на те, що про наявність таких доказів він дізнався лише на стадії дослідження доказів, спростовуються наявними в матеріалах справи документами, а саме, змістом ухвали суду від 16.07.2018 та технічним записом судового засідання від 03.09.2018 (з 11:33:46 до 11:34:05), з якого слідує, що представник відповідача у судовому засіданні посилається на надані ним документи.

Станом на 11.12.2018 до Київського апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу та жодних клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідач та третя особа представників в судове засідання не направили, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача та третьої особи за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

29.12.2009 позивач як кредитор та Товариство з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Фінансова ініціатива», правонаступником якого є третя особа, як позичальник уклали між кредитний договір № 61/09 (а.с. 50-53 т. 1), відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит на суму 800 000 000,00 грн. на строк з 29.12.2009 по 24.11.2010 за ставкою на рівні облікової ставки НБУ, збільшеної на 2% пункти (у розмірі 12,25%), з таким графіком погашення кредиту: 29.10.2010 - 300,00 млн.грн.; 24.11.2010 - 500,00 млн.грн. У разі зміни облікової ставки НБУ, плата за кредит відповідно змінюється. Базова кількість днів для нарахування процентів - 365 днів.

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору №61/09 від 29.12.2009 під забезпечення кредиту, серед іншого, надається нерухоме майно майнового поручителя - відповідача (місцезнаходження: 1) м. Івано-Франківськ, вул. Орлика Пилипа, буд. 4; 2) Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Гірника, буд. 1; 3) Івано-Франківська обл., м. Яремче, вул. Дачна).

Згідно з п. 1.3 Кредитного договору №61/09 від 29.12.2009 позичальник сплачує проценти за користування кредитом щомісячно в передостанній робочий день місяця до 13 години - за період з першого по останнє число поточного місяця - та разом з поверненням кредиту.

У подальшому, між сторонами неодноразово укладались договори про внесення змін до Кредитного договору №61/09 від 29.12.2009, якими сторони змінювали строк сплати позичальником процентів за користування кредитом, викладаючи відповідний графік погашення відсотків.

Договором про внесення змін від 26.02.2014 сторони дійшли згоди викласти пункт 1.1 Кредитного договору №61/09 від 29.12.2009 у новій редакції, зазначивши, що кредитор надає позичальнику кредит на суму 800 000 000,00 грн. на строк з 29.12.2009 до 30.11.2015. Погашення кредиту здійснюється за наступним графіком: 30.12.2014 - 66 898 334 грн.; 30.01.2015 - 67 838 000,00 грн.; 27.02.2015 - 67 838 000,00 грн.; 31.03.2015 - 67 838 000,00 грн.; 30.04.2015 - 67 838 000,00 грн.; 29.05.2015 - 67 838 000,00 грн.; 30.06.2015 - 67 838 000,00 грн.; 31.07.2015 - 67 838 000,00 грн.; 31.08.2015 - 67 838 000,00 грн.; 30.09.2015 - 67 838 000,00 грн.; 30.10.2015 - 67 838 000,00 грн.; 30.11.2015 - 54 721 666,00 грн.

Процента ставка за користування кредитом встановлюється на рівні облікової ставки НБУ плюс 2 процентних пункти. Станом на 26.02.2014 процентна ставка становить 8,5%. При зміні облікової ставки НБУ в процесі виконання кредитного договору позичальник з дати набрання чинності нової облікової ставки самостійно перераховує розмір процентної ставки. Базовою кількістю днів для нарахування процентів/пені є фактична кількість днів місяці/фактична кількість днів у році.

Договором про внесення змін від 12.03.2015 сторони доповнили пункт 1.1 Кредитного договору №61/09 від 29.12.2009, зазначивши, що на період з 02.03.2015 по 10.06.2015 процентна ставка за користування кредитом становить 21,5% річних.

Згідно з п. 1.4 Кредитного договору №61/09 від 29.12.2009 в редакції Договору про внесення змін від 26.02.2015 позичальник нараховує та сплачує нараховані проценти за користування кредитом щомісячно в останній робочий день місяця та одночасно з кінцевим строком погашення кредиту. Сторони домовились перенести з лютого-травня 2015 року до 10.06.2015 терміни сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року, травень 2015 року.

Договором про внесення змін від 26.02.2015 сторони дійшли згоди, що погашення кредиту здійснюється позичальником на наступним графіком: 10.06.2015 - 406 088 334,00 грн.; 30.06.2015 - 67 838 000,00 грн.; 31.07.2015 - 67 838 000,00 грн.; 31.08.2015 - 67 838 000,00 грн.; 30.09.2015 - 67 838 000,00 грн.; 30.10.2015 - 67 838 000,00 грн. та 30.11.2015 - 54 721 666,00 грн.

Згідно з п. 1.4 Кредитного договору №61/09 від 29.12.2009 в редакції Договору про внесення змін від 26.02.2014 позичальник нараховує та сплачує нараховані проценти за користування кредитом щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, та одночасно з кінцевим строком погашення кредиту, на визначений в пункті рахунок.

Згідно з п. 3.2 Кредитного договору №61/09 від 29.12.2009 в редакції Договору про внесення змін від 28.11.2012 кредитний договір набирає чинності з дня його підписання і діє до повного виконання зобов'язань за цим договором.

13.05.2014 позивач як кредитор та третя особа як позичальник уклали Кредитний договір № 12/09/5 (а.с. 75-79 т.1), відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 2 000 000 000,00 грн. на строк з 13.05.2014 до 30.12.2016 включно шляхом збільшення ліміту за відкритою кредитною лінією відповідно до кредитного договору №12/09 від 16.02.2009. Процента ставка за користування кредитом не підлягає коригуванню, її розмір встановлюється на рівні подвійної облікової ставки НБУ та становить 19% річних.

Додатковим договором № 1 від 28.05.2014 до Кредитного договору №12/09/5 від 13.05.2014 сторони дійшли згоди, що розмір процентної ставки становить 14,25% річних.

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору №12/09/5 від 13.05.2014 в редакції Додаткового договору № 2 від 04.06.2014 датою погашення кредиту в сумі 2 000 000 000,00 грн. є 30.12.2019.

Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору №12/09/5 від 13.05.2014 позичальник нараховує та сплачує нараховані проценти за користування кредитом щомісячно в останній робочий день поточного місяця та одночасно з кінцевим строком погашення кредиту.

Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору №12/09/5 від 13.05.2014 в редакції Додаткового договору № 5 від 26.02.2015 позичальник нараховує та сплачує нараховані проценти за користування кредитом щомісячно в останній робочий день місяця та одночасно з кінцевим строком погашення кредиту. Сторони домовились перенести з лютого 2015 - травня 2015 року до 10.06.2015 терміни сплати нарахованих процентів за користування кредитом за січень 2015 року, лютий 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року, травень 2015 року.

Статтею 3 Кредитного договору №12/09/5 від 13.05.2014 сторони погодили, що кредитний договір вважається укладеним з дати його підписання та діє до повного виконання сторонами, взятих на себе зобов'язань.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що позивач належним чином виконав свої обов'язки за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009 та Кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014, надавши позичальнику кредити в сумі 800 000 000,00 грн. та 2 000 000 000,00 відповідно, що сторонами не заперечується та підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами та виписками з банківського рахунку (а.с. 22-49 т. 1), проте третя особа своїх зобов'язання з повернення кредитних коштів не виконала у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладені позивачем та третьою особою Кредитні договори є кредитними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

У відповідності до норм статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як слідує з матеріалів справи, третя особа свої зобов'язання з повернення кредитів та своєчасної сплати відсотків за їх користування виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом на дату винесення рішення заборгованість щодо повернення кредитних коштів становить 800 000 000,00 грн. за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009 та 2 000 000 000,00 грн. за Кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014.

Крім того, позивачем за період з 01.01.2015 по 23.06.2015 нараховано третій особі як позичальнику проценти за користування кредитом за Кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014 у розмірі 135 863 013,70 грн., та за період з 01.01.2015 по 23.06.2015 проценти за користування кредитом за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009 у розмірі 77 654 794,51 грн.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

Дії відповідача є порушенням грошових зобов'язань, тому є підстави для застосування встановленої кредитними договорами відповідальності.

Згідно з п. 2.2.10 Кредитного договору №61/09 від 29.12.2009, у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених цим договором, кредитор має право стягувати штраф у розмірі 30 000,00 грн.

Згідно з п. 2.2.9 Кредитного договору №12/09/5 від 13.05.2014, кредитор має право у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених цим договором, стягнути з позичальника штраф у сумі 30 000,00 грн.

З огляду на невиконання третьою особою своїх зобов'язань за Кредитним договором №61/09 від 29.12.2009 та Кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2014 щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, вірним є висновок суду першої інстанції про обґрунтованість нарахування позивачем штрафу в порядку п. 2.2.10 Кредитного договору №61/09 від 29.12.2009 та п. 2.2.9 Кредитного договору №12/09/5 від 13.05.2014.

За таких обставин, доведеним є наявність у третьої особи заборгованості за спірними кредитними договорами у загальній сумі 3 013 577 808,21 грн., з яких:

- за кредитним договором № 61/09 від 29.12.2009: заборгованість за кредитом - 800 000 000,00 грн., заборгованість за процентами - 77 654 794,51 грн., штраф (п. 2.3.11 Кредитного договору) - 30 000,00 грн.;

- за кредитним договором № 12/09/5 від 13.05.2014: заборгованість за кредитом - 2 000 000 000,00 грн., заборгованість за процентами - 135 863 013,70 грн., штраф (п. 2.3.16 Кредитного договору) - 30 000,00 грн.

Слід зазначити і про те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції а ні третя особа, а ні відповідач не надали жодних заперечень проти розмірів заборгованості за кредитними договорами, в тому числі щодо сум заборгованості та правильності нарахування процентів за користування кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

29.12.2009 позивач як іпотекодержатель та відповідач як іпотекодавець уклали Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуд Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 2370 (а.с. 154-156 т. 1), яким забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору №61/09 від 29.12.2009.

Договором № 3 від 19.08.2014 сторони внесли доповнення до Іпотечного договору від 29.12.2009, зазначивши, що вказаним іпотечним договором також забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з Кредитного договору №12/09/5 від 13.05.2014.

Відповідно до п. 5 Іпотечного договору від 29.12.2009, предметом іпотеки, загальною ринковою вартістю 12 202 498 грн. 00 коп., є адміністративні та складські приміщення загальною площею 523,6 кв.м., що знаходяться за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Орлика Пилипа (вул. Васильєва, вул. Володимира Великого), буд. 4.

Відповідно до п. 9 Іпотечного договору від 29.12.2009 вартість предмета іпотеки за погодження сторін складає 12 202 498,00 грн.

Відповідно до п. 15.8 Іпотечного договору від 29.12.2009 іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь зобов'язання, передбаченого кредитним договором, воно не буде виконано.

Згідно з п. 15.10 Іпотечного договору від 29.12.2009 у разі звернення стягнення на предмет застави за умовами цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмета іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання, відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно зі статтею 11 вищевказаного закону, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку»:

- у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ч. 1);

- положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (ч. 2);

- вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (ч. 3).

Відповідно до умов Іпотечного договору від 29.12.2009, позивач 06.04.2017 направив третій особі письмове повідомлення-вимогу щодо усунення порушень за Кредитним договором № 61/09 від 29.12.2009 та за Кредитним договором № 12/09/5 від 13.05.2014 (вих. № 18-0013/24987 від 05.04.2017) (а.с. 93-38 т.1), в якому вказав про наявність спірної заборгованості у загальній сумі 3 013 577 808,21 грн. та просив сплатити вказану суму за визначеними у повідомленні реквізитами не пізніше 30 календарних днів з дня направлення даної вимоги, зазначивши про те, що у випадку невиконання цієї вимоги позивач буде змушений звернути стягнення на передане в іпотеку майно.

Аналогічну за змістом вимогу (вих. № 18-0013/24988 від 05.04.2017) (а.с. 103-108 т. 1) позивач направив і відповідачу.

На доказ направлення вказаних документів до матеріалів справи долучено копії відповідних описів вкладення, списків цінних листів та списки згурпованих поштових відправлень та фіскальних чеків (а.с. 99-102, 109-111 т. 1).

Відповідач та третя особа на вказані листи не відповіли, у встановлені строки спірну заборгованість не погасили.

Отже, згідно з умовами Кредитного договору № 61/09 від 29.12.2009, Кредитного договору № 12/09/5 від 13.05.2014, Іпотечного договору та відповідно до вимог законодавства, внаслідок порушення третьою особою та відповідачем прийнятих на себе зобов'язань позивач набув право задовольнити свої вимоги за вказаними кредитними договорами шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором.

При зверненні з цією апеляційною скаргою позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції як в частині визнання законними його вимог про стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.12.2009, так і в частині розміру наявної заборгованості за Кредитним договором № 61/09 від 29.12.2009 та Кредитним договором № 12/09/5 від 13.05.2014.

Частина 1 ст. 269 ГПК України встановлює, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас частина 4 вказаної статті встановлює, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи приписи ст. 269 ГПК України, а також те, що під час розгляду справи колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні судом першої інстанції спору сторін щодо визнання законними вимог позивача про стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29.12.2009, так і в частині розміру наявної заборгованості за Кредитним договором № 61/09 від 29.12.2009 та Кредитним договором № 12/09/5 від 13.05.2014, рішення суду першої інстанції в цій частині колегією суддів не переглядається.

Відповідно до п. 20 Іпотечного договору від 29.12.2009 звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених умовами цього договору, відповідно до ст. 24 та розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з п. 24 цього договору.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:

- загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

- опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

- заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

- спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;

- пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

- початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону (ст. 41 Закону України «Про іпотеку»).

Частиною 2 статті 43 Закону України «Про іпотеку» визначено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

З матеріалів справи слідує, що, судом першої інстанції встановлено початкову ціну предмета іпотеки в сумі 13 345 360,00 грн., яка визначена виходячи з наданого відповідачем 16.07.2018 Звіту про незалежну оцінку майна - адміністративні і складські приміщення, загальною площею 523,6 кв.м., що належать відповідачу, за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Пилипа Орлика, буд. 4 (станом на 31.05.2018) та рецензії на вказаний звіт, складеної Всеукраїнською громадською організацією «Всеукраїнська спілка експертів оцінювачів», де зазначено, що звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, які не вплинули на достовірність оцінки.

При цьому суд першої інстанції не прийняв поданий позивачем Звіт про оцінку нежитлової нерухомості - адміністративно-складських приміщень літ. А, загальною площею 523,6 кв.м., що розташовані за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Пилипа Орлика, буд. 4, складений станом на 20.02.2017 суб'єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Увекон» (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №583/16 від 01.08.2016), згідно з яким ринкова вартість вказаного об'єкту оцінки становить 5 443 800,00 грн., пославшись на те, що:

- у вказаному звіті зазначено, що датою оцінки є 20.02.2017, проте як приклади об'єктів нерухомості, які були використані суб'єктом оціночної діяльності для визначення ринкової вартості предмета іпотеки, оцінювачем долучено до звіту оголошення про продаж аналогічних об'єктів від 04.03.2017, від 23.02.2017, від 07.03.2017, тобто датовані пізніше дати оцінки;

- у Звіті про оцінку, наданому позивачем, зазначено, що технічні характеристики об'єктів оцінки прийняті на підставі наданої замовником (НБУ) документації; використані при проведенні оцінки об'єктів дані, одержані від замовника, приймаються як достовірні. Доступ для ідентифікації і фотофіксації для виконавця був організований частково. З причин обмеженого доступу вся інформація стосовно технічного стану, внутрішніх перепланувань та наявності інженерних комунікацій прийнята від замовника на основі наданих ним документів, що свідчить про те, що оцінка предмета іпотеки, ринкова вартість якої визначена на рівні 5 443 800,00 грн. та вказана у звіті, наданому позивачем, проводилась суб'єктом оціночної діяльності без повного огляду предмета іпотеки (об'єкта оцінки) та на підставі наданої позивачем інформації (зокрема, суб'єктом оціночної діяльності було здійснено огляд та фотофіксацію лише зовні об'єкта оцінки - відповідно до протоколу огляду об'єкту нерухомості від 02.03.2017 та листа суб'єкта оціночної діяльності);

- суд сумнівно оцінює визначену суб'єктом оціночної діяльності ринкову вартість предмета іпотеки - 5 443 800,00 грн. станом на 20.02.2017, оскільки відповідно до п.п. 5 та 9 іпотечного договору від 29.12.2009 ринкова вартість предмета іпотеки була визначена на рівні 12 202 498,00 грн. (тобто, значно більшою), а відомостей щодо будь-яких змін щодо предмета іпотеки (руйнація, знищення, тощо), які б могли вплинути на зниження вартості нерухомого майна, матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Водночас щодо наданих позивачем під час апеляційного перегляду додаткових доказів, які свідчать про те, що оцінювача Назарук Н.Б., який проводив оцінку, на підставі якої в Іпотечному договорі визначено ціну предмета, за результатами розгляду звернення позивача до Фонду державного майна України наказом ФДМ України від 13.04.2018 № 508 позбавлено (анульовано) спеціалізації 1.1 «Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості), у тому числі земельних ділянок та майнових прав на них», колегія суддів зазначає про те, що, по-перше, зміни до Іпотечного договору не вносились, а відтак, погоджена сторонами у договорі ціна предмета іпотеки і на даний час залишається 12 202 498,00 грн., а, по-друге, сам лише факт визнання звіту на підставі якого визначену ціну предмета іпотеки, таким, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, не свідчить про те, що ціна предмета іпотеки у вказаному звіті була завищена більш ніж в 2 рази, що фактично і хоче довести позивач.

При цьому колегія суддів зауважує позивачу на тому, що ним не надано належних та допустимих доказів як зменшення поточної ринкової вартості предмету іпотеки в порівнянні з вартістю предмету іпотеки станом на дату укладення Іпотечного договору, так і того, що наданий відповідачем Звіт про незалежну оцінку майна - адміністративні і складські приміщення, загальною площею 523,6 кв.м., про належать відповідачу, за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Пилипа Орлика, буд. 4 (станом на 31.05.2018), містить недоліки та викликає обґрунтовані сумніви щодо його достовірності та правильності.

Слід зазначити і про те, що при укладенні Іпотечного договору іпотекодержателя в повній мірі задовольняло визначення вартості спірного майна у розмірі 12 202 498,00 грн. (що станом на момент укладення договору згідно з офіційним курсом НБУ становило 1 532 014,81 долара США), однак з настанням підстав, необхідних для звернення стягнення на таке майно, позивач фактично просить його реалізувати за ціно 5 443 800 грн., що за курсом згідно з офіційним курсом НБУ становить 201 427,23 долара США, тобто в більш ніж в 7,5 разів менше за погоджену сторонами в Іпотечному договорі вартість.

Водночас, як встановлено вище, доказів такого зменшення поточної ринкової вартості предмета іпотеки в порівнянні з вартістю предмета іпотеки станом на дату укладення Іпотечного договору позивачем суду не надано.

До того ж, визначена у Звіті про незалежну оцінку майна - адміністративні і складські приміщення, загальною площею 523,6 кв.м., про належать відповідачу, за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Пилипа Орлика, буд. 4 (станом на 31.05.2018) та рецензії на вказаний звіт, складеної Всеукраїнською громадською організацією «Всеукраїнська спілка експертів оцінювачів», вартість заставного майна наближено відповідає погодженій сторонами в Іпотечному договорі вартості предмета іпотеки ще станом на грудень 2009 року, що додатково спростовує посилання позивача на завищений розмір визначеної експертизою вартості предмета іпотеки.

Щодо посилань позивача на порушення відповідачем строків подання доказів (вищевказаного звіту) та на те, що цей доказ не було направлено позивачу та третій особі, а відтак, суд першої інстанції мав не брати до уваги такий доказ, колегія суддів зазначає, що порушенням норм процесуального права за приписами ст. 277 ГПК України можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи, чого в даному випадку не сталося.

При цьому колегія суддів зауважує на такому.

Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» серед іншого встановлено, що датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Нормативно-правовими актами з оцінки майна можуть бути передбачені строки дії звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) від дати оцінки або дати її затвердження (погодження) замовником.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»:

- звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності;

- вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна;

- акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно. Якщо процедурами з оцінки майна для складання акта оцінки майна передбачене попереднє проведення оцінки майна повністю або частково суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна. Акт оцінки майна підлягає затвердженню керівником органу державної влади або органу місцевого самоврядування;

- зміст, форма, порядок складання, затвердження та строк дії акта оцінки майна встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у Звіті про оцінку, наданому самим позивачем, зазначено, що строк дії звіту становить 12 місяців, враховуючи те, що звіт було складено 20.02.2017, строк дії вказаного звіту станом на дату винесення оспорюваного рішення закінчився, а відтак, такий звіт в будь-якому випадку не може бути підставою для визначення вартості предмета іпотеки.

Також колегія суддів зауважує позивачу на тому, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 21.03.2018 у справі № 235/3619/15-ц та постанови Верховного Суду від 05.09.2018 у справі №202/30076/13-ц, згідно з якою у спорах цієї категорії лише не зазначення у резолютивній частині рішенні суду ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень не звільняє суд першої інстанції від виконання вимог Закону, зокрема ст. 39 Закону України «Про іпотеку» щодо визначення у рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації саме в грошовому вираженні на що у цій справі наполягає саме позивач, який не був позбавлений права викласти заявлені ним позовні вимоги у іншій редакції.

Колегія суддів зазначає й про те, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» та ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», у випадку нереалізації на електронних торгах спірного предмету іпотеки за ціною, визначеною у рішенні, на повторних торгах ціна зменшується до 80, а згодом і до 70 відсотків та, відповідно, буде наближатися до ціни, яку позивач вважає справедливою, в той час як реалізація предмету іпотеки за вищою ціною надасть саме позивачу права отримати більше грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за спірними кредитними договорами.

За таких обставин, та враховуючи те, що призначена з метою визначення ринкової вартості предмета іпотеки за Іпотечним договором від 29.12.2009 ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі № 910/11361/17 судова оціночно-будівельна експертиза, з огляду на те, що відповідачем у даній справі не було проведено оплату експертизи, проведена не була, суд першої інстанції правомірно визначив початкову ціну предмета іпотеки в сумі 13 345 360,00 грн. виходячи з наданого відповідачем 16.07.2018 Звіту про незалежну оцінку майна - адміністративні і складські приміщення, загальною площею 523,6 кв.м., що належать відповідачу, за адресою: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Пилипа Орлика, буд. 4 (станом на 31.05.2018) та рецензії на вказаний звіт, складеної Всеукраїнською громадською організацією «Всеукраїнська спілка експертів оцінювачів», де зазначено, що звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, які не вплинули на достовірність оцінки.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Національного банку України задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 у справі № 910/11361/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 у справі № 910/11361/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 у справі № 910/11361/17 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/11361/17.

Повний текст постанови складено: 13.12.2018

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді М.А. Дідиченко

Л.П. Зубець