ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

12.12.2018

Справа № 910/15243/18

За заявою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

Про забезпечення позову

За позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Київська обл., м. Бориспіль)

до Приватного акціонерного товариства “Авіакомпанія “Міжнародні авіалінії України” (м. Київ)

про стягнення 173.729.633,33 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства “Авіакомпанія “Міжнародні авіалінії України” про стягнення 173.729.633,33 грн. заборгованості за послуги з аеронавігаційного обслуговування.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем умов Договору № 6/2-18 від 01.01.18. про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування.

10.12.18. від Державного підприємства обслуговування повітряного руху України надійшла заява про забезпечення позову, у якій заявник просить суд забезпечити позов шляхом:

- накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, цінні папери, що належать та/або підлягають передачі ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" і знаходяться у нього чи в інших осіб;

- накладення арешту на корпоративні права в частині, що належать ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України";

- заборони акціонерам ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" вчинення будь-яких дій направлених на відчуження або придбання акцій товариства;

- заборони ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" вчинення будь-яких дій щодо його реорганізації, припинення (шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Наявність підстав для забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" має заборгованість перед ДП обслуговування повітряного руху України за надання послуг з аеронавігаційного обслуговування в сумі 173.729.633,33 грн. за Договором № 6/2-18 від 01.01.18. про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування.

Заявник вказує, що станом на теперішній час ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" не тільки не вживає жодних заходів спрямованих на оплату існуючої заборгованості, а навпаки, в порушення умов Договору, не здійснює оплату виставлених йому рахунків.

Таким чином, заявник стверджує, що подальші дії ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" щодо непогашення наявної заборгованості та невиконання умов Договору можуть унеможливити подальше стягнення такої заборгованості на користь державного підприємства та призвести до порушення безпеки та економічної ефективності аеронавігаційного обслуговування користувачів у Повітряному просторі, що становить загрозу для економіки і безпеки держави, оскільки Украерорух входить до Переліку об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 р.№83.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як передбачено ч. ч. 1-4 ст. 137 вказаного Кодексу, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з'ясування питань, пов'язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою, та подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Проте, заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ухилення відповідача від виконання рішення суду, чи вчинення ним дій, які б свідчили про те, що невжиття заходів до забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Положення ст. 136 ГПК України пов’язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтованим доказуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК, яке застосовується в якості гарантії задоволення вимог позивача.

Звертаючись з позовною заявою позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти з підстав невиконанням відповідачем умов Договору № 6/2-18 від 01.01.18. про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування, при цьому в заяві про забезпечення позову позивач просить суд накласти арешт на рухоме, нерухоме майно, цінні папери відповідача, на його корпоративні права та просить заборонити вчиняти дії відповідачу та його акціонерам.

За вказаних підстав суд дійшов висновку, що відсутній безпосередній зв'язок між предметом позову та заходами забезпечення позову, які просить вжити позивач, враховуючи підстави, якими така заява обґрунтована.

Крім вказаного, подана заява не містить обґрунтування доцільності вжиття кожного із заявлених заходів забезпечення позову та інших відомостей, потрібних для забезпечення позову, таких як зазначення, яке саме майно слід піддати арешту, кому воно належить і на яких правових підставах, у кого і за якою адресою воно знаходиться; зазначення на які саме корпоративні права позивач просить суд накласти арешт.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями ст. 139 Господарського процесуального кодексу України передбачено, серед іншого, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

При цьому, як передбачено положеннями ст. 141 Кодексу, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв'язку із забезпеченням позову.

Разом з тим, заява Державного підприємства обслуговування повітряного руху України не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення; не містить обґрунтування того, що вжиття заявлених заходів забезпечення позову не призведе до порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, та не призведе до понесення ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" збитків, у разі задоволення заяви про забезпечення позову.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про те, що заявником не підтверджено достатніми доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування заявлених заходів забезпечення позову; наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

За таких обставин, суд вважає доводи та вимоги заяви про забезпечення позову недоведеними та необґрунтованими належним чином, а відтак, заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

За приписами ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

На підставі викладеного, враховуючи положення Глави 8 Розділу І ГПК України, оскільки заяву про забезпечення позову судом розглянуто, тому витрати Державного підприємства обслуговування повітряного руху України по сплаті судового збору в сумі 881,00 грн. (сплаченого платіжним дорученням № 5468 від 03.12.18.) за розгляд заяви про забезпечення позову, відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 123, 136-140, 234, 235 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Державному підприємству обслуговування повітряного руху України в задоволенні заяви № 1-26.9-5925 від 06.12.18. про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 12.12.18. та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя           Т.М. Ващенко