ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову та вжиття заходів зустрічного забезпечення

"13" грудня 2018 р.                     м. Ужгород                              Справа № 907/720/18

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши заяву малого підприємства «Надія», м. Тячів б/н від 11.12.2018 про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти товариства з обмеженою відповідальністю «Шкала-Енерджі», м. Тячів у межах суми заявлених позовних вимог

У справі за позовом малого підприємства «Надія», м. Тячів до товариства з обмеженою відповідальністю «Шкала-Енерджі», м. Тячів про стягнення суми 381.330,00грн.

Представники сторін: без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 381330,00грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за договором оренди №25/А від 20.06.2014 у зв’язку з порушенням строків його повернення, посилаючись на порушення відповідачем вимог ст.ст. 19, 42 Конституції України, ст.ст.626, 638, 631, 759, 785, 795 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 291 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 13.12.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі №907/720/18 та призначено підготовче засідання на 15.01.2019.

До позовної заяви позивачем подано також заяву про вжиття заходів до забезпечення позову накладення арешту на майно та грошові кошти товариства з обмеженою відповідальністю «Шкала-Енерджі», м. Тячів у межах суми заявлених позовних вимог. У підтвердження обгрунтованості своїх вимог позивач вказує на те, що повернення об’єкту оренди мало відбутись 31.12.2014 по закінченню укладеного між сторонами договору №25/А від 20.06.2014, однак до моменту подання позову не повернутий, а орендна плата не справляється, що свідчить про грубе порушення умов договору. Вказані обставини на думку заявника свідчать про недобросовісність та явний умисел в ухиленні від виконання взятих на себе зобов’язань щодо повернення об’єкту оренди, що порушує баланс інтересів сторін, внаслідок чого відповідач отримує безпідставну перевагу в договірних відносинах, а на позивача покладається надмірний й необгрунтований тягар у вигляді тривалого неодержання грошових коштів на які він претендує проте не може розпорядитись.

Також просить суд взяти до уваги те, що необхідність забезпечення позову окрім іншого обґрунтовується й тим, що: позивачу невідомо про наявність у відповідача грошових коштів на рахунках, окрім того грошові кошти є активом, який легко може зникнути з банківських рахунків; наявне у відповідача нерухоме майно, може бути відчужене, що не гарантуватиме поновлення порушеного права позивача у випадку задоволення позову. Зокрема до цієї заяви додаються пропозиції продажу активів відповідача. Такі ж пропозиції також розміщені на офіційному сайті Херсонської торгово-промислової палати: https://www.tpp.ks.ua/rus/kompredlog/biznes/2601 -2017-08-01 .html та https://iiiventure.com.ua/investments/zavod-po-proizvodstvu-drevesnyh-pellet-v-zakarpatskoi-obiasti ; позивачу невідомо про наявність у відповідача рухомого майна, які вільно та безперешкодно можуть бути транспортовані в просторі, а тому з метою ухилення виконання зобов’язань можуть бути відчужені або приховані.

За таких умов, позивач (заявник) вважає, що захід забезпечення позову, який належить застосувати в даному випадку є накладення в межах позовних вимог арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України).

З метою виконання п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України, позивач (заявник) у випадку необхідності готовий здійснити шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як зазначає заявник, необхідність вжиття заходів забезпечення позову, викликана тим, що поведінка Відповідача свідчить про нехтування своїми обов’язками за Договором та відсутність намірів повернути орендоване майно. І така бездіяльність спричиняє відповідні збитки.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обгрунтувати необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обгрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З огляду на викладене, суд вбачає наявність зв’язку між заявленими позивачем заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах заявлених позовних вимог і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позивними вимогами, а також враховує, що вжиття відповідних заходів не впливатиме на господарську діяльність відповідача.

Суд погоджується з твердженням позивача про те, що є достатнє обґрунтоване припущення щодо здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «Шкала-Енерджі» дій щодо відчуження третім особам на момент виконання рішення суду відповідних об’єктів нерухомості (активів товариства), а тому враховуючи мотиви, викладені позивачем, пов'язаність предмету спору з заходами забезпечення позову, можливість утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову та невжиття заходів забезпечення, суд дійшов висновку про задоволення заяви малого підприємства «Надія» про забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Щодо обраного позивачем способу захисту шляхом накладення арешту на майно відповідача суд відзначає, що обраний захід до забезпечення позову не повинен мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості. Разом з тим, враховуючи наявність обставин щодо намірів ТОВ «Шкала-Енерджі» продажу власного нерухомого майна, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви в частині накладення арешту на майно відповідача в межах суми позову – 381.330,00 грн.

Згідно ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Заявником у поданій заяві вказується на те, що він готовий виконати обраний судом захід зустрічного забезпечення шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі визначеному судом.

Проте, в даному випадку, суд не вбачає необхідності в зустрічному забезпеченні, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач понесе збитки, у зв’язку із заявою позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 141, 234 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву малого підприємства «Надія» про забезпечення позову задовольнити.

2. Вжити наступні заходи забезпечення позову по справі № 907/720/18 до набрання рішенням Господарського суду Закарпатської області по справі законної сили:

- Накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті Товариству з обмеженою відповідальністю «Шкала-Енерджі» (90500, Закарпатська область, м. Тячів, код: ) у межах суми 381.330,00рн. і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Стягувач: мале підприємство «Надія» (90500, Закарпатська обл., м. Тячів, вул. Пролетарська, будинок 2, ).

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Шкала-Енерджі» (90500, Закарпатська обл., місто Тячів, вул. Лазівська, буд. 52, ).

3. Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 13.12.2018, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред'явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 13.12.2021.

4. Відповідно до підпункту 17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України дана ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повного судового рішення. Згідно ч.8 ст.140 Господарського процесуального кодексу України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складено та підписано 13.12.2018.

Суддя О.Ф. Ремецькі