ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(вступна та резолютивна частини)

20.11.2018                     Справа № 905/1585/18

Господарський суд Донецької області у складі:

Судді                                                                                 Фурсової С.М.,

при секретарі судового засідання          Мартинчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу за позовом акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84302, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Комерційна, будинок № 8, код ЄДРПОУ - 00131268)

до приватного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» (85301, Донецька область, місто Покровськ, вулиця Шмідта, будинок №3, код ЄДРПОУ - 00191738)

про стягнення 26 258, 09 гривень, -

за участю представників сторін:

від позивача:           не з’явився

від відповідача:           не з’явився

В С Т А Н О В И В

Акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» про стягнення 26 258,09 гривень, з яких: 24,35 гривень пені, 18 645,35 гривень інфляційних втрат, 7 588,39 гривень 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії №17 від 15.11.2016 в частині несвоєчасного виконання зобов’язань по сплаті активної та реактивної електроенергії, у зв’язку з чим за нараховано пеню, інфляційні та річні.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 23.08.2018 відкрито провадження у справі №905/1585/18 за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20.09.2018.

На адресу суду 18.09.2018 від відповідача надійшла заява проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Заперечення обумовлені тим, що відповідач не згоден з наданим розрахунком стягуваної суми грошових коштів та порядком його застосування.

Відповідно до частини шостої статті 250 ГПК України, якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 20.09.2018 задоволено клопотання відповідача, вирішено розглянути справу за правилами загального позовного провадження з метою надання сторонам можливості реалізації своїх прав, передбачених процесуальним законодавством, призначено підготовче судове засідання на 11.10.2018. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву до 11.10.2018.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.10.2018 закрито підготовче провадження у справі, призначено її до розгляду по суті у судове засідання на 24.10.2018.

Від відповідача 16.10.2018 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позиву, вважає арифметичний розрахунок пені невірним та таким, що суперечить чинному законодавству, просить застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

24.10.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 24.10.2018 оголошено перерву до 20.11.2018 року об 11:00 год

У судове засідання 24.10.2018 представники сторін не з’явились, про причини неявки суду не повідомили.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд –

В С Т А Н О В И В

Частиною першою статті 67 Господарського кодексу України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов’язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (частина друга статті 67 ГК України).

Згідно зі статтями 11, 629 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), договір є однією з підстав виникнення зобов’язань та є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту сьомого статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Сторони вільні в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимоги ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

15.11.2006 між відкритим акціонерним товариством «Донецькобленерго» та відкритим акціонерним товариством «Красноармійський динасовий завод» було укладено договір про постачання електричної енергії №17-14/270 (далі - Договір).

Згідно з умовами договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю 16705кВт, а Споживач - оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електроенергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Точка продажу електричної енергії визначається ПС Красноармійська 111/35/6 на виході проводу з натяжного затискувача портальної відтяжної гірлянди ізоляторів ВПР-35кВ та у додатку №1 «Однолінійна схема надання доступу до місцевої (локальної) електромережі» до цього договору. (розділ 1. договору).

За умовами п. 2.1 Договору під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, Сторони зобов’язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Згідно п.п. 2.3.4.-2.3.5. цього договору, Споживач зобов’язується оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №3 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та №5 «Порядок розрахунків» до цього договору. Здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками Споживача згідно з додатком №6 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» до цього договору.

Пунктом 10 Додатку №5 до договору сторони визначили, що рахунки за електричну енергію, в тому числі за обсяги недоврахованої електричної енергії, визначеної на підставі акту порушень Споживачем ПКЕЕ, за перевищення договірних (граничних величин споживання електричної енергії та потужності і перетікання реактивної електричної енергії здійснюються Споживачем грошовими коштами на рахунки Постачальника електричної енергії, які вказані в розділі 10 договору, у терміни, що не перевищують 5 операційних днів від дня отримання рахунку. Споживачу для оплати рахунки Постачальник може направляти поштою рекомендованим листом, нарочним або віддавати уповноваженому представнику Споживача під підпис у пронумерованому, прошнурованому та скріпленому печаткою Постачальника журналі.

У розділі 4 договору визначено відповідальність сторін.

Так, за змістом п.4.2.1 договору за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.4.-2.3.5. цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком №5 «Порядок розрахунків» до цього договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу враховуючи день фактичної оплати.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2007. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п.9.5. Договору).

Доказів припинення дії договору матеріали справи не містять, отже на момент виникнення спірних правовідносин та по теперішній час сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі договору про постачання електричної енергії №17-14/270 від 15.11.2006.

13.04.2011 року на виконання Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року № 514-УІ загальними зборами акціонерів ВАТ «Донецькобленерго» прийнято рішення про зміну найменування Товариства з відкритого на публічне, причому організаційно-правова форма - акціонерне товариство - залишилася незмінною. 27.03.2012 року у відповідності до рішення загальних зборів акціонерів Публічне акціонерне товариство «Донецькобленерго» перейменовано у Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго».

Також, 16.07.15 року внесені зміни до Єдиного державного реєстру щодо місцезнаходження Позивача, а саме: 84302, Донецька область, місто Краматорськ, вул. Островського, будинок 8.

Додатковою угодою від 12.01.2017 року внесені зміни до Договору про постачання електричної енергії №17 від 15.11.2006 року, згідно до яких змінено назву Споживача на Приватне акціонерне товариство «Красноармійський динасовий завод» та юридичну адресу: « 85300, Донецька область, м. Покровськ, вул. Шмідта, буд. З».

Відповідно до рішень загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (протокол від 20.04.2018 року) та внесення змін до Статуту Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» перейменовано у Акціонерне Товариство «ДТЕК Донецькі електромережі».

24.05.2018 держаним реєстратором було видано Акціонерному Товариству «ДТЕК Донецькі електромережі» нову виписку, в якій зазначено нова назва та юридична адреса Позивача, а саме: Акціонерне Товариство «ДТЕК Донецькі електромережі» ( 84302, Донецька область, м. Краматорськ вул. Комерційна, 8).

Постачання електроенергії на вищевказаний об’єкт здійснює ДП «Регіональні електричні мережі» через ПС-6кВ «Коротченка» згідно території здійснення ліцензованої діяльності з розподілу електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами) згідно з переліком місцевих (локальних) електричних мереж, які визначають межі території ліцензованої діяльності, затвердженої постановою НКРЕКП від 02.10.2014 р. №61.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про електроенергетику» (діяв на момент виникнення та дії спірних відносин) споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Пунктом 1.3 Правил користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), затверджених Постановою НКРЕ від 31.07.1996 р. №28, передбачено, що постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Згідно з підпунктом 1 пункту 10.2 ПКЕЕ, споживач електричної енергії зобов'язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 ГК України.

Частиною другою статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми узгоджуються з вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Частина перша статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою наведеної статті визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов’язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

За приписами статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов’язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК, якщо в зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов’язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Як випливає з правової позиції Верхового Суду України, висловленої в постановах № 6-49цс12 від 06.06.2012; № 6-40цс11 від 14.11.2011, правовідношення, в якому боржник зобов’язаний передати гроші як предмет договору або сплатити їх як ціну договору, є грошовими зобов’язаннями.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконував свої зобов’язання з постачання електричної енергії, та поставив відповідачу за період липень 2015 року - лютий 2016 року, травень 2016 року, червень 2016 року активну електроенергію та за період грудень 2014 року, липень 2015 року-лютий 2016 року, травень 2016 року, червень 2016 року надав послуги з перетікання реактивної електроенергії.

Наведене підтверджується актами приймання передачі товарної продукції (електроенергії).

Позивач оформив та надав представнику відповідача рахунки за грудень 2014 року 31.12.2014 нарочно, про що свідчить підпис представника відповідача, за липень 2015 року рахунки направлені поштою, що підтверджується описом вкладення цінного листа, фіскального чеку та рекомендованим повідомленням про вручення 06.08.2015, за серпень 2015 року рахунки направлені поштою, що підтверджується описом вкладення цінного листа та фіскального чеку від 03.09.2015, за вересень 2015 року рахунки отримано представником відповідача 01.10.2015 нарочно, про що свідчить підпис представника відповідача, за жовтень 2015 року рахунки направлені поштою, що підтверджується описом вкладення цінного листа та фіскальним чеком від 08.11.2015, за листопад 2015 року рахунки направлені поштою, що підтверджується описом вкладення цінного листа, фіскальним чеком та рекомендованим повідомленням про вручення 08.12.2015, за грудень 2015 року рахунки направлені поштою, що підтверджується описом вкладення цінного листа, фіскальним чеком та рекомендованим повідомленням про вручення 06.01.2016, рахунки за січень 2016 року направлені поштою, що підтверджується описом вкладення цінного листа фіскальним чеком та рекомендованим повідомленням про вручення рахунків 04.02.2016, рахунки за лютий 2016 вручені представнику відповідача 01,03.2016 нарочно, про що свідчить його підпис на зазначених рахунках, рахунки за травень 2016 вручені представнику відповідача 01.06.2016 нарочно, про що свідчить його підпис на спірних рахунках, рахунки за червень 2016 вручені представнику відповідача 01.07.2016 нарочно, про що свідчить його підпис на спірних рахунках, рахунки за липень 2016 вручені представнику відповідача 03.08.2016 нарочно, про що свідчить його підпис на спірних рахунках.

Згідно ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При дослідженні наданих позивачем банківських виписок по особовим рахункам, судом встановлено, що відповідачем несвоєчасно та не в повному обсязі оплачувались виставлені рахунки.

Доводи відповідача про те, що від своєчасно та в повному обсязі виконував свої обов’язки з оплати електричної енергії письмового підтверджені.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобов’язання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 ЦК України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Такий вид забезпечення виконання зобов’язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов’язання, що передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов’язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов’язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг), що передбачено частиною четвертою статті 231 ГК України.

Так, за змістом п.4.2.1 договору за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.4.-2.3.5. цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком №5 «Порядок розрахунків» до цього договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу враховуючи день фактичної оплати.

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов’язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Відповідно до пункту 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господасрьких спорів» якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов’язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором). Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за угодою сторін, тому, зокрема, умови договору, за якими сторони встановили, що така давність обчислюється не з моменту прострочення платежу, а з іншої дати, що визначається шляхом зворотного відрахування шести місяців від дати пред’явлення вимоги, суперечать вимогам закону і не застосовуються судом.

Перевіривши розрахунок позивача в частині нарахування пені, господарський суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним, обчислення здійснено за кожним фактом поставки електроенергії окремо.

Відповідно до частини першої статті 223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Таким чином, строк позовної давності в один рік для стягнення пені встановлений статтею 258 ЦК України є строком в межах якого позивач мав право звернутись до суду з відповідною вимогою, а не строком протягом якого здійснюється нарахування пені до звернення з позовом до суду.

Поняття позовної давності міститься в статті 256 ЦК України – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Порядок обчислення позовної давності в силу вимог частини другої статті 260 ЦК України не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відтак, частиною шостою статті 232 ГК України визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Проте, враховуючи, що позивачем нарахування пені здійснено за період липень-серпень 2016 року, а з даним позовом позивач звернувся до суду 16.08.2018, судом за заявою відповідача застосовується позовна давність до вимог про стягнення пені.

Також, позивачем заявлені до стягнення 3% річних за період з 01.07.2015 по 11.07.2016 в розмірі 7 588,39 гривень та інфляційні втрати за період грудень 2015 року – листопад 2016 року в розмірі 16 645,35 гривень.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним.

Відповідач просив застосувати позовну давність до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

За приписами ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), перебіг якої, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.1 п.1. ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Частиною другою п.9.1. договору сторони передбачили, що загальний строк позовної давності до правовідносин встановлюється в 10 років, строк позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені) – роки. Нарахування штрафних санкцій припиняється через 2 роки від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов’язання.

Тобто, позивачем не пропущений строк позовної давності за вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

За положеннями статті 129 ГПК України, судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 185, 191, 236-238, 250 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд –

В И Р I Ш И В

Позовні вимоги акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» до приватного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» про стягнення 26 258,09 гривень, з яких: 24,35 гривень пені, 18 645,35 гривень інфляційних втрат, 7 588,39 гривень 3% річних – задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» (85301, Донецька область, місто Покровськ, вулиця Шмідта, будинок №3, код ЄДРПОУ - 00191738) на користь акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84302, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Комерційна, будинок № 8, код ЄДРПОУ - 00131268) 18 645,35 гривень інфляційних втрат, 7 588,39 гривень 3% річних, а також 1 760,37 гривень судового збору.

В частині стягнення 24,35 гривень пені – відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 20.11.2018 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.11.2018.

Позивач: акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» (84302, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Комерційна, будинок № 8, код ЄДРПОУ - 00131268)

Відповідач: приватне акціонерне товариство «Красноармійський динасовий завод» (85301, Донецька область, місто Покровськ, вулиця Шмідта, будинок №3, код ЄДРПОУ - 00191738)

Суддя                                С.М. Фурсова