РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.12.2018Справа № 910/14213/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Українські Спеціальні Системи" (04119, м. Київ, вул. Мельникова 83 б)

до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 31)

про стягнення 28 282,76 грн.

за участю представників

від позивача: Серьогін С.Ю.

від відповідача: Кирищук В.П.

В судовому засіданні 05.12.2018, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Українські Спеціальні Системи" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення 28 282,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок припинення постачання теплової енергії за договором №1110509 від 12.05.2005 у відповідача відсутні правові підстави для утримання грошових коштів, які були перераховані позивачем як передплата за послуги з постачання теплової енергії, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" дані грошові кошти у розмірі 28 282,76 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/14213/18 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у судовому засіданні 21.11.2018.

01.11.2018 до господарського суду надійшов відзив Публічного акціонерного товариства "Київенерго", відповідно до якого останній заперечує щодо заявлених позовних вимог з тих підстав, що позивачем не було дотримано умов договору в частині внесення змін до договору та положення ст. 188 ГК України щодо зміни та розірвання господарських договорів. Крім того, відповідач зазначає, що строк повернення грошових коштів не настав, оскільки на адресу відповідача не надходила вимога про повернення грошових коштів у розмірі 28 282,76 грн. У відзиві відповідач також звертає увагу на відсутність будь-яких первинних бухгалтерських документів, що підтверджують сплату коштів у розмірі 28 282,76 грн.

12.11.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується із запереченнями відповідача та зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з листами, з яких вбачається намір державного підприємства припинити дію господарського зобов'язання за договором та провести остаточні взаєморозрахунки. Вищезазначене також спростовує твердження відповідача про відсутність обов'язку щодо повернення коштів на вимогу позивача, оскільки лист від 24.09.2018 вих. №08-1403 був отриманий ПАТ "Київенерго" 25.09.2018, про що свідчать дані з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта".

У судовому засіданні 21.11.2018, за участі представників сторін, суд на місці ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні до 05.12.2018.

26.11.2018 до господарського суду надійшла заява позивача про долучення належним чином засвідчених копій документів до справи №910/14213/18.

У судовому засіданні 05.12.2018 суд заслухав представника позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті. Представник відповідача проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

12 травня 2005 року між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (правонаступником прав і обов'язків якої є Публічне акціонерне товариство "Київенерго") (енергопостачальна організація) та Державним підприємством "Українські Спеціальні Системи" (абонент) укладено договір № 1110509/УСС-V/2005-09/06 на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2 Порядку розрахунків за теплову енергію, що є додатком №4 до договору абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість заявленої в договорі кількості теплової енергії за розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на поточний місяць.

Згідно з п. 8.1. договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2005.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 8.4 договору).

Додатковими угодами строк дії договору №1110509/УСС-V/2005-09/06 від 12.05.2005 неодноразово пролонговувався.

24 квітня 2018 року рішенням Київської міської ради № 571/4581 Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" на підставі рішень Київської міської ради від 21.12.2000 № 128/1105, від 21.12.2000 № 129/1106, від 21.12.2000 N 131/1108 (зі змінами, внесеними додатковими угодами від 25.11.2002, від 28.09.2006, від 29.12.2006, від 30.04.2007, від 07.11.2013, від 30.11.2016, від 19.12.2017 відповідно до рішень Київської міської ради від 28.09.2006 № 31/88, від 28.09.2006 № 102/159, від 26.04.2007 № 474/1135, від 23.10.2013 № 274/9762, від 28.07.2016 № 854/854, від 20.06.2017 № 439/2661, розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29.12.2006 № 1868) внесено зміни до Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та ПАТ "Київенерго".

Так, додатковою угодою до Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року було встановлено новий строк дії Угоди, зокрема, відповідно до п. 5.1. дана Угода набуває чинності з моменту її підписання повноважними представниками обох сторін і скріплення печатками сторін і діє:

- в частині користування майном ТЕЦ № 5 та ТЕЦ № 6, електроенергетичним майном, необхідним для передачі та постачання електричної енергії, майном сміттєспалювального заводу, розташованого на вул. Колекторній, 44 у Дарницькому районі м. Києва (Завод "Енергія"), що є комунальною власністю територіальної громади міста Києва та перебуває у володінні та користуванні ПАТ "Київенерго", до 31 липня 2018 року включно.

- в частині користування іншим майном, крім майна, зазначеного у підпункті 5.1.1 пункту 5.1 цієї Угоди, до 30 квітня 2018 року включно.

За доводами позивача, 25.07.2018 на адресу відповідача був скерований листа №08-878, відповідно до якого позивач просив повернути надлишково перераховані кошти за договором №1110509 у розмірі 28 282,76 грн. у зв'язку з припиненням постачання теплової енергії.

Відповідно до п. 7.1. договору спори сторін, пов'язані з укладенням, зміною, виконанням та розірванням цього договору, регулюються правилами, обміном листами (телеграмами, факсами), укладенням додаткових угод, а також іншими необхідними заходами. Пропозиції по зміненню договірних величин теплопостачання надаються сторонами не пізніше, ніж за 30 днів до початку кварталу.

Сторони зобов'язуються розглянути претензію іншої сторони, та прийняти необхідні заходи щодо її урегулювання на взаємній основі (п.7.2. договору).

За умовами п. 7.3. договору сторони передбачили, що після закінчення 30 днів, з моменту отримання претензії відповідачем та не досягнення згоди, сторони мають право звернутися для вирішення спору до Господарського суду міста Києва.

24.09.2018 з метою досудового врегулювання спору позивач повторно звернувся до відповідача з листом вих. №08-1403, у якому повідомив, що у зв'язку припиненням 30.04.2018 дії Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та відповідачем відповідно до рішення Київської міської ради від 24.04.2018 №517/4581, ПАТ "Київенерго" припинено здійснення постачання теплової енергії відповідно до договору від 19.01.2011 №1110509 укладеного з позивачем, а тому існують підстави для повернення Державному підприємству "Українські Спеціальні Системи" авансових платежів, сплачених відповідачу за теплову енергію у розмірі 28 282,76 грн.

Проте, станом на момент звернення позивача з позовом до суду, відповідач не надав відповіді на лист позивача та не повернув грошові кошти у розмірі 28 282,76 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з неправомірною, на думку позивач, відмовою відповідача повернути надмірно сплачені грошові кошти в сумі 28 282,76 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У статті 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як встановлено судом, внаслідок укладення договору № 1110509/УСС-V/2005-09/06 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 12.05.2005 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання визначені у главі 50 Цивільного кодексу України, ст. 202 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управленої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 24 квітня 2018 Київською міською радою прийнято рішення № 517/4581 про завершення укладеної з ПАТ "Київенерго" Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 з 30 квітня 2018 року.

На підставі зазначеного вище, з 01.05.2018 ПАТ "Київенерго" припинило діяльність у сфері теплопостачання для юридичних та побутових клієнтів м. Києва, тим самим припинило дію пропозиції (оферти) із надання послуг у сфері теплопостачання.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу міста Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною організацією "Київенерго" Комунальне підприємство "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго".

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради від 10.04.2018 №591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З огляду на зазначене, ПАТ "Київенерго" було позбавлено права на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам та можливості в подальшому виконувати покладені на нього обов'язки згідно договору № 1110509/УСС-V/2005-09/06 від 12.05.2005.

Як вбачається із матеріалів справи, листом вих. №08-1403 від 24.09.2018 позивач звертався до відповідача з вимогою повернути надмірно сплачені (переплачені) кошти у розмірі 28 282,76 грн. у зв'язку з тим, що ПАТ "Київенерго" припинило здійснення постачання теплоенергії згідно договору № 1110509/УСС-V/2005-09/06 від 12.05.2005.

Отже, зі змісту листа вих. №08-1403 від 24.09.2018 вбачається намір державного підприємства припинити господарські зобов'язання за договором та провести остаточні взаєморозрахунки.

В підтвердження факту направлення вказаного листа на адресу відповідача, позивач надав суду копію списку №143 згрупованих рекомендованих відправлень від 24.09.2018 та витяг з офіційного сайту ПАТ "Укрпошти" щодо відстеження поштової кореспонденції. Так, з наданих доказів вбачається, що поштове відправлення №060, яке скеровувалось на адресу ПАТ "Київенерго", було отримано останнім 25.09.2018.

Тобто, вищенаведене свідчить про повідомлення відповідача щодо припинення господарських взаємовідносин згідно договору на постачання теплової енергії у гарячій воді та про необхідність повернення надмірно сплачених коштів у розмірі 28 282,76 грн., які в свою чергу були сплачені Державним підприємством "Українські Спеціальні Системи" в якості передплати за даним договором.

Поряд з цим, спростовує твердження відповідача щодо недотримання умов договору в частині внесення змін до нього та відсутності вимоги про повернення грошових коштів у розмірі 28 282,76 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Суд також звертає увагу, що посилання відповідача на те, що позивач в порядку статті 530 ЦК України не направляв вимогу про повернення грошових коштів, а сам факт подання позовної заяви про повернення попередньої оплати не є вимогою про їх повернення та не свідчить про порушення, є безпідставними, оскільки відсутність вимоги позивача про повернення суми передплати не свідчить про правомірність користування відповідачем коштами державного підприємства за відсутності виконання зобов'язання з постачання теплової енергії у гарячій воді згідно договору № 1110509/УСС-V/2005-09/06 від 12.05.2005.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Крім цього, у п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", зазначено, що статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Станом на момент розгляду спору, а ні відповіді на лист вих. №08-1403 від 24.09.2018, а ні належних доказів не отримання такого листа, а ні доказів повернення грошових коштів у розмірі 28 282,76 грн. від ПАТ "Київенерго" не подано.

Тобто, на даний час у розпорядженні останнього знаходиться сума переплати у розмірі 28 282,76 грн., яка належать Державному підприємству "Українські Спеціальні Системи" та не буде використана у зв'язку із припиненням надання ПАТ "Київенерго" послуг теплопостачання, що і є предметом договору № 1110509/УСС-V/2005-09/06 від 12.05.2005.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що згідно акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.07.2018, який був підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача, переплата (сальдо, сума попередньої оплати) Державного підприємства "Українські Спеціальні Системи" станом на 01.08.2018 за договором №1110509/УСС-V/2005-09/06 від 12.05.2005 складає 28 282,76 грн.

Факт існування вищевказаної переплати за договором не заперечувався також представником відповідача у судовому засіданні.

Вирішуючи спір по суті, господарський суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, факт здійснення позивачем переплати на суму 28 282,76 грн. та утримання її відповідачем підтверджується підписаним обома сторонами актом звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.07.2018.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з цим, всупереч викладеним вище нормам закону, відповідачем не було спростовано наданих позивачем доказів, зокрема, не надано до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів повернення позивачу безпідставно утриманих грошових коштів в сумі 28 282,76 грн., чи доказів відсутності у останнього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість, доведеність та наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства "Українські Спеціальні Системи".

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 31; ідентифікаційний код 00131305) на користь Державного підприємства "Українські Спеціальні Системи" (04119, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 83 б; ідентифікаційний код 32348248) суму попередньої оплати у розмірі 28282 (двадцять вісім тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 76 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.12.2018

Суддя Пукшин Л.Г.