ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.12.2018

Справа № 910/13052/18

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (86065, Донецька область, місто Авдіївка, проїзд Індустріальний, будинок 1; ідентифікаційний код 00191075)

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815)

про стягнення 32 212,54 грн,

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2018 року Приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод" (далі – позивач, покупець, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі – відповідач, Укрзалізниця) про стягнення 32 212,54 грн збитків, які виникли у зв’язку із незбереженням вантажу при перевезенні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору № 0103/11606 від 01.11.2017 купівлі-продажу сировини, паливно-енергетичних чи матеріально-технічних ресурсів, відповідно до залізничної накладної № 42446070 від 15.06.2018 на адресу позивача надійшов вантаж – високо-летюче коксівне вугілля. При цьому, після прибуття вагонів на станцію Авдіївка Донецької залізниці було складено комерційні акти про нестачу вантажу, а саме: у вагоні № 54752324 в кількості 2,35 тон, у вагоні № 56963317 в кількості 1,60 тон, у вагоні № 63379523 в кількості 2,55 тон, у вагоні № 56956170 в кількості 1,90 тон, у вагоні № 62069257 в кількості 2,55 тон, у вагоні № 56618861 в кількості 1,45 тон, у вагоні № 6258082 в кількості 1,50 тон, на загальну суму 32 212,54 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 відкрито провадження у справі за вищезазначеною позовною заявою та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) та визначено сторонам строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив.

Позивач та відповідач належним чином були повідомлені про відкриття провадження у справі, про що свідчить, наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення № 457 та № 449 з відміткою про вручення ухвали про відкриття провадження у справі № 910/13052/18 11.10.2018 та 08.01.2018 відповідно.

Частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2018, не подав до суду відзиву на позов, тому останній не скористався наданими йому процесуальними правами, у зв'язку із чим за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2017 між Публічним акціонерним товариством "Азовсталь" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" (покупець) укладено договір № 0103/11606 купівлі-продажу сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів, умовами якого передбачено, що постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти і оплатити сировинні, паливно енергетичні, матеріально-технічні матеріали на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 1 специфікації № 75 від 01.06.2018 до договору купівлі-продажу № 0103/11606 від 01.11.2017 ( в редакції додаткової угоди № 18 від 04.07.2018) погоджено, що постачальник передає, а покупець приймає та оплачує високо летюче коксівне вугілля, виробництва Wellmore Coal Company Ltd, країни походження США, загальна вартість без ПДВ – 215 330 021, 66 грн, ПДВ – 43 066 004, 33 грн, загальна вартість з ПДВ – 258 396 025, 99 грн.

На виконання умов договору купівлі-продажу № 0103/11606 від 01.11.2017, відповідно до залізничної накладної № 42446070 вантажовідправником - ТОВ з іноземними інвестиціями "Трансінвестсервіс", надіслано високо летюче коксівне вугілля, зокрема, у вагонах № 54752324 – 69,75 тон, № 56963317 – 68,65 тон, № 63379523 – 69,45 тон, № 56956170 – 68,60 тон, № 62069257 – 69,50 тон, № 56618861 – 68,60 тон, № 62258082 – 69,50 тон. Одержувачем вантажу виступало приватне акціонерне товариство "Авдіївський коксохімічний завод".

15.06.2018 на станції Авдіївка Донецької залізниці було складено комерційні акти про недостачу вантажу у вагонах, зокрема:

§          Акт № 482803/146 про нестачу в вагоні № 54752324 у кількості 2 350 кг;

§          Акт № 482803/147 про нестачу в вагоні № 56963317 у кількості 1 600 кг;

§          Акт № 482803/148 про нестачу в вагоні № 63379523 у кількості 2 550 кг;

§          Акт № 482803/149 про нестачу в вагоні № 56956170 у кількості 1 900 кг;

§          Акт № 482803/150 про нестачу в вагоні № 62069257 у кількості 2 550 кг;

§          Акт № 482803/151 про нестачу в вагоні № 56618861 у кількості 1 450 кг;

§          Акт № 482803/152 про нестачу в вагоні № 62258082 у кількості 1 500 кг.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, вини відповідача у незбереженні прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничної накладної № 42446070, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на суму 32 212,54 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 307 Господарського кодексу України (далі – ГК України), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

У відповідності до статті 908 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із частиною 6 статті 306 ГК України, відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до статті 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також частиною 2 статті 307 ГК України.

Таким чином, відповідачем взято на себе зобов'язання з перевезення вантажу на підставі складених залізничної накладної № 42446070.

Згідно з пунктом 2 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК України обумовлено: у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з статтею 113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Згідно статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 133 Статуту залізниць України передбачено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Як встановлено судом, ТОВ з іноземними інвестиціями "Трансінвестсервіс" здійснило відправлення на підставі залізничної накладної № 42446070 зокрема, вагонів № 56211659, № 54752324, № 56615032, № 60729928, № 53528683, № 55339006. № 52267085, № 53509659, № 61014213, № 63379226, № 5475232, № 56963317, № 63379523, № 56956170, № 62069257, № 56618861 та № 62258082, з високо-летючим коксівним вугіллям, одержувачу приватному акціонерному товариству "Авдіївський коксохімічний завод".

При надходженні вагонів на станцію Авдіївка Донецької залізниці залізницею проведено комісійне переважування маси вантажу на вагонних вагах, під час якого виявлено, що маса вантажу у вагонах № 5475232, № 56963317, № 63379523, № 56956170, № 62069257, № 56618861 та № 62258082, не відповідає масі, вказаній у накладних.

Факт нестачі за спірним перевезенням підтверджений комерційними актами:

- у комерційному акті № 482803/146 зазначено: «Відповідно до акту загальної форми № 51402 від 13.06.2018 станції Покровськ проведено комісійне перезваження вантажу на справних 100-тонних електронних вагах вантажоотримувача № 0380, приписаних до з.д. та перевірених 13.04.2018. За документом значиться вага: нетто 69 750 кг, тара 21 850 кг. При перезваженні виявилося: брутто 89 250 кг, нетто 67 400 кг, 21 850 кг, що менше ваги за накладною на 2 350 кг. Вантаж прибув в справному вагоні, люки, двері щільно зачинені, витікання вантажу відсутнє. Поверхня вантажу на рівні бортів розрівняна, маркована вапном, плівкою проти видування не покривалася. У вагоні над 6, 7 люком заглиблення 200 см*280 см*70 см, в місці заглиблення маркування порушено… при повторному перезважуванні … нестача вантажу підтвердилась».

- у комерційному акті № 482803/147 зазначено: «Відповідно до акту загальної форми № 51397 від 13.06.2018 станції Покровськ проведено комісійне перезваження вантажу на справних 100-тонних електронних вагах вантажоотримувача № 0380, приписаних до з.д. та перевірених 13.04.2018. За документом значиться вага: нетто 68 650 кг, тара 21 050 кг. При перезваженні виявилося: брутто 88 100 кг, нетто 67 050 кг, 21 050 кг, що менше ваги за накладною на 1 600 кг. Вантаж прибув в справному вагоні, люки, двері щільно зачинені, витікання вантажу відсутнє. Поверхня вантажу від рівня бортів до нижче рівня бортів на 10 см, розрівняна, маркована вапном, плівкою проти видування не покривалася. У вагоні над 1 люком зліва заглиблення 100 см*80 см*70 см, в місці заглиблення маркування порушено… при повторному перезважуванні … нестача вантажу підтвердилась».

- у комерційному акті № 482803/148 зазначено: «Відповідно до акту загальної форми № 51394 від 13.06.2018 станції Покровськ проведено комісійне перезваження вантажу на справних 100-тонних електронних вагах вантажоотримувача № 0380, приписаних до з.д. та перевірених 13.04.2018. За документом значиться вага: нетто 69 450 кг, тара 23 600 кг. При перезваженні виявилося: брутто 90 500 кг, нетто 69 600 кг, 23 600 кг, що менше ваги за накладною на 2 550 кг. Вантаж прибув в справному вагоні, люки, двері щільно зачинені, витікання вантажу відсутнє. Поверхня вантажу від рівня бортів до нижче рівня бортів на 10 см, розрівняна, маркована вапном, плівкою проти видування не покривалася. У вагоні над 1, 2 люком заглиблення 200 см*280 см*70 см, справа над 6, 7 люком заглиблення 150 см*70 см*50 см, маркування порушено… при повторному перезважуванні … нестача вантажу підтвердилась.»

- у комерційному акті № 482803/149 зазначено: «Відповідно до акту загальної форми № 51392 від 13.06.2018 станції Покровськ проведено комісійне перезваження вантажу на справних 100-тонних електронних вагах вантажоотримувача № 0380, приписаних до з.д. та перевірених 13.04.2018. За документом значиться вага: нетто 68 600 кг, тара 22 950 кг. При перезваженні виявилося: брутто 89 650 кг, нетто 66 700 кг, 22 950 кг, що менше ваги за накладною на 1 900 кг. Вантаж прибув в справному вагоні, люки, двері щільно зачинені, витікання вантажу відсутнє. Поверхня вантажу від рівня бортів до нижче рівня бортів на 10 см, розрівняна, маркована вапном, плівкою проти видування не покривалася. У вагоні зліва над з 4 по 7 люк заглиблення 350 см*130 см*70 см, справа над 5, 6 люком заглиблення 300 см*80 см*50 см, в місцях заглиблень маркування порушено… при повторному перезважуванні … нестача вантажу підтвердилась».

- у комерційному акті № 482803/150 зазначено: «Відповідно до акту загальної форми № 51391 від 13.06.2018 станції Покровськ проведено комісійне перезваження вантажу на справних 100-тонних електронних вагах вантажоотримувача № 0380, приписаних до з.д. та перевірених 13.04.2018. За документом значиться вага: нетто 66 500 кг, тара 23 600 кг. При перезваженні виявилося: брутто 90 550 кг, нетто 66 950 кг, 23 600 кг, що менше ваги за накладною на 2 550 кг. Вантаж прибув в справному вагоні, люки, двері щільно зачинені, витікання вантажу відсутнє. Поверхня вантажу від рівня бортів до нижче рівня бортів на 10 см, розрівняна, маркована вапном, плівкою проти видування не покривалася. У вагоні зліва над 2, 3 та 6, 7 люком заглиблення 200 см*150 см*80 см, маркування порушено… при повторному перезважуванні … нестача вантажу підтвердилась».

- у комерційному акті № 482803/151 зазначено: «Відповідно до акту загальної форми № 51390 від 13.06.2018 станції Покровськ проведено комісійне перезваження вантажу на справних 100-тонних електронних вагах вантажоотримувача № 0380, приписаних до з.д. та перевірених 13.04.2018. За документом значиться вага: нетто 68 600 кг, тара 21 200 кг. При перезваженні виявилося: брутто 88 350 кг, нетто 67 150 кг, 21 200 кг, що менше ваги за накладною на 1 450 кг. Вантаж прибув в справному вагоні, люки, двері щільно зачинені, витікання вантажу відсутнє. Поверхня вантажу від рівня бортів до нижче рівня бортів на 10 см, розрівняна, маркована вапном, плівкою проти видування не покривалася. У вагоні зліва над 1, 2 люком заглиблення 200 см*150 см*70 см, в місці заглиблення маркування порушено… при повторному перезважуванні … нестача вантажу підтвердилась».

- у комерційному акті № 482803/152 зазначено: «Відповідно до акту загальної форми № 51393 від 13.06.2018 станції Покровськ проведено комісійне перезваження вантажу на справних 100-тонних електронних вагах вантажоотримувача № 0380, приписаних до з.д. та перевірених 13.04.2018. За документом значиться вага: нетто 69 500 кг, тара 22 500 кг. При перезваженні виявилося: брутто 90 500 кг, нетто 68 000 кг, 22 500 кг, що менше ваги за накладною на 1 500 кг. Вантаж прибув в справному вагоні, люки, двері щільно зачинені, витікання вантажу відсутнє. Поверхня вантажу від рівня бортів до нижче рівня бортів на 10 см, розрівняна, маркована вапном, плівкою проти видування не покривалася. У вагоні зліва над 5, 6 люком заглиблення 200 см*150 см*70 см, в місці заглиблення маркування порушено… при повторному перезважуванні … нестача вантажу підтвердилась».

При цьому, відповідачем усупереч вищевказаним положенням Закону та статті 74 ГПК України не спростовано відсутності його вини у незабезпеченні схоронності переданого йому вантажу.

Приписами статті 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно з частиною другою статті 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно зі статтею 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, щодо вантажів, зданих для перевезення у вологому стані.

Зі змісту графи 20 залізничної накладної № 42446070 вбачається, що вантаж зданий до перевезення у вологому стані, а тому, при визначенні розміру недостачі маси вантажу необхідно враховувати норму недостачі (суму норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) - 2 %.

Згідно ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Вартість 1 тони вантажу у вагонах № 5475232, № 56963317, № 63379523, № 56956170, № 62069257, № 56618861 та № 62258082 відповідно до рахунку-фактури № 91457538 від 05.06.2018 становить 6 346, 04 грн.

Суд перевірив правильність наданого позивачем розрахунку вартості вагової нестачі вантажу і встановив, що останній проведений з урахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто (2 %) та кількості фактичної недостачі, у зв’язку з чим сума втраченого вантажу у вагонах № 5475232, № 56963317, № 63379523, № 56956170, № 62069257, № 56618861 та № 62258082 становить 32 212, 54 грн.

Укрзалізниця не довела, що нестача виникла з незалежних від перевізника причин.

При цьому, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача проти позову з посиланням на відсутність належних та допустимих доказів розміру дійсної вартості втраченого вантажу, а саме доказів оплати рахунків, з огляду на наступне.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов'язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу. Аналогічна правова позиція викладена в пункті 2.7. роз'яснень президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 “Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею”, зазначено,

З огляду на вищевикладене, надана позивачем до матеріалів справи копія договору № 0103/11606 купівлі-продажу сировинних, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів від 01.11.2017 та рахунку-фактури № 91457538 від 05.06.2018 визнаються судом належними та достатніми доказами на підтвердження вартості втраченого вантажу у вагонах № 5475232, № 56963317, № 63379523, № 56956170, № 62069257, № 56618861 та № 62258082.

Крім того, суд зазначає, що факт оплати позивачем вказаних рахунків не входить до предмету доказування у даній справі з огляду на заявлені предмет та підставу позову, та встановлення судом обставин завдання відповідачем позивачу збитків та факту недостачі вантажу, переданого відповідачу для здійснення перевезення.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з положеннями статей 78, 79 ГПК кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Враховуючи наведене, з’ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено обставини, покладені в основу позову, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 32 212, 54 грн збитків у вигляді нестачі підлягають задоволенню.

За приписами статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за результатами вирішення спору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 231-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 32 212,54 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" (86065, Донецька область, місто Авдіївка, проїзд Індустріальний, будинок 1; ідентифікаційний код 00191075) 32 212, 54 грн (тридцять дві тисячі двісті дванадцять гривень 54 копійки) збитків у вигляді нестачі вантажу та 1 762,00 грн (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок) судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ                                                                                 В. В. ДЖАРТИ