ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.11.2018

Справа № 910/11497/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Бондаренко Г. П.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/11497/18

За позовом Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" (21021, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 122, ідентифікаційний код: 01880670)

До Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код: 40075815).

Про стягнення 35 485, 35 грн

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Вінницяоблпаливо" (далі – позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі – відповідач) про стягнення 35 485,35 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що при здійсненні відповідачем перевезення вантажу позивачем було виявлено недостачу вантажу, яка зафіксована у комерційному акті № 450003/142/1, який, як зазначає останній, свідчить про незабезпечення залізницею збереження вантажу в процесі перевезення, а тому позивач просить стягнути з відповідача 35 485, 35 грн збитків та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2018 позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

20.09.2018 через відділ діловодства суду від позивача до суду надійшли пояснення на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач сунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день її первісного подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, визначеному статтею 176 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Відповідно до п.1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, ціна позову в яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на перше січня календарного року, в якому подається відповідна заява.

З огляду на малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України; беручи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, ціну позову, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, на підставі частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі цього, суд ухвалою від 24.09.2018 відкрив провадження у справі та призначив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без судового засідання та без виклику сторін. У вказаній ухвалі суд встановив строк для подачі додаткових письмових доказів, клопотань, заяв до 24.10.2018.

На виконання вимог ухвали про відкриття провадження у справі, через відділ діловодства суду 08.10.2018 від позивача, надійшла заява про подачу доказів по справі.

22.10.2018 від позивача надійшло клопотання про подачу додаткових доказів по справі.

24.11.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з тих підстав, що в підтвердження вартості вантажу позивач надав лише рахунок - фактуру про вартість вугілля ТОВ "Промислова компанія "Збагачувач", що не є належним доказом вартості та ціни відвантаженої продукції.

Так, як відповідач подав відзив з пропуском встановленого процесуального строку, та не заявив клопотання про поновлення останнього, відповідно до частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України, суд не розглядає заперечення, висловлені відповідачем у справі, оскільки відзив надійшов поза межами встановленого судом процесуального строку без клопотання про поновлення такого строку.

З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та дослідивши надані у справі докази, якими вони обґрунтовуються, Суд –

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, між Приватним акціонерним товариством «Вінницяоблпаливо» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Збагачувач» було укладено договір постачання вугільної продукції № 060217 пр від 06.02.2017, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Збагачувач» зобов’язувалося поставити, а ПрАТ «Вінницяоблпаливо» прийняти і оплатити у відповідності до умов договору вугільну продукцію. Відповідно до умов п. 2.1 вказаного договору поставка продукції здійснюється залізничним транспортом, якщо інше не вказано у Специфікаціях до даного договору.

22.06.2018 ТОВ «ЦЗФ «Селидівська», згідно зі залізничною накладною № 50358431, зі станції Новогродівка Дон залізниці, відправило вагон № 65293359 з кам’яним вугіллям марки ДГ (13-100) масою 59900 т на адресу Оратівського районного паливного складу ПрАТ «Вінницяоблпаливо», станція Оратів. Постачальник вказаного вугілля за Договором є ТОВ «Промислова компанія «Збагачувач».

Листом від 22.06.2018 № 062201 ТОВ «Промислова компанія «Збагачувач» повідомив позивача, що вугілля кам’яне марки ДГ 13-100, відвантажено з ЦЗФ «Селидівська» у кількості 120,4 тонн (два вагони вугілля на адресу позивача).

Також, 22.06.2018 між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «Збагачувач» було підписано акт прийому - передачі вугільної продукції, згідно якого постачальник поставив, а покупець прийняв вугілля кам'яне марки ДГ 13-100, відвантажене з ЦЗФ «Селидівська» на адресу покупця в кількості 120, 4 тн.

У зв’язку з виявленням недостачі вантажу, на станції Нижньодніповськ-Вузол, було складено комерційний акт № 450003/142/1 від 27.06.2018, в якому вказано, що 27.06.2018 на підставі акту загальної форми станції Покровськ Донецької залізниці № 52188 від 25.06.2018 проводилось комісійне перезавантаження вагону № 65293359.

За документами значиться, що вантаж «Вугілля кам’яне, не поіменоване в алфавіті, ДГ 13-100», насипом, вантаж промаркований поперечними борознами по всьому вагоні, нанесеними катком, маркування вапном, вага брутто – не вказана, тара – 23800 кг, нетто – 59 900 кг.

При переваженні вагону в статичному режимі у присутності комісії виявилось: вага брутто – 70650 кг, тара за документом – 23 800 кг, вага нетто – 46 850 кг, що менше ваги вказаної в документі на 13 050 кг. Навантаження вантажу хвилеподібне, нижче бортів на 40 см, не розрівняно, зі скосами к торцям та бортам вагону. В документі зазначення маркування поперечними борознами нанесеними катком, маркування вапном, фактично маркування не проглядається. За рухом поїзду над 1-7 люками, з обох сторін, маються поглиблення вантажу довжиною – 1050 см, шириною – 100 см, глибиною – 60 см. В технічному відношенні вагон справний. Вагон без торцевих гевей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті. Течі вантажу немає. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилась. Вантаж якого бракує в вагоні вміститися зміг би. Зав. вантажним двором за штатним розкладом не має.

За результатами переважування вагону №с65293359 було встановлено недостачу вантажу на 13050 кг, згідно вищевказаного комерційного акту № 450003/142/1 від 27.06.2018

27.06.18 згідно досилочної залізничної накладної № 47380803 відправило вагон № 65293359 на станцію призначення – Оратів.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею ст. 306 Господарського кодексу України встановлено, що загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Як передбачено ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України, п. 22 Статуту, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов’язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов’язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з договору поставки вугільної продукції № 060217пр від 06.02.2017, укладеного між позивачем та ТОВ «ПК «Збагачувач, покупцем вугілля кам’яного є позивач. Листом від 22.06.2018 № 062201 ТОВ «Промислова компанія «Збагачувач» повідомив позивача, що вугілля кам’яне марки ДГ 13-100, відвантажено з ЦЗФ «Селидівська» у кількості 120,4 тонн (два вагони вугілля на адресу позивача).

Як вбачається з наданих суду матеріалів справи, а саме Специфікації на вугільну продукцію (додаток № 33 до Договору № 060217пр від 06.02.2018), залізничної накладної № 47380803 від 27.06.2018 та комерційного акту № 450003/142/1 від 27.06.2018 станцією відправлення вантажу є ст. Новогродівка Донецької залізниці, код 482201. Відправником при цьому є ТОВ «ЦЗФ Селидівська», код 5575.

Згідно рахунку-фактури № ЗБ-062201 від 22.06.2018 та Специфікації на вугільну продукцію (додатку № 33) до Договору № 060217пр від 06.02.2018) вартість вугілля кам’яного, що поставлявся за накладною № 50358431 від 22.06.2018 становить – 2 850,00 грн за тонну без ПДВ.

Позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав, оплативши виставлений вантажовідправником рахунок № ЗБ-062201 від 22.06.2018 шляхом перерахування на розрахунковий рахунок ТОВ ПК «Збагачувач» грошові кошти у загальній сумі 343 140, 00 грн, що підтверджується двома платіжними дорученнями № 2858 від 26.06.2018, № 2862 від 26.06.2018, актом прийому-передачі вугільної продукції від 22.06.2018 та актом звірки взаєморозрахунків, як попередня оплата за поставку вугілля в кількості 120,4 тонн.

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст. 307 ГК України.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082, договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній.

Позивач надав до матеріалів справи оригінал залізничної накладної № 47380803, оригінал комерційного акту № 450003/142/1, рахунок фактуру № ЗБ-062201 від 22.06.2018 з підтвердженою загальною сумою вантажу без ПДВ, видаткову накладну № 62201 від 22.06.2018, копію договору № 060217пр від 06.02.2018 про постачання вугільної продукції, Специфікації на вугільну продукцію (додатку № 33) до Договору № 060217пр від 06.02.2018, акт прийому-передачі вугільної продукції від 22.06.2018 та акт звірки взаєморозрахунків та два платіжні доручення № 2858 від 26.06.2018, № 2862 від 26.06.2018.

Відповідно до п.1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу (ст. 32 Статуту), затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за № 796/5987, у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і т.ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку. Кам'яне вугілля, кокс, торф, руда і рудні концентрати, мінеральні будівельні матеріали (глина, щебінь тощо) перевозяться, як правило, у напіввагонах. Вантажі, пойменовані та не пойменовані в додатку до цих Правил, можуть перевозитись у вагонах відкритого типу в разі застосування відправниками засобів пакування (м’які контейнери, спеціалізовані контейнери, ящики та інші засоби упаковки або тари, маса брутто яких більше 500 кг) або навалом/насипом з використанням вагонного вкладиша, якщо такий спосіб перевезення допускається стандартом або технічними умовами на продукцію.

Відповідно до п.7 Правил складання актів (стаття 129 Статуту) (Форми ГУ-22, ГУ-105, ГУ-106, ІНУ-49, ВУ-25М, ВУ-25к), затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, недостача або надлишок вантажу, відвантаженого одним відправником на адресу одного одержувача, який перевозиться навалом, насипом чи наливом з перевалкою чи перевантаженням у дорозі і прибув у непошкоджених вагонах без ознак недостачі, визначається за результатами перевірки усієї партії одночасно виданого вантажу і оформляється одним комерційним актом.

Частиною 2 п. 8 вказаного Наказу зазначено, що якщо комерційний акт складається на станції відправлення або на попутній станції, то другий примірник акта додається до перевізних документів. Про складений комерційний акт проставляється відмітка у перевізних документах у порядку, визначеному правилами оформлення перевізних документів.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Відповідно до ст. 130 Статуту право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів мають: б) у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу: одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

До матеріалів справи позивачем було додано оригінал комерційного акту № 450003/142/1 від 27.06.2018 про недостачу вантажу у вагоні № 65293359 в кількості - 13050 кг, що підтверджує недостачу вантажу, за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладних, фактичній масі вантажу.

Відповідно до ст. 12 Закону України “Про залізничний транспорт”, залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України “Про залізничний транспорт” передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно із ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Відповідно до ст. 112 Статуту у разі знеособлення масових однорідних вантажів, що перевозяться навалом, насипом чи наливом за різними накладними від відправника до одержувача (під час перевалки, перевантаження тощо), природні втрати обчислюються від загальної маси знеособленого у дорозі вантажу. Недостача або надлишок вантажу, відвантаженого одним відправником на адресу одного одержувача, який перевозиться навалом, насипом чи наливом з перевалкою чи перевантаженням в дорозі і який прибув у непошкоджених вагонах без ознак недостачі, визначається за результатами видачі усієї партії.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Як передбачено ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Вартість вантажу, яка є базою для вирахування суми збитків, що підлягають відшкодуванню перевізником, позивачем доведена наявними в матеріалах справи документами, зокрема договором купівлі-продажу, рахунком-фактурою та платіжним дорученням.

У зв’язку з виявленням недостачі вантажу, на станції Нижньодніповськ-Вузол, було складено комерційний акт № 450003/142/1 від 27.06.2018, у якому зазначено, що на станції Нижньодніпровськ-Вузол, відповідно до акту ст. Покровськ Донецької залізниці № 52188 від 25.06.2018 проводилось комісійне переваження вагону № 65293359, що прибув за відправкою, вказаною на звороті цього акту. Згідно з відміткою станції призначення на комерційному акті № 450003/142/1 під час перевірки вантажу на станції Оратів різниці проти комерційного акту № 450003/142/1 не виявлено. За результатами переважування вагону № 65293359 було встановлено недостачу вантажу на 13050 кг

Згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД) «Вугілля кам’яне, антрацит; брикети; котуни та аналогічні види твердого палива, одержані з кам’яного вугілля» (код товару 2701) відноситься до групи товарів 27 «Палива мінеральні; нафта та продукти її переробки; бітумінозні речовини; воски мінеральні».

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить для вугілля кам’яного 1 % маси, зазначеної в перевізних документах.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, розрахунок понаднормативної нестачі по вагону № 65293359:

59,900 т *1% : 100% = 0,599 т- сума природної трати і граничного розходження визначення маси нетто;

13,050 т - 0,599 = 12,451 т – недостача вугілля з врахуванням норм природної втрати.

Ціна однієї тонни вугілля згідно Специфікації на вугільну продукцію (додатку № 33) до Договору № 060217пр від 06.02.2018, рахунку-фактури № ЗБ-062201 від 22.06.2018 (без врахування залізничного тарифу) становить 2 850,00 грн без ПДВ

Загальна сума недостачі без врахування суми норм природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто становить: 2850,00 * 13,050 т = 37192,50 грн без ПДВ. Загальна сума недостачі з урахуванням суми норм природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто становить: 2850,00 * 12,451 т = 35485,35 грн без ПДВ.

Загальна сума недостачі з врахуванням суми норм природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто становить 35485, 35 грн без ПДВ.

Стаття 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов’язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Пунктом 22 Правил видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083 передбачено, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Під час перевірки вантажу на станції Оратів різниці проти комерційного акту № 450003/142/1 не виявлено.

Відповідно до п. а статті 111 Статуту Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

У комерційному акті № 450003/142/1 та залізничній накладній № 47380803 було зазначено, що вантаж завантажено у вагони силами відправника, на станції відправлення.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Судом встановлено, що відповідачем не було надано доказів здійснення даної перевірки на станції відправлення, будь-яких зауважень до стану вантажу та вагонів не було, що свідчить про те, що відправником були виконані вищезазначені вимоги Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу.

Вантаж був прийнятий залізницею до перевезення на станції Новогродівка Дон залізниці без зауважень, комерційний акт: № 450003/142/1 був складений на станції Нижньодніпровськ-Вузол. В даному акті зазначено, що вагони прибули на станцію технічно справними, маркування поперечними борознами нанесеними катком, маркування вапном, фактично маркування не проглядається. За рухом поїзду над 1-7 люками, з обох сторін, маються поглиблення вантажу довжиною – 1050 см, шириною – 100 см, глибиною – 60 см. В технічному відношенні вагон справний. Вагон без торцевих гевей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті. Течі вантажу немає. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилась. Вантаж якого бракує в вагоні вміститися зміг би.

Згідно зі статтями 924 ЦК України 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, або довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, або копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку (пункт 4 Правил перевезення вантажів з оголошеною вартістю).

В даному випадку позивач надав оригінал залізничної накладної № 47380803, оригінал комерційного акту № 450003/142/1 , що свідчать про недостачу вантажу, рахунок фактуру № ЗБ-062201 від 22.06.2018 з підтвердженою загальною сумою вантажу без ПДВ, видаткову накладну № 62201 від 22.06.2018, Специфікації на вугільну продукцію (додатку № 33) до Договору № 060217пр від 06.02.2018, акт прийому-передачі вугільної продукції від 22.06.2018 та акт звірки взаєморозрахунків, та платіжні доручення про оплату вантажу.

З огляду на вищезазначене, відповідальність лежить на залізниці.

Обов’язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Враховуюче вищенаведене та беручи до уваги, що залізницею вчинено порушення господарського зобов'язання, що виявилось у незбереженні вантажу, прийнятого до перевезення, та завдало позивачу збитків на суму 35 485, 35 грн, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232- 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства “Вінницяоблпаливо” до Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” про стягнення 35 485,35 грн задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця” (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства “Вінницяоблпаливо” (21021, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 122, ідентифікаційний код: 01880670) недостачу вантажу у сумі 35 485 (тридцять п’ять тисяч чотириста вісімдесят п’ять) грн 35 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп.

3.          Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.11.2018.

Суддя                                                                                                    Г. П. Бондаренко