ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/596/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи касаційну скаргу Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2018 (суддя Петров В.С.) та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 05.09.2018 (головуючий суддя: Принцевська Н.М., судді: Діброва Г.І., Ярош А.І.)

за позовом Одеської міської ради

до Підприємства "Томатекс" у вигляді ТОВ

про стягнення заборгованості в загальній сумі 260 047,93 грн.,

Учасники справи: не викликалися та не повідомлялися.

ВСТАНОВИВ:

30.03.2018 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Одеської міської ради до Підприємства "Томатекс" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості в загальній сумі 260047,93 грн., у т.ч.: основного боргу - 232726,36 грн., 3% річних - 2069,00 грн., інфляційних втрат - 8585,42 грн., пені - 16667,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, всупереч положень п. "в" ч.1 ст. 96 Земельного кодексу України, ч.1 ст. 526, ст. 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського процесу України та п.4.3, 4.4 Договору, укладеного сторонами по справі, не сплачував орендну плату у розмірі, визначеному договором, за використання відповідної земельної ділянки, внаслідок чого утворилась заборгованість Підприємства "Томатекс" у вигляді ТОВ, що складає 232726,36 грн. Крім того, позивач, у зв'язку з невиконанням Підприємством "Томатекс" у вигляді ТОВ умов договору, нарахував відповідачу 3% річних за весь час прострочення, що складає 2069,00 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.06.2018, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.09.2018, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що умови укладеного між сторонами по справі договору, а також норми чинного законодавства України передбачають можливість зміни розміру орендної плати орендодавцем без укладання відповідної додаткової угоди. Крім того, метою заявленого міськрадою позову є не захист порушених прав, а навпаки - нездійснення існуючого обов'язку щодо зміни розміру орендної плати відповідно до умов договору оренди та діючого законодавства.

24.09.2018 (згідно з реєстраційним штампом ОАГС) Одеською міською радою подано касаційну скаргу на рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 05.09.2018 у справі № 916/596/18 до Касаційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2018 року у справі №916/596/18 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

Згідно з частиною 4 статті 301 Господарського процесуального кодексу України перегляд рішень суду першої інстанції та постанов апеляційної інстанції у справах, ціна позову в яких не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, здійснюється без повідомлення учасників справи, крім справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження.

За приписами частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

17.10.2018 Верховний Суд постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження, здійснення розгляду скарги у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи, визначив строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи до 05.11.2018.

Одеська міська рада (скаржник, позивач) мотивує свою касаційну скаргу тим, що судові рішення прийняті з порушенням норм матеріального права.

Скаржник не погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про правомірність самостійного обчислення суми орендної плати відповідачем у випадку зміни нормативної грошової оцінки Одеською міською радою без внесення змін до договору.

Позивач зазначає, що відповідно до п.4.4. Договору сторони погодили можливість внесення змін до договору оренди землі у зв'язку зі зміною нормативної грошової оцінки земель міста Одеси саме Одеською міською радою шляхом укладення відповідної угоди, яка має бути нотаріально посвідчена, та є невід'ємною частиною договору. При цьому, застосоване у п.4.4. Договору виключення стосується саме волевиявлення сторін. Скаржник вказує, що внесення змін до договору у разі зміни земельного податку або нормативної грошової оцінки земель не залежить від волевиявлення орендодавця та орендаря, однак оформлення відповідних змін має відбуватись виключно у встановлений законом спосіб - шляхом укладення додаткової угоди.

Одеська міська рада посилається на практику Верховного Суду щодо визначення моменту набрання чинності змін до договору оренди землі щодо розміру орендної плати, а саме:

- постанову Верховного Суду від 15.02.2018 № 916/1578/15-г, якою встановлено, що чинним законодавством не передбачено положень про зміну розміру орендної плати за користування орендованим майном саме з моменту прийняття законодавцем таких змін, а надається право стороні правовідносин в подальшому ініціювати внесення відповідних змін до договору. Отже, до моменту внесення змін до договору оренди, в тому числі за рішенням суду, орендар зобов'язаний сплачувати оренду плату в розмірі, передбаченому чинним договором оренди;

- постанову Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №910/7905/17, у якій зазначено, що з урахуванням положень статті 632 ЦК, статті 288 ПК і статей 15, 21 Закону України "Про оренду землі" нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати. Суд зазначив, що підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору, має бути саме законодавча зміна граничного (мінімального чи максимального) розміру цієї плати або зміна розміру земельного податку, а не щорічне визначення рішенням Київської міської ради, яким затверджується бюджет міста Києва на відповідний рік, розміру орендної плати за землю шляхом можливого запровадження нових орендних ставок в залежності від видів економічної діяльності землекористувача;

- висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 № 235/4017/15-ц, та Верховного Суду України від 02.03.2016 № 922/538/14 та від 02.03.2016 №3-476гс15 про те, що зміна нормативної грошової оцінки є лише підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору, та внесення відповідних змін до договору у вигляді оформлення додаткової угоди.

Позивач вважає, що прийняття Одеською міською радою рішення від 29.06.2016 року № 756-VII "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси", яким затверджено нову технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси, не тягне за собою автоматичну зміну умов договорів оренди землі в частині розміру орендної плати, а є лише підставою для внесення таких змін. Зменшення розміру орендної плати внаслідок зміни нормативно-грошової оцінки повинно відбуватись шляхом внесення змін до існуючого договору, водночас без внесених змін відсутні підстави для сплати іншого розміру орендної плати, ніж у договорі. З урахуванням наведеного, сплата ТОВ "Томатекс" орендної плати за зміненою нормативною грошовою оцінкою до моменту внесення змін до договору оренди землі не відповідає чинному законодавству України.

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 05.09.2018 у справі № 916/596/18 та прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити.

05.11.2018 від представника відповідача електронною поштою до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу. Колегія суддів касаційного суду не прийняла зазначений відзив до розгляду, оскільки він оформлений з порушенням чинного на момент подання відзиву Закону України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" та п.5.7. Тимчасової Інструкції з діловодства Верховного Суду, а саме відзив не скріплений електронним цифровим підписом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені обставини, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в межах перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначеного судового рішення, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов'язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/ недоведеними або встановленням по новому обставин справи.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що 07.03.2008 Одеською міською радою (орендодавець) та Підприємством "Томатекс" у вигляді ТОВ (орендар) укладено договір оренди землі.

Відповідно до п. 1.1 договору позивач, як орендодавець, на підставі Закону України "Про оренду землі" та рішення Одеської міської ради № 2255-V від 22.01.2008 передає, а відповідач, як орендар, приймає у строкове платне володіння, користування земельну ділянку площею 6136 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Червоних зір, 2-а (район 10-ої станції Великого Фонтану), згідно з планом земельної ділянки, який є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що в оренду передається земельна ділянка площею 6136 кв.м для подальшого проектування, будівництва та експлуатації багатофункціонального берегозахисного комплексу з рятувальною станцією та туристичним дайвінговим центром, у тому числі по угіддях: під капітальною одноповерховою забудовою - 288 кв.м; під спорудами - 299 кв.м; під проїздами, проходами та площадками - 356 кв.м; інші - 5193 кв.м.

В п. 2.2 договору зазначено, що на земельній ділянці розташований об'єкт незавершеного будівництва, багатофункціонального берегозахисного комплексу із рятувальною станцією та туристично-дайвінговим центром, що належить Підприємству „Томатекс" у вигляді ТОВ на підставі Державного акту на право постійного користування землею, виданого 29.12.2001 та постанови Одеського окружного адміністративного суду (справа № 2-а-2871/07 від 12.11.2007), право власності на який зареєстровано КП „ОМБТІ та РОН" 07.12.2007 в книзі 1нс-18 за номером запису 13.

Пунктом 2.3 договору встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на період проектування та будівництва становить 1279854,24 грн., з урахуванням індексації за 2007 рік згідно витягу зі звіту про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 154-03/П від 22.10.2007, складеного управлінням земельних ресурсів у м.Одеса Головного управління земельних ресурсів в Одеській області Державного агентства земельних ресурсів України. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на період експлуатації об'єкта становить 7463903,05 грн., з урахуванням індексації за 2007 рік згідно витягу зі звіту про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 153-03/П від 22.10.2007, складеного управлінням земельних ресурсів у м. Одеса Головного управління земельних ресурсів в Одеській області Державного агентства земельних ресурсів України.

В п. 3.1 договору вказано, що договір укладено терміном на 49 років (у тому числі на період проектування та будівництва терміном до 01.12.2008), зі зміною цільового призначення, для подальшого проектування, будівництва та експлуатації багатофункціонального берегозахисного комплексу з рятувальною станцією та туристичним дайвінговим центром.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що орендна плата за земельну ділянку площею 6136 кв.м розрахована у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та складає: 63992,71 грн. на рік (на період проектування та будівництва), з урахуванням індексації за 2007 рік; 373195,15 грн. на рік (на період експлуатації об'єкта) з урахуванням індексації за 2007 рік. Орендна плата сплачується орендарем у грошовій безготівковій формі.

Відповідно до п. 4.2 договору розмір орендної плати встановлюється за домовленістю сторін у відповідності до розрахунку розміру орендної плати та може збільшуватися Одеською міською радою в межах передбачених законодавством, в залежності від збільшення ринкової вартості земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні.

За положеннями п. 4.4 договору умови цього договору щодо розміру орендної плати можуть бути змінені за згодою обох сторін шляхом укладання відповідних угод, які мають бути нотаріально посвідчені та будуть невід'ємними частинами цього договору, крім випадків:

- зміни розміру земельного податку, відповідно до чинного законодавства України;

- коригування "Грошової оцінки земель міста Одеси", яка затверджується рішеннями Одеської міської ради;

- зміни функціонального призначення будівлі або її частини.

У цих випадках розмір орендної плати змінюється орендодавцем.

Пунктом 4.6 договору визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня, розмір якої визначається згідно ст. 16 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". Пеня перераховується орендарем на рахунок, зазначений в п. 4.3 цього договору.

Відповідно до п. 12.1 договору зміна умов останнього здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Згідно п. 13.4 договору сторона, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.

Пунктом 14.1 договору встановлено, що останній набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 07.03.2008 та зареєстровано в реєстрі за №859. Також вказаний договір був зареєстрований у Одеській регіональній філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.06.2008 за №43.

Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки від 11.03.2008 відповідач прийняв на підставі акту визначення меж земельної ділянки в натурі земельну ділянку площею 0,6136 га, за адресою: м. Одеса, вул. Червоних зір, 2-а (район 10-ої станції Великого Фонтану), в оренду терміном на 49 років (у тому числі на період проектування та будівництва терміном до 01.12.2008), для подальшого проектування, будівництва та експлуатації багатофункціонального берегозахисного комплексу з рятувальною станцією та туристичним дайвінговим центром. (а.с. 28)

Рішенням Одеської міської ради від 29.06.2016 року № 756-VII „Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси" з 01.01.2017 року була введена в дію нова нормативна грошова оцінка земель міста Одеси. (а.с. 82)

Листом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради №01-13/6393 від 27.12.2016 Підприємство "Томатекс" у вигляді ТОВ було проінформовано про введення в дію з 01.01.2017 нової нормативної грошової оцінки земель міста Одеси та про необхідність отримання витягу про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки. (а.с. 55)

Згідно отриманого Підприємством "Томатекс" у вигляді ТОВ витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м. Одеси №1533/86-17 від 06.02.2017, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер: :55:001:0056, оренда якої є предметом укладеного між сторонами договору оренди землі від 07.03.2008, складає 10124856,04 грн. (а.с. 56-57)

На лист відповідача від 08.08.2017 № 59 щодо внесення змін до договору оренди землі в частині нормативної грошової оцінки та розміру орендної плати за земельну ділянку Департамент комунальної власності Одеської міської ради в листі № 01-18/1480-09-01 від 11.09.2017 надав відповідь про те, що Департаментом підготовлено проект рішення про внесення змін до укладеного між Одеською міською радою та Підприємством "Томатекс" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю договору оренди землі, який буде передано для узгодження, візування та подальшого винесення на розгляд чергової сесії Одеської міської ради, але остаточне рішення приймається Одеською міською радою. Також в листі зазначено, що з метою приведення наявної у Державному земельному кадастрі інформації про цільове призначення земельної ділянки (кадастровий :55:001:0056) Підприємству "Томатекс" у вигляді ТОВ необхідно звернутися до Відділу у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області щодо узгодження коду КВПЦЗ, після внесення відповідних змін до Державного земельного кадастру Підприємству необхідно повторно отримати витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та надати витяг до Департаменту комунальної власності. (а.с. 83-84)

Рішення щодо внесення змін до спірного договору оренди землі в частині нормативної грошової оцінки та розміру орендної плати Одеською міською радою не прийнято, натомість міськрадою заявлено до суду позов про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати, яка виникла з підстав сплати Підприємством "Томатекс" у вигляді ТОВ орендної плати за землю у 2017 році, виходячи з нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є чинною з 01.01.2017.

Розглядаючи доводи касаційної скарги суд касаційної інстанції відмічає наступне.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.188 Господарського кодексу України:

"Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором."

Відповідно до ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України:

"Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом."

Згідно зі ст.654 вказаного Кодексу:

"Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту."

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі №916/2344/17, Верховного Суду України у справі №922/3871/14).

Так, згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м. Одеси від 06.02.2017 №1533/86-17, який розроблено Управлінням Держгеокадастру у м. Одеса Одеської області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 6136 кв.м, що розташована за адресою: м.Одеса, вул. Червоних Зір, 2-а (район 10-ої станції Великого Фонтану), становить 10124856,04 грн., з огляду на що розмір орендної плати за орендовану Підприємством "Томатекс" у вигляді ТОВ земельну ділянку площею 6136 кв.м за вказаною вище адресою з урахуванням вимог чинного законодавства та п. 4.1 договору оренди має складати 5% від вищевказаної нормативної грошової оцінки землі.

Рішення Одеської міської ради, яким змінено нормативну грошову оцінку земель міста Одеси, є чинним й у встановленому законом порядку незаконним не визнавалося, тому воно є обов'язковим для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Встановлене у п. 4.4 договору виключення з випадків зміни розміру орендної плати за згодою обох сторін в разі коригування "грошової оцінки земель м. Одеси" встановлює обов'язок саме орендодавця змінити (здійснити перерахунок) суми орендної плати.

Отже умови укладеного між сторонами договору передбачають можливість зміни розміру орендної плати орендодавцем без укладання при цьому відповідних угод у випадку, зокрема, коригування "Грошової оцінки земель м. Одеси", яка затверджується рішеннями Одеської міської ради, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції вірно погодився з висновком суду першої інстанції стосовно того, що розмір орендної плати змінюється згідно з п. 4.4 договору оренди землі у зв'язку з коригуванням „Грошової оцінки земель м. Одеси", яка затверджується рішеннями Одеської міської ради, і у такому випадку розмір орендної плати змінюється орендодавцем без укладення відповідних додаткових угод.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України „Про оренду землі" органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Відповідно до умов п.9.4.2. договору, орендар зобов'язаний самостійно, за даними Одеського міського управління земельних ресурсів, щороку обчислювати суму орендної плати за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подавати відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом.

У зв'язку з тим, що нормативна грошова оцінка землі, технічна документація щодо якої затверджена рішенням Одеської міської ради №756-VII від 29.06.2016, підлягає застосуванню з 01.01.2017 та те, що умовами укладеного між сторонами договору оренди землі встановлено можливість внесення змін у договір орендодавцем у випадку коригування „Грошової оцінки земель м.Одеси", яка затверджується рішеннями Одеської міської ради, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції стосовно того, що відповідач мав право очікувати самостійного внесення позивачем змін у договір оренди землі шляхом подання до контролюючого органу відповідної інформації до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Таким чином, у даному випадку внаслідок бездіяльності позивача та зволіканням зі зміною розміру орендної плати, відповідачем самостійно з 01.01.2017 обчислено суму орендної плати виходячи з нової нормативної грошової оцінки землі та протягом всього 2017 здійснювалася сплата орендної плати саме в такому розмірі.

Умовами укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки, зокрема п.4.4, не передбачено, яким саме чином та у який спосіб мають вноситися зміни до договору у випадку коригування грошової оцінки земель міста Одеси. Натомість, позивач повідомив відповідача про зміну нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, у зв'язку з чим останній здійснив розрахунок орендної плати, яку Одеська міська рада отримувала без будь-яких зауважень. З огляду на що, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що таким сторонами по справі було досягнуто згоди щодо внесення змін до договору оренди земельної ділянки в частині розміру орендної плати.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги наступне.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 09.01.2013 р. у справі "Волков проти України" зазначено, що в країнах повинен діяти принцип правової визначеності, який зобов'язує держави та їх органи здійснювати реалізацію прав та їх захист шляхом прийняття законодавства з чітким правовим визначенням спірних правовідносин та гарантує громадянам очікувати від держав та їх органів своєчасних та вичерпних дій відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно з усталеною прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини основу принципу правової визначеності утворює ідея передбачуваності (очікуваності) суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає існуючим в суспільстві нормативним приписам.

На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", від 20.05.2010р. і "Тошкуце та інші проти Румунії", від 25.11.2008р.) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер'їлдіз проти Туреччини", та "Беєлер проти Італії"). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Лелас проти Хорватії").

Разом з цим, Європейській суд з прав людини вказував, що поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод охоплює поняття "правомірні очікування" тобто законні сподівання вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу ("Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії").

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином виходячи з того, що нормативна грошова оцінка землі, технічна документація щодо якої затверджена рішенням Одеської міської ради №756-VII від 29.06.2016р. підлягає застосуванню з 01.01.2017р., що умовами укладеного між сторонами договору оренди землі встановлено можливість внесення змін у договір орендодавцем у випадку коригування „Грошової оцінки земель м. Одеси", яка затверджується рішеннями Одеської міської ради, а також виходячи з вимог ч.3 ст.24 Закону України „Про оренду землі", абз.2,3 п. 288.1. ст.288 Податкового кодексу України, якими встановлено обов'язок позивача інформувати відповідний контролюючий орган про внесення змін до існуючих договорів оренди землі до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни, господарський суд вважає, що відповідач мав "законні очікування" на легітимність, добросовісність та "належне урядування" позивача у спірних правовідносинах, зокрема щодо самостійного внесення позивачем змін у договір оренди землі шляхом подання до контролюючого органу відповідної інформації до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Проте, у даному випадку внаслідок бездіяльності позивача та зволіканням зі зміною розміру орендної плати відповідачем самостійно з 01.01.2017 р. обчислено суму орендної плати, виходячи з нормативної грошової оцінки землі, технічна документація, щодо якої затверджена рішенням Одеської міської ради №756-VII від 29.06.2016 р., та протягом всього 2017 р. здійснювалася сплата орендної плати саме в такому розмірі. Виходячи з вищенаведеного, на думку суду, метою заявленого міськрадою позову не є захист порушених законних прав, а навпаки нездійснення існуючого обов'язку щодо зміни розміру орендної плати відповідно до положень договору та діючого законодавства. Такі дії з боку міськради свідчать про зловживання ним своїми правами в розумінні ст. 13 Цивільного кодексу України, що є недопустимим.

Зокрема, відповідно до ч. ч. 2 - 5 ст. 13 ЦК України, яка визначає межі здійснення цивільних прав, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Так, цивільні суб'єктивні права, будучи мірою можливої поведінки уповноваженої особи, мають певні межі за змістом і за характером здійснення. Межі є невід'ємною рисою будь-якого суб'єктивного права. Порушення меж здійснення цивільних прав веде до зловживання правом, тобто, є підставою виникнення цього правового явища, яке нормативно закріплене ч. 3 ст. 13 ЦК.

Зловживання правом виявляється в тому, що особа, якій формально належить суб'єктивне право, неправомірно його здійснює. Зловживання правом має місце у випадку, коли уповноважена особа, спираючись на своє суб'єктивне право, допускає недозволене використання свого права, порушує міру і вид поведінки, визначені законом, посилаючись при цьому на формально належне їй суб'єктивне право. На відносини зловживання цивільним правом поширюється дія принципу недопущення зловживання правом як принципу здійснення цивільних прав. Зміст цього принципу становить обов'язок особи, яка здійснює суб'єктивне право, не допускати зловживання правом і здійснювати належні особі суб'єктивні права і виконувати суб'єктивні обов'язки припустимими способами їх здійснення з урахуванням неприпустимості вчинення дій, що вчиняються виключно з наміром заподіяти шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Тобто зловживання правом пов'язане із здійсненням належного особі суб'єктивного цивільного права, за межі якого воно виходить. Тому зловживання правом може мати місце лише в тому випадку, коли уповноважений суб'єкт має певні права, при здійсненні яких він порушує права і законні інтереси інших осіб.

Так, у відносинах з Підприємством «Томатекс» у вигляді ТОВ позивач як власник земельної ділянки (орендодавець) діяв несправедливо та недобросовісно, порушуючи визначені статтею 3 ЦК України загальні засади цивільного законодавства. Також суд наголошує, що у даному випадку саме Одеською міською радою не було виконано покладений на неї обов'язок щодо зміни розміру орендної плати відповідно до умов договору, адже з пропозицією про внесення змін до договору Підприємством «Томатекс" зверталось у 2017 році, тоді як на день розгляду справи (більше року від дня введення в дію нової нормативної грошової оцінки земель міста Одеси, 01.01.2017 р.) міськрадою не вирішено питання про внесення відповідних змін в частині розміру орендної плати з метою приведення положень договору у відповідність до вимог чинного законодавства. Тому звернення міськради до суду із даним позовом фактично є намаганням покласти на Підприємство «Томатекс» у вигляді ТОВ несприятливі правові наслідки через невиконання самим позивачем свого обов'язку щодо зміни розміру орендної плати, від чого залежить існування або відсутність заборгованості по орендній платі.

Згідно ч. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. З огляду на такі обставини, на думку суду, права позивача, за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом, не підлягають захисту в обраний позивачем спосіб, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у такому захисті.

Враховуючи все вищевикладене, судами обґрунтовано відхилено доводи позивача стосовно необхідності сплати відповідачем орендної плати в розмірі, передбаченому чинним договором оренди, до моменту внесення змін до договору оренди.

Також приймаючи до уваги те, що вимога про нарахування штрафних санкцій є похідною від вимоги про стягнення орендної плати у заявленому позивачем розмірі, в задоволенні якої судами правомірно відмовлено, суди дійшли вірного висновку стосовно відсутності можливості в даному випадку застосування до відповідача такої міри відповідальності, як нарахування пені, 3% та інфляційних втрат.

Посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 15.02.2018 у справі № 916/1578/15-г, від 16.04.2018 у справі №910/7905/17, від 21.03.2018 № 235/4017/15-ц та Верховного Суду України від 02.03.2016 № 922/538/14 та від 02.03.2016 №3-476гс15 не приймаються до уваги, оскільки з наведених постанов не вбачається встановлення судами наявності погоджених між сторонами в даних справах умов, аналогічних вищевказаному п.4.4. Договору в зазначеній справі, що переглядається, тобто, правовідносини не є подібними.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України:

"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення."

Згідно з ч.1 ст.309 зазначеного Кодексу:

"Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права."

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про необхідність залишити касаційну скаргу Одеської міської ради без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 05.09.2018 у справі № 916/596/18 - без змін.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 05.09.2018 у справі № 916/596/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 04.06.2018 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 05.09.2018 у справі №916/596/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є.Краснов

Г. Мачульський