АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/687/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Поліщук Л.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Безпалюк А.О.

за участю представників учасників справи:

від ТОВ "УКРЕЛЕВАТОРПРОМ" - Гутнік І.В.

від ТОВ "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" - Сивак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЕЛЕВАТОРПРОМ"

на рішення Господарського суду Одеської області від 31.07.2018

по справі №916/687/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЕЛЕВАТОРПРОМ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ"

про визнання незаконною та скасування застосування оперативно-господарської санкції

Встановив

У квітні 2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРЕЛЕВАТОРПРОМ" звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" в якому просило визнати незаконною та скасувати застосування відповідачем до позивача оперативно-господарської санкції у вигляді донарахування за водокористування на об'єкті за адресою м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, буд. 52/А у розмірі 11636 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що донарахування у розмірі 11 636 грн. проведене відповідачем за безоблікове водокористування є безпідставним, незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки водопостачання на об'єкт було припинено з 03.02.2015 за заявою позивача. Згідно Висновку №17-3553/04 по експертному дослідженню штуцерного з'єднання лічильника води, при огляді та дослідженні водомірного вузла, який відбувався за адресою: м.Одеса, вул.Чорноморського Козацтва, 52/А, встановлено, що перед доученим штуцерним зєднанням і на обвідній трубі розташовані по вентилю, на яких є пломби. Цілісність пломбування не порушена, штуцерні зєднання не порушувалися (не розбиралися). Крім того, під час огляду водомірного вузла представниками відповідача та складання Акту №1589/7 від 07.07.2017, не було вказано, що водопостачання з крану здійснювалося не безперервно, а менше хвилини, після чого припинилося. За таких обставин, позивач вважає, що це був лише залишок води, наявний у водомірному вузлі після виведення його з експлуатації та опломбування.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 31.07.2018 у задоволенні позову відмовлено повністю.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що представниками ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» було проведено огляд засобів обліку води ТОВ «УКРЕЛЕВАТОРПРОМ», під час якого було складено Акт №1589/7, згідно якого на другому вводі діаметром 50мм було виявлено, що вентиль, опломбований шайбою №0035901 (ціла) трохи відкритий, з крану діаметром 15 мм водопостачання здійснюється . Раніше встановлений водомір виведений з експлуатації. При цьому судом не взято до уваги наданий позивачем висновок експерта, оскільки останній не відповідає вимогам ст.ст. 98, 101 ГПК України. Судом також зауважено, що слід зауважити, що Акт №1589/7 від 07.07.2017 не містить жодного зауваження представника споживача, зокрема, щодо того, що водопостачання з крану здійснювалося не безперервно, а менше хвилини, після чого припинилося, а посилання позивача на зазначення про ці обставини у листах та заяві-претензії, на переконання суду першої інстанції, не може розглядатися судом, як обставина, встановлена при проведенні огляду засобів обліку води ТОВ «УКРЕЛЕВАТОРПРОМ» 07.07.2017. З урахуванням зазначеного, Господарським судом Одеської області було зазначено, що у суду відсутні підстави вважати , що при проведенні перевірки та огляді представниками Виробника засобів обліку води ТОВ «УКРЕЛЕВАТОРПРОМ» 07.07.2017 не було встановлено факту того, що на другому вводі діаметром 50мм виявлено, що вентиль, опломбований шайбою №0035901 (ціла) трохи відкритий, з крану діаметром 15 мм водопостачання здійснюється.

Судом першої інстанції також відзначено, що на думку позивача у справі, спірні нарахування є оперативно-господарською санкцією у вигляді донарахування за водокористування на об'єкті за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, б.52/А у розмірі 11 636 грн., проте, суд з такою позицією позивача не погодився, пославшись при цьому на приписи ст.ст.235, 236 Господарського кодексу України та зазначивши, що поняття оперативно-господарської санкції та відсутність у Договорі на послуги водопостачання та водовідведення №706/3 від 14.09.2005 такого виду оперативно-господарської санкції як донарахування за водокористування, відсутні підстави вважати, що нарахування за безоблікове водокористування, виконане у зв'язку із порушенням Споживачем п.3.2 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 27.06.2008 №190 (далі - Правила), є оперативно-господарською санкцією.

Не погодившись з даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось ТОВ "УКРЕЛЕВАТОРПРОМ" з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 31.07.2018 по справі №916/687/18 повністю та ухвалити нове рішення по справі №916/687/18, яким позовні вимоги задовольнити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Так апелянт зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що нарахування відповідача за без облікове водокористування позивачем є оперативно-господарською санкцією. Проте, посилаючись на приписи ст. 235 ГК України та п.п. 3.2., 3.3. Правил апелянт відзначає, що підставою на нарахування відповідачем грошових коштів за без облікове водокористування є рішення технічної комісії, оформлене протоколом №27 від 27.07.2017, яке відбулось внаслідок складання відповідачем акту від 07.07.2017, який за своєю правовою природою є юридичною формою рішення органу, тобто офіційним письмовим документом, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на врегулювання відносин між сторонами відповідно до додаткової угоди від 20.04.2011 і має обов'язків характер для суб'єктів цих правовідносин.

З урахуванням викладеного апелянт вважає, що донарахування проведене відповідачем за надання послуг водокористування відповідно до договору, є за своєю правовою природою оперативно-господарською санкцією.

Посилаючись на приписи ст.ст. 218, 235 ГПК України апелянт зазначає, що підставою для застосування до позивача відповідної оперативно-господарської санкції є вчинення порушення, яке за своїм складом передбачає відсутність суб'єктивної сторони. Однак, як стверджує скаржник, суд першої інстанції не оцінив наявність іншої обов'язкової складової правопорушення, а саме об'єктивної сторони (протиправне діяння, негативні наслідки та причинний зв'язок між ними), виходячи з наступного.

Так апелянт вважає, що відсутня протиправна дія, оскільки він не вчиняв ніяких активних дій по самостійному встановленню пломб чи по неправомірному впливу на цілісність пломби, яка була встановлена відповідачем. До того ж, відсутній причинний зв'язок між діями апелянта і негативними наслідками, оскільки позивач не здійснював ніякого впливу на встановлені пломби, вони не порушені, тому не можна стверджувати, що надлишок води в трубі є саме наслідком безоблікового водокористування, а не неналежного виконання своїх обов'язків працівниками відповідача при опломбуванні. Таким чином, на думку апелянта, відсутність об'єктивної сторони порушення вказує на відсутність факту безоблікового водокористування зі сторони апелянта, що, відповідно, виключає можливість застосування до нього оперативно-господарської санкції.

Скаржник також вважає, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки факту цілісності пломб чи спростуванню цього факту, а також представником відповідача н доведено технічну можливість здійснення водокористування через опломбовану систему водопостачання.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції у порушення приписів ст.13 ГПК України обмежив сторону позивача в можливості надання доказів в обґрунтування своєї позиції, шляхом невмотивованої відмови в задоволенні клопотання про надання строку для подання додаткових доказів, а саме фотоматеріалів та відмови в залученні їх до матеріалів справі. Означені докази, за твердженням апелянта, в сукупності з іншими матеріалами справи підтверджують позицію позивача щодо відсутності без облікового водокористування, і як наслідок, відсутності факту правопорушення.

До того ж, як стверджує апелянт, відповідачем у акті не було вказано, що водопостачання, після відкриття вентилю крану, здійснювалось не безперервно, а менше хвилини, після чого вода припинила поступати через відкритий вентиль. Означене, на думку апелянта, свідчить про те, що вода, яка поступала через відкритий вентиль, є не наслідком безоблікового водокористування з боку апелянта, а лише залишком, який був наявний у відповідному водомірному вузлі після виведення його з експлуатації та опломбування.

Апелянт також стверджує, що кількість кубометрів на лічильнику воду, як на час складання акту, так й станом на 20.07.2017, що підтверджується фотознімками, є однаковою.

З урахуванням вищевикладеного апелянт вважає, що факт безоблікового водокористування з боку позивача відсутній, а тому, відсутні підстави для застосування відповідачем до апелянта штрафних санкцій у вигляді здійснення донарахувань за без облікове водокористування відповідно до п.3.3. Правил.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Так відповідач відзначає, що є необґрунтованими твердження апелянта з приводу того, що розрахунок води у разі безоблікового водокористування є оперативно-господарською санкцією, оскільки умова укладеного між сторонами договору з додатковими угодами до нього не передбачено застосування оперативно-господарської санкції за без облікове водокористування, у тому числі за донарахування за водокористування, а виконання розрахунку витрат води у разі безоблікового водокористування на підставі п. 3.3. «Правил водокористування» не є оперативно-господарською санкцією у розумінні ст.ст. 235, 236 ГК України.

Відповідач також відзначає, що акт про порушення було підписано позивачем без будь-яких зауважень, що спростовує твердження апелянта про те, що водопостачання здійснювалось менше хвилини та є лише залишком води у водомірному вузлі після виведення його з експлуатації та опломбування.

Вважає відповідач необґрунтованим й посилання апелянта на безпідставну відмову суду першої інстанції в задоволенні клопотання про надання строку для подання додаткових доказів, оскільки вказане клопотання було заявлено позивачем з порушенням процесуальних норм, а саме ст.ст. 207, 2018 ГПК України.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЕЛЕВАТОРПРОМ" на рішення Господарського суду Одеської області від 31.07.2018 по справі №916/687/18.

20.09.2018 ТОВ «УКРЕЛЕВАТОРПРОМ» до Одеського апеляційного господарського суду надано клопотання про долучення до матеріалів справи, окрім іншого, копії письмових показань від 14.09.2018 головного енергетика ТОВ «УКРЕЛЕВАТОРПРОМ» - ОСОБА_3, а також клопотання про виклик і допит свідків, в якому ТОВ «УКРЕЛЕВАТОРПРОМ» просило викликати і допитати як свідка головного енергетика ТОВ «УКРЕЛЕВАТОРПРОМ» ОСОБА_3

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 клопотання ТОВ «УКРЕЛЕВАТОРПРОМ» про долучення до матеріалів справи копії письмових показань від 14.09.2018 головного енергетика ТОВ «УКРЕЛЕВАТОРПРОМ» ОСОБА_3 та про виклик і допит свідків - залишено без задоволення, призначено справу до розгляду на 22.10.2018.

Указом Президента України №454/2017 від 29.12.2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" ліквідовано Одеський апеляційний господарський суд та утворено Південно-західний апеляційний господарський суд.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" опубліковано повідомлення про початок роботи Південного-західного апеляційного господарського суду.

На виконання положень абз. 2 ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч. 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, матеріали справи №916/687/18 передані до Південно-західного апеляційного господарського суду.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 23.10.2018, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Поліщук Л.В., Філінюка І.Г.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.10.2018 прийнято справу №916/687/18 до провадження та розпочато апеляційний розгляд справи колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Поліщук Л.В., Філінюка І.Г., призначено справу до розгляду на 06.12.2018.

У судовому засіданні від 06.12.2018 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та просив її задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення відповідно до яких не погоджується з апеляційною скаргою, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ "УКРЕЛЕВАТОРПРОМ" не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 вересня 2005 р. між ТОВ «ІНФОКС» (Водоканал) та ЗАТ «УКРЕЛЕВАТОРПРОМ», правонаступником якого є ПрАТ «УКРЕЛЕВАТОРПРОМ», а станом на дату подачі позову ТОВ «УКРЕЛЕВАТОРПРОМ» (Абонент) був укладений Договір на послуги водопостачання та водовідведення №706/3, згідно якого Водоканал надає послуги щодо подачі питної води на об'єкти Абонента, а також щодо приймання стічних вод, що скидаються Абонентом до системи комунальної каналізації у відповідності до дислокації об'єктів, що є додатком №1 до Договору. Відповідно до додатку №1 до Договору «Дислокація об'єктів ЗАТ «УКРЕЛЕВАТОРПРОМ», до складу обєктів входять: автоперевантажувальний комплекс зерна, розташований за адресою: м.Одеса, вул.Чорноморського Козацтва, 52 та перевантажувальний комплекс зерна, розташований за адресою: м.Одеса, вул.Чорноморського Козацтва, 52/А (згідно додаткової угоди №27-02-07 від 01.02.2007р.) .

20 квітня 2011 між ТОВ «Інфокс» (Виробник) та ПрАТ «УКРЕЛЕВАТОРПРОМ» (Споживач) було укладено додаткову угоду до Договору на послуги водопостачання та водовідведення №706/3 від 14.09.2005р., якою було змінено найменування сторін у Договорі та викладено його у новій редакції, починаючи з п.1.2. Відповідно до нової редакції Договору Виробник зобов'язався подавати Споживачеві цілодобово або по графіку, затвердженому місцевими органами державної влади, і приймати стоки відповідно до стану мереж і споруджень водопроводу і каналізації.

Пунктом 2.4.13 у редакції додаткової угоди від 20.04.2011 визначено, що у разі самовільних дій споживач сплачує витрату води згідно пунктів 3.3., 3.4. «Правил водокористування».

Згідно з п.2.4.15 у редакції додаткової угоди від 20.04.2011 споживач зобов'язався своєчасно і у повному обсязі оплачувати послуги водопостачання та водовідведення, скидання ненормативно очищених стоків, та інші платежі, передбачені Правилами користування і Правилами прийому стічних вод , умовами цього Договору.

При цьому, відповідно до п.2.3.3 Договору Виробник має право перевіряти технічний стан систем водопостачання та водовідведення Споживача на предмет наявності витоків, нераціонального використання питної води , контролю якості стічних вод, стану приладів обліку води і стоків.

03.02.2015 представником ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», за участю представника ЗАТ «УКРЕЛЕВАТОРПРОМ», був складений Акт на опломбування №4066, у відповідності до якого було проведено закриття та опломбування вентиля (крану) пломбою СКВ 0035901 перед водоміром у зв'язку із відмовою Абонента від водоспоживання на об'єкті, що розташований за адресою: м.Одеса, вул.Чорноморського Козацтва, 52/А.

07 липня 2017 представниками ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» було проведено огляд засобів обліку води ПрАТ «УКРЕЛЕВАТОРПРОМ», під час якого було складено Акт №1589/7, у відповідності до якого на другому вводі діаметром 50мм було виявлено, що вентиль, опломбований шайбою №0035901 (ціла) трохи відкритий, з крану діаметром 15 мм водопостачання здійснюється. Раніше встановлений водомір виведений з експлуатації.

Розгляд Акту №1589/7 від 07.07.2017р. відбувся на засіданні технічної комісії 21.07.2017р. (протокол №27), яка постановила: у зв'язку із порушенням ПрАТ «УКРЕЛЕВАТОРПРОМ» п.3.2 Правил водокористування провести розрахунок згідно п.п.3.3,3.4 Правил, а саме: 896,25 куб. м/мес (пропускна спосібність труби діаметром 15 мм за умови скорості води в ній 2 м/сек та її дією повним перерізом на протязі 24 год. на добу протягом 1 місяця) х 12, 984 грн. (тариф на послуги водопостачання та водовідведення) = 11 636 грн. 91 коп.

Позивач, не погодившись із даним рішенням, звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом про визнання незаконною та скасувати застосування відповідачем до позивача оперативно-господарської санкції у вигляді донарахування за водокористування на об'єкті за адресою м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, буд. 52/А у розмірі 11636 грн., оскільки вважає, що відповідачем не доведено факту без облікового водокористування з боку позивача.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі із договорів та інших правочинів.

Статтями 626, 628, 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом частини сьомої статті 180 Господарського кодексу України господарські зобов'язання, що виникли на основі договору, існують впродовж його строку.

Зобов'язання, в свою чергу, згідно з вимогами статей 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Пунктами першим, другим статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

В силу частини першої статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За умовами статті 19 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" на підставі договору, зокрема, з підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням та/або централізованим водовідведенням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та/або централізованого водовідведення. Договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання та/або водовідведення або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті. Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання та/або водовідведення встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до пунктів 10.4.1, 10.4.5 Правил технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від №30 від 05.07.1995 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 21 липня 1995 р. за №231/767 (далі Правила №30 від 05.07.1995) до втрат води належать, необліковані витрати води до водолічильників - у разі аварій на трубопроводах, витоків з мереж і споруд на них, витоків з водорозбірних колонок, витрат води на протипожежні заходи, а також у разі крадіжок води (не погоджені з виробником приєднання, користування водою без укладання договору з виробником тощо); витоки води з внутрішньої водопровідної мережі споживача (після водолічильника або після місця, де він повинен бути встановлений) - усі види постійного витікання води через водорозбірну, змішувальну та наповнювальну арматуру з причини її несправності або неправильного регулювання, а також витоки з внутрішніх трубопроводів у зв'язку з їх негерметичністю; нераціональні витрати води - застосування проточної води для охолодження продуктів, постійне витікання води під час приготування їжі, миття посуду або прання білизни, гоління, купання, скидання охолодженої води із систем гарячого водопостачання тощо. До втрат води також належать перевитрати води на технологічні потреби виробника (промивання фільтрів, трубопроводів тощо). До необлікованих витрат належать також об'єми води: не зареєстровані приладами обліку через низьку чутливість або невідповідність приладів величині витрати води; не оплачені споживачами через подачу занижених даних про кількість водокористувачів або об'єми виробництва (у разі відпуску води за місцевими нормами без приладів обліку).

У разі виявлення самовільного приєднання споживача до системи водопостачання, а також самовільних робіт на водопровідному вводі складається відповідний акт. При цьому плата за воду стягується згідно з вимогами Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України.

Згідно з пунктом 2.1 Правил №190 від 27.06.2008 договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до законів України "Про питну воду та питне водопостачання та "Про житлово-комунальні послуги".

За приписами пунктів 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 Правил №190 від 27.06.2008 розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку. Водокористування вважається безобліковим, якщо споживач самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користується ними. У разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу. Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

Також, пунктом 2.4.13 укладеного між сторонами договору, у редакції додаткової угоди від 20.04.2011, визначено, що у разі самовільних дій споживач сплачує витрату води згідно пунктів 3.3., 3.4. «Правил водокористування».

Так наявними матеріалами справи підтверджується, що 07 липня 2017 представниками ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» було проведено огляд засобів обліку води ПрАТ «УКРЕЛЕВАТОРПРОМ», під час якого було складено Акт №1589/7, яким було зафіксовано, що на другому вводі діаметром 50мм було виявлено, що вентиль, опломбований шайбою №0035901 (ціла) трохи відкритий, з крану діаметром 15 мм водопостачання здійснюється. Раніше встановлений водомір виведений з експлуатації.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апелянта з приводу того, що вода, яка поступала через відкритий вентиль, є не наслідком безоблікового водокористування з боку апелянта, а лише залишком, який був наявний у відповідному водомірному вузлі після виведення його з експлуатації та опломбування, оскільки апелянтом не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких доводів. До того ж, колегія суддів відзначає, що Акт №1589/7 від 07.07.2017 підписаний представником позивача ОСОБА_3 без будь-яких зауважень, в тому числі й з тих обставин, що вказані апелянтом.

Колегія суддів частково погоджується із твердження апелянта з приводу того, що нарахування здійсненні відповідачем у зв'язку із порушенням ПрАТ «УКРЕЛЕВАТОРПРОМ» п.3.2 Правил водокористування є оперативно-господарською санкцією, проте, висновок суду першої інстанції про зворотне в цій частині, не призвів до прийняття невірного рішення по справі вцілому.

Не приймається судовою колегією до уваги й посилання апелянта на висновок №17-3553/04 по експертному дослідженню штуцерного з'єднання лічильника, оскільки даний висновок не є належним та допустимим доказом у розумінні приписів ч. 3 ст. 98 ГПК Україна за якою визначено, що висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Не приймаються колегією суддів й доводи апелянта з приводу порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме приписів ст.13 ГПК України шляхом невмотивованої відмови в задоволенні клопотання про надання строку для подання додаткових доказів, а саме фотоматеріалів та відмови в залученні їх до матеріалів справі, оскільки зібрання доказів по справі, як то передбачено ч.1 ст.177 ГПК України, відбувається на стадії підготовчого провадження, у той же час позивачем на даній стадії не надано вказаних доказів, такі докази надані позивачем 30.07.2017, після прийняття Господарським судом Одеської області ухвали від 03.07.2018 про закриття підготовчого провадження у справі №916/687/18 та призначення справи до розгляду по суті, без обґрунтування неможливості подання таких доказів у підготовчому засіданні.

Отже, судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст. ст. 277-279 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене судова колегія вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 31.07.2018 по справі №916/687/18 є законним, обґрунтованим та таким, що прийнято з додержання норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 31.07.2018 по справі №916/687/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 10.12.2018.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Поліщук Л.В.

Суддя Філінюк І.Г.