ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. ОдесаСправа № 915/1106/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Савицького Я.Ф., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2018, постановлену суддею Семенчук Н.О., у м. Миколаєві, повний текст якої складено 16.10.2018

у справі № 915/1106/18

за заявою: Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»

до боржника: Фізичної особи - підприємця Підвашецької Олени Степанівни

про: видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за Договором №б/н від 18.08.2017 в розмірі 100 779,83 грн. з якої: 70 986,34 грн. - заборгованість за кредитом, 9 726,56 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 12 813,50 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 7 253,43 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а також сплачений судовий збір

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи - підприємця Підвашецької Олени Степанівни заборгованості за Договором №б/н від 18.08.2017 в розмірі 100779,83 грн. з якої: 70986,34 грн. - заборгованість за кредитом, 9726,56 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 12813,50 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 7253,43 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Заява мотивована неналежним виконанням з боку Фізичної особи - підприємця Підвашецької Олени Степанівни умов Договором №б/н від 18.08.2017.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2018 у справі №915/1106/18 Акціонерному товариству Комерційному банку «Приватбанк» відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи - підприємця Підвашецької Олени Степанівни заборгованості за Договором №б/н від 18.08.2017 в розмірі 100779,83 грн. з якої: 70986,34 грн. - заборгованість за кредитом, 9726,56 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 12813,50 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 7253,43 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а також сплачений судовий збір.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що заяву подано з порушенням вимог ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, надані докази не підтверджують факту порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказ, що відповідно до п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України є підставою для відмови у видачі судового наказу; заявлена до стягнення сума пені в розмірі 7 253,43 грн. є штрафною санкцією в розумінні приписів ч. 1 ст. 230 Господарського України, а отже за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, тобто вимога заявника в цій частині не відповідає ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України; всупереч вимог ч.3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, до заяви не надано належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку.

Не погодившись з означеною ухвалою суду, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2018; видати судовий наказ, яким стягнути з Фізичної особи - підприємця Підвашецької Олени Степанівни на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за Договором №б/н від 18.08.2017 в розмірі 100779,83 грн. з якої: 70986,34 грн. - заборгованість за кредитом, 9726,56 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 12813,50 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, 7253,43 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, а також сплачений судовий збір; судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, зазначаючи, що за змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим зобов'язанням є зобов'язання, яке виражене в грошових одиницях; таке зобов'язання в силу ст.ст. 509, 626 Цивільного кодексу України може виникати на підставі договору; порушення зобов'язання згідно вимог ст. 611 Цивільного кодексу України має своїм наслідком сплату боржником на вимогу кредитора, у тому числі, неустойки; на підтвердження виникнення у боржника грошового обов'язку щодо повернення кредитних коштів до матеріалів заяви надано копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання послуги «КУБ», витягу з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості та обґрунтування до нього, а також копії меморіального ордеру та виписок по рахунках.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження; постановлено - розгляд апеляційної скарги учасника Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2018 у справі № 915/1106/18 здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено учасникам справи строк до 26.11.2018 для подання відзиву на апеляційну скаргу, разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України.

Протягом визначеного судом строку, відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» боржником подано не було; заяви, клопотання від учасників справи не надходили.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали з урахуванням повноважень, визначених в ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила.

Порядок розгляду заяв в наказному провадженні врегульовано розділом ІІ Господарського процесуального кодексу України.

Частинами 1, 2 статті 147 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Згідно зі статтею 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Статтею 150 Господарського процесуального кодексу України наведено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, згідно з якими заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до частини 1, 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; 4) наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред'явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 36 цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Згідно з частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Положеннями статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів. Так, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у видачі судового наказу місцевий господарський суд зазначив, що заявником не зазначено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, не додано та не вказано переліку доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги щодо видачі судового наказу в частині стягнення суми основного боргу (за кредитом, процентами та комісією), доказів сплати судового збору, що є порушенням приписів п.п. 4, 5 ч. 2, п. п. 1, 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального України.

Між тим за змістом поданої заяви Банк вказував, що обставини укладення кредитного договору підтверджуються копією анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ», копією витягу з «Умов та правил надання банківських послуг»; надання кредиту підтверджується копіями виписки по рахунку 2062 та меморіального ордеру, які підтверджують перерахування кредитних коштів на поточний рахунок боржника 2600; порушення боржником своїх зобов'язань щодо повернення кредитних коштів підтверджується копіями виписок по рахунках 2067, 2063, 2390, на яких обліковується прострочена заборгованість за кредитом та вбачається відсутність погашень по теперішній час; розмір нарахованих відсотків, комісії та пені підтверджується розрахунком заборгованості (разом з поясненнями до нього), в якому також зазначаються періоди відповідних нарахувань (стовпчики № 1 та № 2 розрахунку заборгованості); відсутність повного погашення заборгованості з відсотків, комісії та пені підтверджується випискою по рахунку боржника 2909, через який здійснюється погашення заборгованості.

В підтвердження викладених обставин заявником до матеріалів заяви долучено: копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ», копію витягу з «Умов та правил надання банківських послуг», розрахунок заборгованості та обґрунтовані пояснення до нього, а також меморіальний ордер № HSAV8BVRDY від 18.08.2017 та виписки по рахунках 2062, 2063, 2390, 2909.

За змістом оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд посилається на факт наявності лише анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ», витягу з «Умов та правил надання банківських послуг» та розрахунку заборгованості, не надаючи жодної оцінки поданим заявником доказам щодо видачі/погашення кредиту, процентів за користування кредитом та комісії.

З наявних матеріалів також вбачається, що до заяви Акціонерним Комерційним Банком «Приватбанк» додано примірник платіжного доручення № ВО908В1МРG від 18.09.2018.

Відповідно до ст. 6 Закон України «Про судовий збір» судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Таким чином, зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України перевіряється відповідно до Закону України «Про судовий збір». Обов'язок перевірки зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України покладається саме на суд. Враховуючи відсутність в матеріалах справи відомостей щодо перевірки судом обставин зарахування судового збору за поданим заявником платіжним документом (або відповідного посилання щодо вчинення судом відповідних дій в оскаржуваній ухвалі), відмова у видачі судового наказу з цих підстав не може бути визнана обґрунтованою.

Отже висновки місцевого господарського суду щодо невідповідності поданої заяви вимогам п. п. 4, 5 ч. 2, ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України та наявністю правових підстав застосування п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України є передчасними та такими, що зроблені без належної оцінки наданих заявником доказів.

Щодо наявності підстав для стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором за період з 19.03.2018 по 05.09.2018 судова колегія зазначає наступне.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу, зокрема, щодо стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, сума якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, за яким праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу приписів частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Нормами статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В свою чергу п.п. 3.2.8.10 Умов та правил надання банківських послуг передбачено відповідальність клієнта за порушення зобов'язань щодо сплат процентів за користування кредитом та термінів повернення кредиту у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відтак, пеня не є заборгованістю за договором, а являється штрафною санкцією, вимоги про сплату пені у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Враховуючи, що вимоги про стягнення пені у сумі 7253,43 грн. не підлягають розгляду в порядку наказного провадження, висновок суду першої інстанції про відмову у видачі наказу на підставі п.3 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України в цій частині є обґрунтованим.

Частиною 3 статті 152 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором).

За вказаних обставин, місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку щодо наявності правових підстав для відмови у видачі судового наказу згідно поданої Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» заяви в частині стягнення з Фізичної особи - підприємця Підвашецької Олени Степанівни заборгованості за Договором №б/н від 18.08.2017: 70986,34 грн. - заборгованість за кредитом, 9726,56 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 12813,50 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії, у зв'язку з чим оскаржувана ухвала Господарського суду Миколаївської області підлягає частковому скасуванню, а матеріали справи № 916/2536/18 за заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про видачу судового наказу в цій частині - направленню на розгляд до суду першої інстанції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2018 у справі №915/1106/18 скасувати в частині відмови у видачі судового наказу згідно поданої Акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» заяви щодо стягнення з Фізичної особи - підприємця Підвашецької Олени Степанівни заборгованості за Договором №б/н від 18.08.2017: 70986,34 грн. - заборгованість за кредитом, 9726,56 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, 12813,50 грн. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії та в цій частині матеріали справи № 916/2536/18 за заявою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про видачу судового наказу передати на розгляд Господарського суду Миколаївської області.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя: Н.С. Богацька

судді Я.Ф. Савицький

А.І. Ярош