Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2018 р. м. Житомир Справа № 906/367/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Голюк Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 2201 від 13.06.2017;

від відповідача: не прибув.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом ОСОБА_2

до Приватного підприємства "ІНФОРМАЦІЯ_1"

про стягнення вартості майна пропорційно частці у статутному капіталі та частки прибутку у 2013р. до моменту виключення

В судовому засіданні 22.11.2018 оголошувалась перерва до 23.11.2018 об 11:00 год.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вартість майна пропорційно частці у статутному капіталі та частки прибутку у 2013 році до моменту виключення.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.06.2017 задоволено клопотання представника позивача про призначення судово-економічної експертизи (вх. №02-44/557/17 від 13.06.2017); призначено судово-економічну експертизу у справі №906/367/17, проведення якої доручено судовому експерту - Забавській Світлані Миколаївні (свідоцтво №1046 від 27.10.2006). На вирішення експерту поставлено наступні питання:

1. Які майнові права та майно належали Приватному підприємству "ІНФОРМАЦІЯ_1" (ід. код НОМЕР_11) станом на 29 квітня 2008?

2. Якій сумі дорівнює частка власника Приватного підприємства "ІНФОРМАЦІЯ_1" (ід. код НОМЕР_11) - ОСОБА_2 у вартості чистих актів підприємства виходячи з її частки в статутному капіталі станом на 09.07.2013?

Ухвалою суду від 15.06.2018 поновлено провадження у справі №906/367/17 для розгляду клопотання судового експерта Забавської С.М. (вх. №02-44/656/18 від 08.06.2018) про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової економічної експертизи; задоволено клопотання судового експерта Забавської С.М. (вх. №02-44/656/18 від 08.06.2018) про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової економічної експертизи у справі №906/367/17; зобов'язано ПП "ІНФОРМАЦІЯ_1" та ОСОБА_2 (за наявності) в строк до 16.07.2017 подати суду для подальшого скерування експерту наступні документи:

1. Статут Приватного підприємства «ІНФОРМАЦІЯ_1» (далі - Підприємство) в редакції, яка діяла до 29.04.2008.

2. Звітність ПП "ІНФОРМАЦІЯ_1" з підтвердженням подачі її до відповідного державного органу:

- річну статистичну звітність за 2007 та 2008 рік (N 4-сг "Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 200_ року". N 9-б-сг "Внесення мінеральних, органічних добрив, гіпсування та вапнування ґрунтів під урожай 200_ p.", N 29-сг "Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду на 1 грудня 200_ року", N 24 "Стан тваринництва за 200_р.", N 50-сг "Основні економічні показники роботи сільськогосподарських підприємств за 200_ рік" тощо),

- річну фінансову звітність за 2007, 2008 , 2011, 2012 роки.

3. Фінансову звітність станом на 30.04.2013 без підтвердженням подачі її до державного органу.

4. Накази про облікову політику на 2007, 2008, 2011, 2012, 2013 роки.

5. Головні книги за 2007, 2008, 2011, 2012, 2013 роки.

6. Журнали-ордери (або інші реєстри обліку, які велись на Підприємстві) призначені для узагальнення інформації про наявність і рух основних засобів, їх знос, капітальні інвестиції за 2007, 2008 роки.

7. Журнали-ордери (або інші реєстри обліку, які велись па Підприємстві) за

балансовими рахунками за 2011, 2012, 2013 роки.

8. Інвентарний список основних засобів за 2007, 2008, 2011, 2012, 2013 роки.

9. Реєстри аналітичного обліку основних засобів, інших необоротних матеріальних активів (інвентарні картки або інші реєстри обліку, які велись на Підприємстві) за 2007, 2008, 2011, 2012, 2013 роки.

10. Відомості (або інші реєстри, які велись на Підприємстві) нарахування амортизації основних засобів за 2007, 2008, 2011, 2012, 2013 роки.

11. Акти прийому-передачі основних засобів, інших необоротних матеріальних активів та майнових прав, які підтверджують здійснення господарських операцій до 29.04.2008 включно, у тому числі - акти прийому-передачі, які підтверджують здійснені ОСОБА_1 внески до статутного фонду Підприємства.

12. Протоколи зборів засновників, проведені до 29.04.2008 включно, якими зафіксовано передача засновниками, у тому числі ОСОБА_1, до статутного фонду Підприємства основних засобів, інших необоротних матеріальних активів та майнових прав.

13. Накази (розпорядження) про проведення інвентаризації за 2007, 2008, 2011, 2012, 2013 роки.

14. Інвентаризаційні описи, складені за результатами проведених інвентаризацій за 2007, 2008, 2011, 2012, 2013 роки, в яких зафіксовано наявність, стан і оцінку активів Підприємства й активів, що належать іншим підприємствам і обліковуються за балансом Підприємства.

15. Первинні документи, які підтверджують внесення засновниками Підприємства часток до статутного фонду Підприємства станом па 30.04.2013.

16. Касові книги за грудень 2011 р., грудень 2012 р., квітень 2013 р.

17. Банківські виписки, які містять відомості про кошти Підприємства на банківських рахунках станом на 31.12.2011, 31.12.2012, 30.04.2013.

Також вищезгаданою ухвалою від 15.06.2018 зупинено провадження у справі №906/367/17.

Вимоги ухвали сторонами не виконано.

Відповідач 20.07.2018 подав суду заяву, в якій зазначив, що позбавлений можливості надати витребовувані документи, оскільки ОСОБА_2 після її звільнення з посади директора ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1» злочинним шляхом заволоділа зазначеною документацією.

18.09.2018 судовим експертом Забавською С.М. повернуто матеріали справи №906/367/17 з посиланням на те, що клопотання експерта про надання додаткових матеріалів не виконано, що унеможливлює проведення судово-економічної експертизи.

Станом на дату прийняття даної ухвали, а саме з 15.12.2017 набрали чинності зміни до ГПК України, внесені Законом України №2147-VIII від 03.10.2017р., відповідно до підпункту 9 пункту 1 Перехідних положень якого, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, ухвалою господарського суду від 28.09.2018 вирішено розглядати справу №906/367/17 у загальному позовному провадженні зі стадії розгляду справи по суті, поновлено провадження у зазначеній справі та призначено судове засідання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові та поясненнях від 22.11.2018, вважав обґрунтованим до стягнення 14% вартості чистих активів ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1», а саме 1037582 грн. Водночас зважав на те, що розгляд справи по суті вже розпочато, збільшувати позовні вимоги на даній стадії процесу позивач позбавлений права, тому наполягав на стягненні частки вартості чистих активів в сумі 243500,00 грн.

Представники відповідача в судовому засіданні 22.11.2018 вимоги позову не визнали, вважали позов необґрунтованим, наполягали на тому, що ОСОБА_2 не сплачено повний внесок в статутний фонд ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1», отже право на стягнення частки прибутку від такого внеску позивач не має.

В судове засідання 23.11.2018 представники відповідача не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, що підтверджується розпискою від 22.11.2018.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Разом з тим, судом взято до уваги, що явка представника відповідача в судове засідання не визнана обов'язковою, тому суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання відзиву не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 1.1 статуту Приватного підприємства "ІНФОРМАЦІЯ_1", який затверджений рішенням Загальних зборів власників №1 від 29.04.2008, підприємство створено у відповідності до Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, та інших законодавчих актів, з метою одержання прибутку (т.1. а.с. 9-15).

Згідно п. 1.2 статуту власниками відповідача є: ОСОБА_2, громадянка України, що проживає АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_1; ОСОБА_4, громадянин України, що проживає - АДРЕСА_2, ід. номер НОМЕР_2; ОСОБА_11, громадянин Німеччини, що проживає за адресою - АДРЕСА_3 (паспорт НОМЕР_8, виданий муніципалітетом м. Вунсторф 22 січня 2004, ід.номер НОМЕР_4); ОСОБА_1, громадянин Німеччини, що проживає за адресою - АДРЕСА_4, ОСОБА_12 (паспорт НОМЕР_9, виданий муніципалітетом м. Сатерленд 9 листопада 1998 року, ід. номер НОМЕР_6); ОСОБА_9, громадянин Німеччини, що проживає за адресою - АДРЕСА_5 (паспорт № НОМЕР_10, виданий 5 лютого 2008 року муніципалітетом м. Нендорф, ід. номер НОМЕР_7).

За умовами п. 2.1 статуту Приватне підприємство "ІНФОРМАЦІЯ_1" створюється для здійснення підприємницької діяльності у сфері сільського господарства, оптової та роздрібної торгівлі, виробництва товарів народного вжитку, продукції виробничого та промислового призначення, будівництва, надання послуг, громадського харчування, а також проведення іншої підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.

Предметом діяльності приватного підприємства "ІНФОРМАЦІЯ_1" є, зокрема, пошук придатних для даної мети земельних ділянок (п. 2.2. статуту).

Відповідно до підпункту 5.2 статуту частки власників в статутному капіталі підприємства становлять: ОСОБА_11 - 837500 грн., що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 29 квітня 2008 року становить 106281,73 Євро, що становить 50 відсотків від статутного капіталу підприємства; ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_10 - 293125 грн., що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 29 квітня 2008 року становить 37198, 60 Євро, що становить 17,5 відсотків від статутного капіталу підприємства; ОСОБА_9 - 293125 грн., що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 29 квітня 2008 року становить 37198, 60 Євро, що становить 17,5 відсотків від статутного капіталу підприємства; ОСОБА_2 - 234500 грн., що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 29 квітня 2008 року становить 29758, 88 Євро, що становить 14 відсотків від статутного капіталу підприємства; ОСОБА_4 - 16750 грн., що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 29 квітня 2008 року становить 2125, 63 Євро, що становить 1 відсоток від статутного капіталу підприємства.

Пунктом 5 рішення загальних зборів власників ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1» від 09.07.2013 п.5 рішення загальних зборів власників щодо ОСОБА_2 було прийнято рішення:

- виключити ОСОБА_2 зі складу власників підприємства у зв'язку з перешкоджанням цілям та меті статутної діяльності підприємства;

- частку виключеного власника підприємства виплатити ОСОБА_2 у встановленому законом порядку.

Вказане рішення загальних зборів власників було оскаржено в судовому порядку.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 05 липня 2016 року (суддя Лозинська І.В.) у справі №906/1080/15 позов задоволено частково; визнано недійсним рішення загальних зборів власників приватного підприємства "ІНФОРМАЦІЯ_1" №5 від 09 липня 2013 року в частині виключення ОСОБА_2 зі складу власників підприємства; визнано недійсним рішення загальних зборів власників приватного підприємства "ІНФОРМАЦІЯ_1" №7 від 09 липня 2013 року в частині внесення змін до статуту приватного підприємства "ІНФОРМАЦІЯ_1", що пов'язані з виключенням ОСОБА_2 зі складу власників підприємства; в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 01 грудня 2016 року (судді Розізнана І.В., Коломис В.В., Огороднік К.М.) рішення господарського суду Житомирської області від 05 липня 2016 року у справі №906/1080/15 скасовано в частині визнання недійсним рішення загальних зборів власників ПП "ІНФОРМАЦІЯ_1" № 5 від 09 липня 2013 року в частині виключення ОСОБА_2 зі складу власників підприємства та визнання недійсним рішення загальних зборів власників ПП "ІНФОРМАЦІЯ_1" № 7 від 09 липня 2013 року в частині внесення змін до статуту ПП "ІНФОРМАЦІЯ_1", що пов'язані з виключенням ОСОБА_2 зі складу власників підприємства. Прийнято в цій частині нове рішення, яким в задоволенні даних позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення господарського суду Житомирської області від 05 липня 2016 року у справі №906/1080/15 залишено без змін.

В послідуючому постановою Вищого господарського суду України від 14 лютого 2017 року касаційна скарга на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 01 грудня 2016 року у справі № 906/1080/15 за позовом ОСОБА_2 до ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1» про визнання недійсним рішень загальних зборів власників № 5 та № 7, протокол № 1 від 9 липня 2013 року залишена без задоволення.

Отже, рішення загальних зборів власників №5 та №7 відповідає нормам чинного законодавства.

Як зазначалося раніше, рішенням загальних зборів власників № 5 ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1» зобов'язалось виплати ОСОБА_2 частку вартості майна підприємства.

Позивач в свою чергу зазначає, що, станом на дату розгляду справи будь-яких виплат в рахунок вартості частки виключеного власника підприємства здійснено не було.

За таких обставин, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно п. 4 ст. 12 ГПК України, справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів підвідомчі господарським судам. При цьому, справи у цих спорах розглядаються господарським судом за місцезнаходженням господарського товариства згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (ч. 6 ст. 16 ГПК України).

Згідно пункту 1.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України 25.02.2016 № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» учасник, який вибув зі складу юридичної особи, може бути стороною корпоративного спору, зокрема щодо визначення та стягнення належної йому до сплати вартості частки майна юридичної особи, а відповідна вимога повинна обґрунтовуватись порушенням його корпоративних прав на момент прийняття такого рішення.

Даний спір виник з корпоративних відносин між юридичною особою (ПП "ІНФОРМАЦІЯ_1") та її засновником (учасником) (ОСОБА_2), який вибув, та полягає у стягненні грошових коштів - виплаті вартості майна, пропорційно належної позивачу частці у статутному капіталі ПП "ІНФОРМАЦІЯ_1", при виході зі складу засновників.

Відповідно до частини 1 статті 167 Господарського кодексу України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до положень статті 4 Закону України "Про господарські товариства", статей 87, 88 Цивільного кодексу України, статей 57, 82 Господарського кодексу України документом, який визначає правовий статус юридичної особи, є Статут.

Як зазначалося раніше, власниками (засновниками) ПП "ІНФОРМАЦІЯ_2" є ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_11, громадянин Німеччини, ОСОБА_6 ОСОБА_10, громадянин Німеччини, ОСОБА_9, громадянин Німеччини. Частка ОСОБА_2 в статутному капіталі підприємства становить 234500 грн., що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 29 квітня 2008 року становить 29758, 88 Євро, що становить 14 відсотків від статутного капіталу підприємства

З аналізу положень статуту відповідача вбачається, що останнє є корпоративним приватним підприємством, оскільки мав одночасно декілька засновників.

Порядок створення, діяльності, припинення приватних підприємств, їх правовий статус визначено в Господарському кодексі України.

Відповідно до ст. 63 Господарського кодексу України залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів: приватне підприємство та інші. Залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного фонду в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні.

Корпоративне підприємство утворюється, як правило, двома і більше засновниками за їх спільним рішенням, діє на основі об'єднання майна та /або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства. До корпоративних зокрема відносяться підприємства, засновані на приватній власності двох або більше осіб.

Статтею 113 Господарського кодексу України визначено, що приватним підприємством визнається підприємство що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Порядок організації та діяльності приватних підприємств визначається цим кодексом та іншими законами.

Проте, Цивільний кодекс не містить положень щодо приватних підприємств, а спеціальний закон щодо створення та діяльності приватних підприємств в чинному законодавстві також відсутній.

Відповідно до статті 8 Цивільного кодексу України якщо цивільні відносини не врегульовані цим кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

З аналізу правового статусу Приватного підприємства вбачається, що воно майже ідентичне ТОВ, а відмінністю його є лише відсутністю мінімального статутного капіталу. Отже, відносини щодо виникнення, зміни та припинення прав на частки в статутному капіталі корпоративного приватного підприємства, яким є ПП "ІНФОРМАЦІЯ_1", за аналогією регулюються нормами права, якими унормовано подібні за змістом відносини - відносини виникнення, зміни та припинення прав на частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що до установчих документів включаються відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень та ін.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про господарські товариства" (далі - Закону) товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Акціонерне товариство, товариство з обмеженою і товариство з додатковою відповідальністю створюються і діють на підставі статуту (ст. 4 Закону).

Приписи статті 51 Закону України "Про господарські товариства" передбачають, що установчі документи товариства з обмеженою відповідальністю, крім відомостей, зазначених у статті 4 цього Закону, повинні містити відомості про розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів, розмір і порядок формування резервного фонду, порядок передання (переходу) часток у статутному капіталі.

Згідно з частиною 1 статті 87 Господарського кодексу України статутний капітал - це сума вкладів засновників та учасників господарського товариства.

Відповідно до пункту "в" частини першої статті 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники господарського товариства мають право вийти у встановленому порядку з товариства.

За приписами статті 54 Закону України "Про господарські товариства" при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Крім цього п. 7.8. статуту передбачено, що власник, який виходить із підприємства, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі підприємства. Шляхом підписання цього статуту власники підприємства домовились, що у разі виходу або виключення власника з підприємства, виплата вартості частини майна підприємства повинна бути здійснена шляхом повернення власнику майна, яке було внесено ним до складу статутного фонду підприємства в натурі.

Також п. 5.6. статуту визначено, що засновники шляхом підписання цього статуту домовились, що у разі виключення власника підприємства ОСОБА_2 із складу власників підприємства, вона отримує у власність (або здійснюється перевід прав кредитора на відповідні права) в натурі усі майнові права та усе майно, яке належало підприємству станом на 29.04.2008 в якості сплати її частини у статутному капіталі підприємства.

За результатом вивчення вищезазначених положень статуту ПП "ІНФОРМАЦІЯ_1" та положень ст. 54 Закону України "Про господарські товариства", суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача вартості майна пропорційно частці у статутному капіталі не суперечить нормам законодавства, а отже позивач не позбавлений права вимагати саме виплати частки вартості майна.

Також, відповідач вважає, що у позивача не виникло право на одержання вартості частини майна, пропорційно його частці у статутному капіталі товариства, оскільки позивач не виконав в натурі свого обов'язку щодо внесення своєї частки вкладу до статутного капіталу ПП "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Конституційний суд України у рішенні № 1-3/2013 від 05.02.2013р. зазначив, що вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 115 ЦК України, частина перша статті 86 ГК України, частина перша статті 13 Закону). Зазначені об'єкти згідно зі статтею 177 ЦК України є об'єктами цивільних прав. Відповідно і частка учасника у статутному капіталі Товариства є предметом цивільних правовідносин, яка засвідчує участь особи у Товаристві. Отже, статутний (складений) капітал є однією з юридичних ознак господарського товариства.

Статутний капітал Товариства складається з вкладів учасників, а його розмір становить сума вартості таких вкладів (частина перша статті 144 ЦК України, частина перша статті 87 ГК України). Передбачений в установчому документі розмір статутного капіталу розподіляється на частки кожного учасника пропорційно вартості його вкладу, тобто частка учасника в статутному капіталі Товариства має відповідати вартості його майнової участі в такому капіталі. Участь у Товаристві майном і узгодження між учасниками спільного управління ним наділяє учасника корпоративними правами, а тому відносини щодо цих прав мають характер корпоративних правовідносин (частини перша, третя статті 167 ГК України).

Отже, до закінчення першого року з дня державної реєстрації Товариства розмір часток кожного з учасників встановлюється виключно статутом.

Закон імперативно врегулював питання щодо дій Товариства у разі невнесення (неповного внесення) учасниками своїх вкладів до закінчення встановленого річного строку. Згідно з частиною третьою статті 144 ЦК України, частиною другою статті 52 Закону загальні збори учасників Товариства приймають одне з таких рішень: про виключення із його складу тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади, та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про ліквідацію Товариства.

Жодних рішень на протязі року з дня заснування підприємства щодо виключення з його складу ОСОБА_2, та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі не приймалося загальними зборами власників.

Крім цього, відповідач в додаткових запереченнях (а.с. 77-79 том 1) посилався на те, що з 09.07.2013 усе рухоме і нерухоме майно, усі товарно-матеріальні цінності, майно та майнові права залишилося у повному та одноосібному розпорядженні ОСОБА_2, чим у такий самоправний спосіб не тільки повернула собі свою частку, а й заволоділа усім іншим майном.

З приводу таких заперечень, суд звертає увагу на те, що встановлення таких фактів, як незаконне привласнення рухомого і нерухомого майна, товарно-матеріальних цінностей та ін. за своєю юридичною суттю є кримінальним правопорушенням, а тому повинні встановлюватись у рамках кримінальної справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 75 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суду не подано доказів щодо наявності вироку суду яким були встановлені факти вищезазначених правопорушень.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, відповідач не подав суду достатніх доказів щодо невнесення чи неповного внесення позивачем своєї частки у статний капітал ПП "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Як раніше судом було відзначено, ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.06.2017 задоволено клопотання представника позивача про призначення судово-економічної експертизи (вх. №02-44/557/17 від 13.06.2017); призначено судово-економічну експертизу у справі №906/367/17, проведення якої доручено судовому експерту - Забавській Світлані Миколаївні (свідоцтво №1046 від 27.10.2006). На вирішення експерту поставлено наступні питання:

1. Які майнові права та майно належали Приватному підприємству "ІНФОРМАЦІЯ_1" (ід. код НОМЕР_11) станом на 29 квітня 2008?

2. Якій сумі дорівнює частка власника Приватного підприємства "ІНФОРМАЦІЯ_1" (ід. код НОМЕР_11) - ОСОБА_2 у вартості чистих актів підприємства виходячи з її частки в статутному капіталі станом на 09.07.2013?

18.09.2018 судовим експертом Забавською С.М. повернуто матеріали справи №906/367/17 з посиланням на те, що клопотання експерта про надання додаткових матеріалів не виконано, що унеможливлює проведення судово-економічної експертизи.

Отже вартість частки майна, що пропорційна частці у статутному капіталі ОСОБА_2 експертизою не встановлено.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною третьою статті 148 ЦК України (в редакції чинній на дату виходу) спори, що виникають у зв'язку з виходом учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі спори щодо порядку визначення частки у статутному капіталі, її розміру і строків виплати, вирішуються судом.

Відповідно до частини першої статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

За змістом частини першої статті 66 та статті 139 ГК України майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна підприємства.

Отже, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов'язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній до частки учасника в статутному капіталі товариства.

За наявності спору між учасником товариства та самою юридичною особою щодо визначення вартості майна останньої, учасник товариства м а є п р а в о вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві. Взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. Сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами (стаття 76 ГПК України). До таких доказів належать, у тому числі, висновки експертів.

У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року в справі N 910/10168/13 (Постанова N 3-182гс14) сформульована правова позиція, що "вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, яка визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення)" і що висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з якими погодився і Вищий господарський суд України, про те, що вартість частини майна товариства, належна до сплати учаснику, який виходить із цього товариства, визначається виключно із дійсної (ринкової вартості) об'єкта оцінки, з урахуванням загальної концепції визначення ринкової вартості об'єктів нерухомого майна, без урахування іншого майна товариства, є необґрунтованими". Виходячи з викладеного вище Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відійти від цієї правової позиції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №925/1165/14).

Отже, в даному випадку позивач не наполягав на проведенні розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, натомість вважав за необхідне взяти до уваги вартість чистих активів майна товариства з балансу станом на 31.12.2013.

Так, ухвалою Господарського суду Житомирської області від 17.10.2018 у даній справі в порядку статті 81 ГПК України витребувано в Управління статистики у місті Бердичеві фінансову звітність Приватного підприємства "ІНФОРМАЦІЯ_1" (код ЄДРПОУ НОМЕР_11) за ф.ф. №1 "Баланс", №2 "Звіт про фінансові результати" за 2008 рік та 2013 рік.

В матеріалах справи міститься копія балансу ПП "ІНФОРМАЦІЯ_1" станом на 31.12.2013, згідно якого вартість активів відповідача становить 7600600,00 грн., вартість пасивів 189300,00 грн., отже вартість чистих активів станом на кінець 2013 року становила 7411300,00 грн.

Представник позивача вважав обґрунтованим до стягнення 14% вартості чистих активів ПП «ІНФОРМАЦІЯ_1», а саме 1037582 грн. Водночас зважав на те, що розгляд справи по суті вже розпочато, збільшувати позовні вимоги на даній стадії процесу позивач позбавлений права, тому наполягав на стягненні частки вартості чистих активів в сумі 243500,00 грн. зазначав, що стягнення частини суми, що є обґрунтованою до стягнення відповідає принципу диспозитивності (письмова промова - а.с. 164-165 том 3).

Згідно положень ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення з відповідача вартості майна ОСОБА_2 пропорційно її частці у статутному капіталі підлягають задоволенню в сумі 243500,00 грн.

Крім цього, позивач просив стягнути частку прибутку одержаного товариством в даному році (2013 рік) до моменту виходу ОСОБА_2

Позивач всупереч вимогам ч. 1 ст. 74 ГПК України не подав суду доказів щодо встановлення наявності та кількісного показника такого прибутку. Клопотання щодо витребування таких доказів суду не подавались.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що дана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки не підтверджені жодними засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 243500,00 грн. вартості майна пропорційно частці у статутному капіталі обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "ІНФОРМАЦІЯ_1" (13343, Житомирська область, Бердичівський район, с. Скраглівка, ід. код НОМЕР_11)

- на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_6, ід. номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) 243500,00 грн. вартості майна пропорційно частці у статутному капіталі, а також 3652,50 грн. сплаченого судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 03.12.18

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2,3 - сторонам (рек. з повід.)