РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.12.2018Справа № 910/12728/18

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс"

про стягнення 27 724,36 грн.

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Мухіна Я.І.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" про стягнення 27724,36 грн. на підставі Договору № 21750/1617-ТЕ-41 постачання природного газу від 12.10.2016 (далі - Договір), з яких: 0,02 грн. основного боргу, 21 724,04 грн. пені, 3 830,83 грн. три відсотка річних, 2 146,47 грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач в порушення умов Договору № 21750/1617-ТЕ-41 постачання природного газу від 12.10.2016 розрахувався за переданий позивачем природний газ не в повному обсязі та з порушенням визначеного наведеним договором строку оплати, у зв'язку з чим за відповідачем обраховується основний борг за вказаним договором, а також, позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання відповідачем зобов'язання за договором

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви та строк на усунення недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня вручення даної ухвали суду.

04.10.2018 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, згідно якої позивач надав повідомлення на виконання вимог ухвали суду від 27.09.2018 та просив суд, зокрема, відкрити провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 прийнято позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/12728/18 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 про відкриття провадження у справі № 910/12728/18.

31.10.2018 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю.

20.11.2018 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, якою позивач просив:

- поновити процесуальний строк для подання відповіді на відзив, пропущення якого обумовлено великою завантаженістю позивача;

- не приймати до уваги твердження відповідача щодо пропуску строку позовної давності;

- доводи відповідача щодо зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних вважати безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на положення ст. 199 ГПК України, суд дійшов висновку про поновлення строку для подання відповіді на відзив. Відповідь на відзив залучена судом до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від останніх до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, додані до неї докази, докази, долучені судом до матеріалів справи згідно заяви про усунення недоліків, поданої 04.10.2018 через відділ діловодства суду, а також відзив, поданий відповідачем 31.10.2018 через відділ діловодства суду та відповідь позивача на відзив.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного то обґрунтованого судового рішення, відповідно до ст.ст. 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З'ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

12.10.2016 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець, позивач) та Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (покупець, відповідач) був укладений Договір № 1750/1617-ТЕ-41 постачання природного газу (далі - Договір), відповідно до п.п. 1.1.-1.3. якого постачальник зобов'язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах договору. Природний газ, що постачається, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. За договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України).

Згідно пункту 2.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 24.11.2016, постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 газ обсягом до 1354, 0 тис. куб. м.

У подальшому між сторонами було укладено Додаткову угоду № 4 від 12.07.2017 до Договору, пунктом 1 якої встановлено, що постачальник передає споживачу з 01.04.2017 по 30.09.2017 газ обсягом до 292, 000 тис. куб. м.

Пунктом 3.4. Договору сторони погодили, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до п. 5.2. Договору, ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 4 942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40 грн.

Пунктом 5 Додаткової угоди № 3 від 31.03.2017 до Договору постачання природного газу № 1750/1617-ТЕ-41 від 12.10.2016, яка почала діяти з 01.04.2017, викладено п. 5.2. Договору в такій редакції: «Ціна за 1000 куб. м. природного газу за цим договором з 01.04.2018 становить 4 942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930,40 грн.».

Пунктом 6.1 Договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Сторони погодили, що, у разі прострочення споживачем оплата згідно пункту 6.1 Договору він зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 8.2 Договору).

Пунктом 7 Додаткової угоди № 3 від 31.03.2017 до Договору постачання природного газу № 1750/1617-ТЕ-41 від 12.10.2016, яка почала діяти з 01.04.2017, замінено в п. 8.2 Договору слова « 21% річних» на « 16,4% річних».

Пунктом 10.3 Договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 по 31.03.2017, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1. Договору).

Пунктом 8 Додаткової угоди № 3 від 31.03.2017 до Договору постачання природного газу № 1750/1617-ТЕ-41 від 12.10.2016, яка почала діяти з 01.04.2017, викладено п. 12.1 Договору в такій редакції: «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 по 30.09.2017, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення».

В обґрунтування заявлених позовних вимоги, позивач зазначає, що на виконання умов Договору він поставив відповідачу природний газ, а останній прийняв вказаний товар, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, проте здійснив оплату за отриманий товар не в повному обсязі та з простроченням дати оплати. Таким чином, в результаті неналежного виконання відповідачем умов договору, позивач просить суд стягнути з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" 27 724,36 грн., з яких: 0,02 грн. основного боргу, 21724,04 грн. пені, 3 830,83 грн. три відсотка річних, 2 146,47 грн. інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи містять відзив, поданий відповідачем 31.10.2018 через відділ діловодства суду. У своєму відзиві відповідач не заперечує про наявність боргу перед позивачем за не викання умов Договору, проте просить суд застосувати строк позовної давності, встановлений ст. 258 ЦК України в один рік та зменшити розмір інфляційних втрат та 3 % річних.

У відповіді на відзив, поданій представником позивача 20.11.2018 через відділ діловодства суду, позивач заперечує щодо пропуску позивачем позовної давності, з огляду на те, що остання була збільшена сторонами у відповідності до умов Договору (п.10.3) та не сплинула на момент звернення позивача до суду. Крім того, позивач вказав, що доводи відповідача щодо зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних вважає необґрунтованими та безпідставними.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору постачання природного газу № 1750/1617-ТЕ-41 від 12.10.2016, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст.ст. 165, 173, 174, 175 ГК України, ст.ст. 11, 202, 662, 692, 712 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.

Наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу, які підписані представниками та скріплені печатками сторін, підтверджується виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором з передачі природного газу відповідачу на загальну суму 5 307 749,53 грн., а саме:

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 418 336,34 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 30.11.2016 року на суму 755 105,98 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2016 року на суму 955 927,10 грн.;

- згідно акут приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 року на суму 982 845,19 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 28.02.2017 року на суму 876 181,02 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 31.03.2017 року на суму 525 795,19 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 30.04.2017 року на суму 84 555,65 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 31.05.2017 року на суму 196 402,99 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 30.06.2017 року на суму 143 148,00 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 31.07.2017 року на суму 48 368,34 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 31.08.2017 року на суму 45 563,27 грн.;

- згідно акту приймання-передачі природного газу від 30.09.2017 року на суму 275 520,46 грн.

Вказані вище акти складені та підписані представниками обох сторін без будь-яких зауважень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем належним чином виконано свої зобов'язання з поставки відповідачу природного газу за Договором загальною вартістю 5 307 749,53 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами у пункті 6.1 Договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 1 ст.530 Цивільного кодексу України та умови п. 6.1 Договору, відповідач зобов'язаний був оплатити поставлений йому природний газ:

- у листопаді 2016 року загальною вартістю 418 336,34 грн. до 25.11.2016;

- у грудні 2016 року загальною вартістю 755 105,98 грн. до 26.12.2016 (відповідно до приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, оскільки 25 грудня припадає на неділю - вихідний день);

- у січні 2017 року загальною вартістю 955 927,10 грн. до 25.01.2017;

- у лютому 2017 року загальною вартістю 982 845,19 грн. до 27.02.2017 (відповідно до приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, оскільки 25 лютого припадає на суботу - вихідний день);

- у березні 2017 року загальною вартістю 876 181,02 грн. до 27.03.2018 (відповідно до приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, оскільки 25 березня припадає на суботу - вихідний день);

- у квітні 2017 року загальною вартістю 525 795,19 грн. до 25.04.2017:

- у травні 2017 року загальною вартістю 84 555,65 грн. до 25.05.2017;

- у червін 2017 року загальною вартістю 196 402,99 грн. до 26.06.2017 (відповідно до приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, оскільки 25 червня припадає на неділю - вихідний день);

- у липні 2017 року загальною вартістю 143 148,00 грн. до 25.07.2017:

- у серпні 2017 року загальною вартістю 48 368,34 грн. до 25.08.2017;

- у вересні 2017 року загальною вартістю 45 563,27 грн. до 25.09.2017;

- у жовтні 2017 року загальною вартістю 275 520,46 грн. до 27.10.2017 (відповідно до приписів ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, оскільки 25 жовтня припадає на суботу- вихідний день);

З долученої до позовної заяви довідки по операціях за Договором з 28.10.2016 по 26.12.2017, а також з пояснень, викладених у заяві про усунення недоліків, та розрахунків позивача вбачається, що відповідачем не в повному обсязі сплачено за поставлений йому природній газ та з порушенням обумовленого Договором строку.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з оплати

Поставленого природного газу за Договором в сумі 0,02 грн. є обґрунтованими та документально підтвердженими.

Отже, судом встановлено, що відповідач обов'язку по сплаті грошових коштів у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ЦК України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 8.2 Договору сторони погодили, що, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 Договору він зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 7 Додаткової угоди № 3 від 31.03.2017 до Договору постачання природного газу № 1750/1617-ТЕ-41 від 12.10.2016, яка почала діяти з 01.04.2017, замінено в п. 8.2 Договору слова « 21% річних» на « 16,4% річних».

Щодо поданої відповідачем заяви про застосування строку позовної давності до пред'явлених позивачем вимог, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Стаття 259 Цивільного кодексу України встановлює, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 10.3 Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Відповідно до статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

За таких підстав, оскільки Сторони у Договорі постачання природного газу № 1750/1617-ТЕ-41 від 12.10.2016 досягли письмової згоди про збільшення строку позовної давності за вимогою про стягнення пені і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру пені слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі.

По матеріалам справи судом встановлено, що позивачем заявлені до стягнення: 0,02 грн. основного боргу, 21 724,04 грн. пені, 3 830,83 грн. трьох відсотків річних, 2 146,47 грн. інфляційних втрати, нараховані за прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем за спожитий у січні -жовті 2017 року природний газ, отриманий згідно Договору постачання природного газу № 1750/1617-ТЕ-41 від 12.10.2016. Заявлені у позовній заяві суми до стягнення розраховані починаючи з 26.01.2017 до дати остаточного розрахунку.

Отже, позивачем строк позовної давності не було пропущено.

Щодо викладених в запереченнях обставин про те, що за ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, то суд відмічає, що в силу вказаної норми суд має право, втім не зобов'язаний, зменшити розмір санкцій.

Разом з тим, суд звертає увагу відповідача, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14), а отже суд відхиляє вимогу відповідача щодо зменшення розміру інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних.

Суд, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені з урахуванням визначених позивачем періодів, а також встановлених судом дат, з яких відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобов'язання, дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення пені у розмірі 21 724,04 грн. за прострочення виконання відповідачем зобов'язання за спірним Договором є правомірною та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення позивачем сум 3% річних та інфляційних нарахувань з урахуванням визначених позивачем періодів нарахування встановив, що правомірним є нарахування до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3 830,83 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 2 146,47 грн.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивач разом із позовною заявою подав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, зі змісту якого вбачається, що сума судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи, складається тільки з суми судового збору у розмірі 1 762,00 грн. Інші судові витрати у наведеному попередньому розрахунку позивач не вказав.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на повне задоволення позовних вимог, судовий збір в розмірі 1 762,00 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" (02081, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, буд. 25-Б; ідентифікаційний код 31025659) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) 0,02 грн. (дві копійки) основного боргу, 21 724,04 грн. (двадцять одну тисячу сімсот двадцять чотири грн. 04 коп.) пені, 3 830,83 грн. (три тисячі вісімсот тридцять грн. 83 коп.) 3% річних, 2 146,47 грн. (дві тисячі сто сорок шість грн. 47 коп.) інфляційних нарахувань, 1 762,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 07.12.2018.

Суддя Гумега О.В.