СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2018 р. Справа № 917/668/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Склярук О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - адвокат Титаренко О.І., посвідчення від 31.10.2017 року НОМЕР_1, довіреність від 28.12.2017 року №754-юр;

відповідача - адвокат Борсук В.В., посвідчення НОМЕР_2 від 02.10.2018 року, довіреність від 01.11.2017 року, свідоцтво від 02.10.2018 року серії НОМЕР_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир», Полтавська область (вх. №944П/1-18 )

на ухвалу господарського суду Полтавської області від 25.09.2018 року у справі №917/668/16, постановлену в приміщенні господарського суду Полтавської області (суддя Киричук О.А.), повний текст якої складено 01.10.2018 року

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир» про відстрочення виконання рішення суду у справі №917/668/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма» ім. Довженка», Полтавська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир», Полтавська область

про стягнення 25 869 710,90 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 15.08.2017 року у справі №917/668/16 позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка" 18 538 956,55 грн. заборгованість по Угоді від 22.10.2016 p.; 2 593 765,57 грн. відсотки за користування грошовими коштами, передбаченими Угодою від 22.10.2016 p.; 2 793 313,92 грн. пеня за період з 23.10.2015 по 18.12.2016 pp. з врахуванням часткової сплати; 413 619,29 грн. сума 3% річних за період з 23.10.2015 по 24.04.2016 pp.; 1 530 055,57 грн. сума інфляційних втрат, всього - 25 869 710,90 грн., 11 916,00 грн. оплати за експертизу та 206 700,00 грн. витрат з оплати судового збору.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 25.09.2018 року у справі №917/668/16 у задоволенні заяви ТОВ "Гадячсир" про відстрочення виконання рішення суду у справі №917/668/16 відмовлено.

Заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" з ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 25.09.2018 року у справі №917/668/16 та прийняти нове рішення, яким заяву про відстрочку виконання рішення суду у справі №917/668/16 задовольнити та відстрочити виконання рішення суду на 12 місяців.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

На підтвердження збитковості та скрутного фінансового стану товариства апелянтом надано до суду всі відповідні фінансові та бухгалтерські документи, висновок аудиту, докази відсутності у товариства майна, на яке б можливо було звернути стягнення, чи яке можно було б реалізувати з метою виконання рішення суду.

Також, апелянтом було надано до господарського суду першої інстанції докази вчинення дій, спрямованих на виконання рішення суду, а також докази того, що через 12 місяців рішення суду у даній справі буде виконано.

Посилаючись на приписи частини 5 статті 331 ГПК України апелянт зазначає, що у вказаній нормі права визначено річний строк, який є максимальним та фактично присічним, виходячи з диспозиції статті, на який судом може бути надано відстрочення або розстрочення, а не строк на протязі якого учасник справи може звернутися до суду з заявою про відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до Указів Президента України від 29.12.2017 року №454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" та від 28.09.2018 року № 295/2018 "Про переведення суддів", ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 31 ГПК України, справу було передано до Східного апеляційного господарського суду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.11.2018 року, суддею - доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Склярук О.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.11.2018 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на ухвалу господарського суду Харківської області від 25.09.2018 року у справі №917/668/16 залишено без руху; Товариство з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" зобов'язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз'яснено Товариству з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

27.11.2018 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вх.№1612), в якій останній просить долучити до матеріалів справи докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги- оригінал квитанції від 27.11.2018 року №0.0..1 на суму 1762,00 грн., яка долучена до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на ухвалу господарського суду Полтавської області від 25.09.2018 року у справі №917/668/16; позивачу встановлено строк до 04.12.2018 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на 10.12.2018 року.

07.12.2018 року на адресу суду від позивача електронною поштою та 07.12.2018 року до відділу документального забезпечення та контролю суду (вх.№2094) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№388), які долучені до матеріалів справи.

Позивач в обґрунтування своєї правової позиції вказує про наступне.

Зазначені відповідачем обставини в заяві про відстрочення виконання рішення суду не носять особливий і надзвичайний характер в розумінні статті 331 ГПК України, а лише свідчать про негативні явища в поточній діяльності відповідача, яка за приписами статті 42 ГК України є самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю.

На думку позивача, збитковість товариства не є винятком в розумінні приписів статті 331 ГПК України, адже укладаючи господарський договір кожна зі сторін приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового стану свого підприємства, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому.

У судовому засіданні 10.12.2018 року представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Також, звернув на увагу на те, що 26.11.2018 року Верховною Радою України затверджено Указ Президента України №393 "Про введення воєнного стану в Україні", відповідно до якого в ряді областей введено військовий стан, що на сьогоднішній день у будь-який момент може мати наслідком введення певних обмежень, в тому числі й на обіг грошових коштів.

Вказана обставина у взаємозв'язку з обставинами, якими апелянт обґрунтовував необхідність надання відстрочки виконання рішення суду у даній справі значно ускладнює одномоментне виконання протягом найближчого часу рішення суду у даній справі.

Представник позивача в судовому засіданні 10.12.2018 року заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 15.08.2017 року у справі №917/668/16 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка" задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка" 2 593 765,57 грн - відсотки за користування грошовими коштами, передбаченими угодою від 22.10.2016 р.; 2 793 313,92 грн пені за період з 23.10.2015 по 18.12.2016 pp. з урахуванням часткової сплати; 413 619,29 грн сума 3% річних за період з 23.10.2015 р. по 24.04.2016 р.; 1 530 055,57 грн сума інфляційних втрат, 11 916,00 грн оплати за експертизу та 206 700,00 грн витрат з оплати судового збору.

16.11.2017 року господарським судом Полтавської області видано наказ на виконання вказаного рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 13.09.2018 року ТОВ "Гадячсир" звернулося до господарського суду Полтавської області з заявою про відстрочення виконання рішення суду на 12 місяців.

В обґрунтування вказаної заяви, відповідач посилався на обставини, які на його думку, унеможливлюють виконання рішення господарського суду, а саме, втрата ринку збуту, пошук нових ринків збуту, соціальні та економічні потрясіння в державі, зменшення попиту на продукцію, важкий фінансовий стан товариства, внаслідок чого сплата всієї присудженої до стягнення суми унеможливить повне виконання інших боргових зобов'язань, призведе до неспроможності виплачувати заробітну плату працівникам товариства щодо якої вже наявна заборгованість.

Так, через дію об'єктивних та незалежних від заявника причин ТОВ "Гадячсир" опинилось у вкрай скрутному матеріальному стані і, як наслідок, не може забезпечити одномоментне, без оголошення банкрутства виконання рішення суду через фактичне блокування господарської діяльності товариства накладеними органами виконавчої служби арештами на кошти та майно.

Місцевий господарський суд, відмовляючи в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду виходив з того, що наведені заявником в заяві про відстрочення виконання судового рішення обставини носять не особливий і надзвичайний характер, а свідчать про негативні явища в поточній діяльності відповідача, яка за приписами статті 42 Господарського кодексу України є самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, відтак, не є підставою вважати збиткову діяльність відповідача винятковим випадком у розумінні статті 331 ГПК України, що зумовлював би ускладнення чи відсутність можливості виконати судове рішення.

25.09.2018 року господарським судом Полтавської області постановлено оскаржувану ухвалу, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Так, відповідно до ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 ГПК.

Законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з винятковими (об'єктивними, непереборними) та виключними обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

За судовою практикою, до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для розстрочки (відстрочки) його виконання, належать хвороба боржника або членів його сім'ї, скрутний матеріальний стан боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013р., розстрочення чи відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

В обґрунтування заяви про відстрочення виконання рішення суду боржник вказує на наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" є провідним виробником та експортером молочної продукції, зокрема, твердого сиру та молоковмісних сирних продуктів.

Протягом останніх 10 років ТОВ "Гадячсир" здійснювало торгівлю в Російській Федерації (72% експорту в 2012 p., 57% експорту в 2013 p.), однак, починаючи з 2014 року, Російська Федерація повністю закрила свій ринок (введено продуктове ембарго) для продукції українського виробництва та ввела обмеження та заборони на транзит української молочної продукції митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки.

Як наслідок, обсяг експорту продукції, виробленої заявником для ринку Російської Федерації, становив 8,3% у 2015 р. та 0% у 2016 р. (довідка ТОВ "Гадячсир" про обсяги виробництва за 2012-2016 p.p. у матеріалах справи).

Таким чином, втрата основних ринків збуту в сукупності з соціальними та економічними чинниками, збільшенням вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення, і, як наслідок значне зменшення внутрішнього попиту на сирну продукцію призвели до значного зниження обсягів виробництва та реалізації продукції підприємством боржника.

Вказані обставини фактично позбавили ТОВ "Гадячсир" можливості своєчасного проведення розрахунків з постачальниками за отриману молочну сировину та іншу продукцію (товар), який використовується ТОВ "Гадячсир" в процесі переробки молочної сировини та виготовлення власної продукції, зокрема сиру.

На підтвердження факту скрутного економічного стану заявник посилається на звіт про сукупний дохід, звіт про фінансовий стан (баланс) ТОВ "Гадячсир" та звіт з праці.

Так, за результатами господарської діяльності протягом 2017 року у заявника прибуток відсутній та обліковуються збитки у розмірі 476 мільйонів 860 тисяч грн., а загальна сума збитків заявника станом на день звернення з заявою про відстрочення становить 1 мільярд 779 мільйонів 25 тисяч грн., що підтверджується балансом (звітом про фінансовий стан) за 2017 рік та перший квартал 2018 року, а також звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2017 рік та перший квартал 2018 року.

ТОВ "Гадячсир" має заборгованість по виплаті заробітної плати перед своїми працівниками на загальну суму 442 700,00 грн.

Незалежною аудиторською компанією ТОВ "Аудиторська фірма "Центр розвитку бізнесу" був проведений Економічний аналіз основних аналітичних показників ліквідності (платоспроможності) та фінансової стійкості ТОВ "Гадячсир", яким встановлено, що у ТОВ "Гадячсир" велика залежність від залученого капіталу, а незадовільна структура балансу з точки зору платоспроможності та фінансової стійкості нижче нормативного рівня.

Вказаною аудиторською компанією у висновку від 25.05.2018 р. зазначено, що станом на 31.03.2018 р. баланс ТОВ "Гадячсир" є неліквідним; товариство не може своєчасно погасити короткострокову заборгованість за рахунок власних коштів і знаходиться в залежності від позикового капіталу; не забезпечене власними оборотними коштами є неплатоспроможним та не має можливості одномоментно задовольнити вимоги кредиторів - банківських установ та інших, а негайне виконання винесених судами рішень про стягнення з товариства коштів призведе до істотного погіршення фінансового стану ТОВ "Гадячсир" та поставить під загрозу його подальшу фінансово-господарську діяльність, що може призвести до банкрутства.

З метою недопущення настання вказаних негативних наслідків, аудиторами рекомендовано товариству вжити заходів до реструктуризації простроченої кредиторської заборгованості, в т.ч. шляхом укладення мирових угод, розстрочення чи відстрочення виконання судових рішень, з одночасним пошуком залучення інвестицій та активізацією виробничої діяльності.

Боржник вказує на наявність значної заборгованості перед банками за укладеними кредитними договорами та за податковими зобов'язаннями.

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Гадячсир" з метою відновлення виробничої діяльності товариства прийнято рішення про внесення додаткових внесків у сумі 5 000 000,00 грн. до статутного капіталу ТОВ "Гадячсир".

З метою залучення додаткових коштів для відновлення господарської діяльності ТОВ "Гадячсир" укладено з СПП "РВД- Агро" договір про отримання безвідсоткової фінансової допомоги у розмірі 30 000 000,00 грн.

Також, з метою отримання доходу найближчим часом, товариство уклало ряд вигідних контрактів, в додаткових угодах до яких, передбачені графіки із строками та обсягами запланованих поставок, що є підтвердженням вжиття товариством заходів для отримання коштів, достатніх для виконання рішення суду та уникнення банкрутства товариства, зокрема, Контракт № 1501 від 15.01.2018 р., укладений між ТОВ "Гадячсир" та ТОВ "KAZ-IMPORT" (республіка Казахстан) з графіком поставок на орієнтовну суму 36 116 437,50 доларів США, що підтверджується додатковою угодою до Контракту № 1501 від 15.01.2018 р.; договір поставки № 16 від 16.01.2018 р., укладений між ТОВ "Гадячсир" та ПП "ТРАНЗИТЕКСПО" з графіком поставок на суму 972 669 909,00 грн., що підтверджується додатковою угодою № 1 від 16.01.2018 р.

Відповідачем протягом 2017 року укладено ряд контрактів на закупівлю молочної сировини з метою збереження виробництва та реалізації виготовленої продукції.

Так, зокрема, протягом квітня-травня 2018 року ТОВ "Гадячсир" закупило 400 446,00 кг молока 1 ґатунку, що підтверджується копіями звітів про надходження молока, видатковими накладними та копіями платіжних доручень.

Протягом квітня-травня 2018 року було реалізовано 160 000,00 кг готової продукції на загальну суму 8 640 000,00 грн. по договору купівлі-продажу № 38 від 10.11.2016 р., укладеного між ТОВ "Гадячсир" та ТОВ "Полтавамолпрод".

02.01.2018 р. між ТОВ "Гадячсир" та ТОВ "Торговий дім "Гадячсир-Україна" було укладено договір № 0201 про відступлення права вимоги, за яким ТОВ "Торговий дім "Гадячсир-Україна" компенсує право вимоги за договором купівлі-продажу № 38 від 10.11.2016 р. ТОВ "Гадячсир" окремими платежами в строк до 31 грудня 2019 року на загальну суму 50 000 000,00 грн.

Колегія суддів вважає, що одночасне і повне виконання рішення суду в даній справі може призвести до виникнення у ТОВ "Гадячсир" заборгованості зі сплати податків, зборів та інших платежів до бюджету, заробітної плати, і як наслідок припинення господарської діяльності боржника, призведе до повної його неплатоспроможності та банкрутства, що унеможливить виконання рішення суду.

Відтак, заходи примусового стягнення з ТОВ "Гадячсир" заборгованості не тільки не призведуть до очікуваного результату, а й матимуть своїм наслідком зупинення діяльності ТОВ "Гадячсир" і накопичення нових боргів при неможливості їх погашення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що надання відстрочення виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору.

При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява №22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V).

За практикою Європейського Суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (див. "Корнілов та інші проти України", заява №36575/02, ухвала від 7 жовтня 2003 року; тривалість виконання - вісім місяців). І навіть, два роки та сім місяців, не визнавались надмірними і не розглядалися, як такі, що суперечить вимогам розумного строку, передбаченого ст. 6 Конвенції (див. ухвалу від 17 вересня 2002 року у справі "Крапивницький та інші проти України", заява №60858/00). Отже, для з'ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Колегія суддів, враховуючи практику Європейського суду з прав людини та, беручи до уваги докази, надані відповідачем, зазначає про те, що строк на який просить відстрочити виконання судового рішення у даній справі апелянт не є надто тривалим та надмірним з огляду на конкретні обставини даної справи та розмір заборгованості, яку відповідач не спроможний сплатити на користь відповідача одномоментно єдиним платежем.

Відстрочення виконання рішення господарського суду для відповідача в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення господарського суду та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем.

Відстрочення виконання рішення суду здійснюється з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора, що можливе у випадку банкрутства боржника.

Тобто, справедливий баланс інтересів сторін у справі дотриманий.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року "Чижів проти України" зазначено, що на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Отже, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочення виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, дослідження та оцінювання не тільки доводів боржника, а й заперечення кредитора.

При цьому, необхідно враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все необхідно врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 року у справі №920/199/16, у постановах Вищого господарського суду України від 26.04.2017 року у справі №917/747/16 та від 16.11.2016 року у справі №921/830/15-г/16.

Місцевий господарський суд, відмовляючи в задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду, також, вказав на те, що рішення суду у даній справі прийнято 15.08.2017р., а боржник звернувся з заявою про відстрочення виконання цього рішення 13.09.2018 року, тобто, поза межами встановленого законодавством строку для відстрочення виконання рішення суду.

Колегія суддів з такими висновками місцевого господарського суду не погоджується та зазначає наступне.

Згідно ч.5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Системне тлумачення статті 331 Господарського процесуального кодексу України дозволяє дійти таких висновків.

Структурно стаття складається з 7-ми частин, серед яких частина 1, 2 і 7 присвячені порядку розстрочення та відстрочення судового рішення (процедурні питання подання та розгляду заяви), 3, 4-підставам для відстрочення та розстрочення судом, 5, 6-правовим наслідкам та питанням, які вирішуються судом при ухваленні такого рішення. Зі змісту даної норми вбачається, що момент звернення стороною до суду з відповідною заявою не визначений законодавцем в якості процедурної вимоги до строку її подання, а термін спливу з моменту ухвалення судового рішення не виступає чинником, який враховуються господарським судом при вирішенні питання задоволення такої заяви.

З огляду на це, положення частини 5 статті 331 ГПК України слід розуміти як такі, що стосуються вже правових наслідків задоволення поданої стороною заяви та обмежують максимальний строк, на який суд може розстрочити або відстрочити виконання судового рішення, одним роком з дня прийняття саме рішення про відстрочення або розстрочення останнього.

Колегія суддів вважає, що законодавцем у вказаній нормі права визначено річний строк, який є максимальним та фактично присічним, виходячи з диспозиції статті, на який судом може бути надано відстрочення або розстрочення, а не строк на протязі якого учасник справи може (має право) звернутися до суду з заявою про відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду.

Таким чином, висновок місцевого господарського суду, що відповідач звернувся з заявою поза межами строку, визначеного ч.5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України є необґрунтованим.

Отже, колегія суддів оцінивши як доводи боржника, так і доводи кредитора, враховуючи фінансовий стан обох сторін, існування певних обмежень в окремих областях країни, у зв'язку з введенням військового стану, дійшла висновку, що надання відстрочки виконання рішення на 12 місяців не порушить принципу збалансованості інтересів сторін.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Питання справедливості розгляду не обов'язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" слід задовольнити.

Отже, місцевий господарський суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, а тому ухвалу господарського суду Полтавської області від 25.09.2018р. у справі №917/668/16 слід скасувати, задовольнивши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" про відстрочення виконання рішення господарського суду Полтавської області від 15.08.2017 року у справі №917/668/16 на 12 місяців.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 270, ч.1 п.2 ст. 275, п.1, 2 ч.1 ст.277, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир», Полтавська область задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 25.09.2018 року у справі №917/668/16 скасувати.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Гадячсир», Полтавська область про відстрочення виконання рішення господарського суду Полтавської області від 15.08.2017 року у справі №917/668/16 задовольнити.

Відстрочити виконання рішення господарського суду Полтавської області від 15.08.2017 року у справі №917/668/16 на 12 місяців.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено 10.12.2018 року.

Головуючий суддя О.І. Терещенко

Суддя О.І. Склярук

Суддя М.М. Слободін