ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018 року м.Дніпро Справа № 904/1299/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.,

представники сторін:

від позивача: Олійник Т.О., довіреність №010-00/11 від 02.01.2018 р., адвокат;

від відповідача: Бичков В.В., довіреність №7/18 від 01.06.2018 р., адвокат;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018 року (повний текст складено 03.09.2018 року, суддя Ліпинський О.В.) у справі № 904/1299/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція", м. Синельникове, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 348 300,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція" (далі - Відповідач) заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 478 777,61 грн., з яких:

- прострочена заборгованість за основним боргом у розмірі 944 221,00 грн.;

- пеня за основним боргом у розмірі 101 053,02 грн.;

- прострочені проценти за кредитом у розмірі 60 205,37 грн.;

- строкова заборгованість за відсотками у розмірі 14 425,60 грн.;

- пеня за процентами у розмірі 1 881,74 грн.;

- пеня за комісією за управління у розмірі 1,30 грн.;

- три проценти річних за неправомірне користування коштами за основним боргом у розмірі 65 633,66 грн.;

- три проценти річних за неправомірне користування коштами за процентами у розмірі 637,73 грн.;

- інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов'язання за основним боргом у розмірі 268 878,15 грн.;

- інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов'язання за процентами у розмірі 1 440,05 грн.;

- заборгованість за штрафними санкціями (штраф) у розмірі 20 400,00 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018 року у справі №904/1299/18 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція" (52500, Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Чехова, 38, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд.127, код 00032112) в особі філії АТ „Укрексімбанк" у місті Дніпрі (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, 26, код 19358796) 944 221,00 грн. - сума основного боргу, 78 601 грн. 54 коп. - пеня за основним боргом, 30 443 грн. 74 коп. - 3% за основним боргом, 91 208 грн. 86 коп. - індекс інфляції за основним боргом, 108 291 грн. 57 коп. - проценти за користування кредитом, 4 718 грн. 53 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів, 171 грн. 26 коп. - 3% річних за несвоєчасну сплату процентів, 2 331 грн. 46 коп. - індекс інфляції за несвоєчасну сплату процентів, 01 грн. 30 коп. - пеня за несвоєчасну оплату комісії за управління. 18 899 грн. 84 коп. - витрати зі сплати судового збору.

В решті позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідач у визначений договором термін зобов'язання з погашення кредиту не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем. Також суд зазначив, що при нарахуванні пені позивачем не було враховано обмеження встановлені ч.6 ст.232 ГК України та невірно здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втарт, а тому позов задовольнив частково.

2. Короткий і узагальнений зміст апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням господарського суду, до апеляційної інстанції звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція" із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права , просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2018 року по справі №904/1299/18 в частині стягнення 108 291,57 грн. - процентів за користування кредитом, 4718,53 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів, 171,26 грн. - 3% річних за несвоєчасну оплату процентів, 2 331,46 грн. - індексу інфляції за несвоєчасну сплату процентів, 1,30 грн. - пені за несвоєчасну оплату комісії за управління, 130 193,28 грн. - суми основного боргу, 539,32 грн. індексу інфляції за основним боргом, 6217,73 грн. процентів за несвоєчасну сплату основного боргу за тілом кредиту, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Порушення норм процесуального права щодо приймання заяви про зміну позовних вимог та розгляд вимог за такою заявою полягає у наступному.

- новий склад позових вимог за рахунок відсутності вимоги про стягнення строкової заборгованості у розмірі 14425,60 грн змінився, втім не відбулася зміна предмета позову, що означає про фактичну відмову позивача від позову в цій частині.

- наслідок звернення з заявою від 20.04.2018 р. позивач загальний розмір позовних вимог та ціну позову зменшив з 1 478 777,61 грн до 1 348 300,84 грн, але не внаслідок виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань на цю різницю, а внаслідок фактичної відмови від безпідставних позовних вимог заявлених на більшу суму.

Одночасно позивач по окремих вимогах їх розмір збільшив за рахунок нових вимог (по процентах) які не були предметом позову за нові періоди.

- cуд першої інстанції не з'ясував правову природу щомісячних процентів за будь - яким банківським кредитом за ставкою визначеною кредитним договором і в даному конкретному випадку в цій справі.

На думку відповідача суд першої інстанції не врахував цю суттєву обставину та помилково ототожнив можливість та порядок збільшення (зменшення) розміру позовних вимог щодо щомісячних банківських процентів за ст. 1048 ЦК України з збільшенням (зменшенням) розміру позовних вимог за пенею, інфляційними, трьома відсотками річних які нараховуються, стягуються за ст. 625 ЦК України на основну прострочену суму боргу яка заявлена у позові до стягнення та які (пеня, інфляційні, три відсотки річних) не складають зміст основного зобов'язання за кредитним договором, а є правовими наслідками порушення основного зобов'язання.

- вимоги про стягнення процентів у розмірі 22% річних за період, який не охоплюється первісним позовом не є складовою боргу за попередній період (до дня звернення з позовом), а є новим боргом, тоді як ст. 46 ГПК України надає право збільшити (зменшити) розмір позовних вимог щодо первісного боргу заявленого у первісному позові.

- позивач заявив нові позовні вимоги і щодо стягнення інфляційних. 3% річних за ст. 625 ЦК України щодо нового боргу (по процентах) за період після відкриття судом провадження у справі.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права полягає у наступному.

- на відміну від процентів за ст. 625 ЦК України проценти за користування кредитом за ст. 1048 ЦК України нараховуються виключно у разі правомірного користування кредитом, а не як міра відповідальності за порушення зобов'язання за кредитним договором.

Неправильне застосування судом ст. ст. 599, 610, 612, 625, 1048, 1054 ЦК України допущено судом першої інстанції свідомо, оскільки відповідач з цього питання послався на правові позиції Великої Палати Верховного Суду викладені у п.п.34-35, п.п. 37-39 постанови від 10.04.2018 р. по справі № 910/10156/17 (№ в ЄДРСР 73627931),

Оскільки законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобов'язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні.

У постанові від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), де є відхід від правових позицій Верховного Суду України ,викладених в постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-249 цс 15 та інших та зазначено наступне.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такої самої думки притримується ОСОБА_1 (Секретар Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, секретар Пленуму Верховного Суду, кандидат юридичних наук, доцент кафедри цивільного процессу) на сторінці авторитетного видання. Джерело інформації https;//sud.ua/ru/news/sud- info/124127-vidstupIennva-vid-pravovikh-visnovkiv-vsu-analiz-sudovoyi-praktiki-u- tsivilnikh-spravakh де він роз'яснив що ВССУ у пункті 17 постанови Пленуму від ЗО березня 2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що випливають із кредитних правовідносин", рекомендував судам за порушення позичальником своїх кредитних зобов'язань після спливу строку кредитного договору стягувати кошти, передбачені виключно статтею 625 ЦК, а не проценти за користування кредитом та неустойку, оскільки строк дії кредитного договору сплив. По суті ВССУ погодився із тією судовою практикою, яка до цього склалася у ВСУ, про що йшлося в Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 роки), проведеного ВСУ і затвердженого 07 жовтня 2010 року.

- у подальшому ВСУ змінив свою правову позицію, виклавши її так: проценти за кредитом і неустойка платяться у межах позовної давності до дня звернення до суду (постанова від 02 грудня 2015 року у справі №6-249 цс 15 та інші). Тобто суди стягували кредитну заборгованість поза межами позовної давності, але лише за три роки до пред 'явлення позову (основний борг) і за рік (неустойка) або, якщо позов і пред 'являвся в межах позовної давності, ці суми стягувалися незалежно від того, що строк кредитного договору сплив, адже основне зобов'язання належним чином не виконано (стаття 599 ЦК).

КЦС не погодився з таким висновком ВСУ і ухвалою від 23 січня 2018 року передав справу на розгляд ВП ВС, яка постановою від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18) погодилась з мотивами КЦС, роз'ясненнями Пленуму ВССУ, відступивши від висновку ВСУ, викладеного у постанові №6-249 цс 15 від 02 грудня 2015 року, зазначивши, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

- висновки суду першої інстанції є помилковими і з огляду на те, що за таких обставин не можливо визначитися і з строком позовної давності щодо основної суми боргу оскільки в такому випадку відповідно не можливо визначитися з новим строком повернення тіла кредиту 1 рік чи 50 років, чи новим терміном (до повного повернення кредиту та на період всього строку користування кредитом).

Неповне з'ясування обставин справи що призвело до ухвалення незаконного рішення полягає у наступному.

- оскільки судом неправильно були застосовані норми матеріального права щодо нарахування процентів за правилами ст. 1048 ЦК України, то суд не з'ясував обставини проведення заліку зустрічних однорідних вимог за заявою від 23.05.2018 р. № 18-187 не тільки в частині зайво сплачених процентів на суму 115193,28 грн, в тому числі питань заліку щодо не повернутої комісії за управління сплаченої платіжними дорученнями № 37 від 07.06.2017 р. на суму 2000,00 грн, № 3512 від 05.10.2017 р. на суму 2000,00 грн., № 210 від 10.11.2017 р. у розмірі 1870,97 грн.

Від цього питання залежить чи правомірно нарахована пені у розмірі 1,30 грн. за нібито несвоєчасну сплату такої комісії.

- відповідач категорично заперечує що отримав банківські послуги за внесення нібито змін до Кредитного договору на підставі додаткової угоди № 50216К15-1 від 14.02.2017 р. та № 50216К15-2 від 17.03.2017 p.. № 50216К15-1 від 14.04.2017 р. по яких відповідачем було тричі сплачено 6000,00 грн комісійну винагороду, але у зв'язку з неотриманням послуг та відсутністю змін до Кредитного договору відповідачем була заявлена вимога про повернення цих коштів (вих. № 18-171 від 05.05.2018 p., направлено(05.05.2018p.), а згодом у складі вимог за заявою про залік зустрічних однорідних вимог було заявлено про залік цих коштів на загальну суму 18000,00 грн. в рахунок погашення боргу за тілом кредиту.

- фактично позивач отримав кошти без реального наміру здійснення банківських операцій, зобов'язаний був або повернути кошти, або зарахувати їх для погашення тіла кредиту, оскільки відповідач мав заборгованість за Кредитним договором станом на день здійснення цих платежів, а також як того вимагав відповідач у письмовій вимозі (вих. № 18-171 від 05.05.2018 p.), а потім у заяві про залік зустрічних однорідних вимог від 23.05.2018 р. № 18-187.

Позивач не зміг обґрунтувати що додатковими угодами передбачено здійснення активних чи пасивних банківських операцій, надання банківських послуг прямо визначених ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність". А відтак вимога відповідача про повернення комісійної винагороди на загальну суму 18000,00 грн. є законною та обґрунтованою, а залік зустрічних однорідних вимог у зв'язку з невиконанням такої вимоги - правомірним на цю суму, що зменшує суму боргу за тілом кредиту.

Суд першої інстанції не з'ясував які банківські послуги мають бути надані відповідачу за цими додатковими угодами позивачем в особі філії яка представляє інтереси позивача в цій справі, яка банківська операція відбулася чи мала відбутися за наслідками укладання кожної такої додаткової угоди.

- суд не з'ясував: за що саме сплачена була нібито комісія за умови, що відповідач заявив вимоги про повернення цих раніше сплачених сум; чи є комісія платою за банківські послуги та за які саме (не з'ясував склад послуг та яким пунктом Кредитного договору такий склад банківських послуг узгоджений сторонами); чим підтверджується факт надання відповідачем банківських послуг (за Податковим кодексом України факт надання послуг має підтверджуватися актом приймання-передачі послуг, а за Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України - первинним документом, до яких відноситься акт приймання-передачі послуг які (послуги) не відносяться до активних та пасивних операцій банку.

- суд першої інстанції не надав правової оцінки цим доказам (додатковим угодам, платіжним дорученням про сплату комісій (№ 37 від 07.06.2017 р. на суму 2000,00 грн. № 3512 від 05.10.2017 р. на суму 2000,00 грн., № 210 від 10.11.2017 р. у розмірі 1870,97 ), а також платіжним дорученням № 294, № 438 та 296 щодо сплати за внесення змін до Кредитного договору які не відбулися за додатковими угодами № 50216К15-1 від 14.02.2017 р. та № 50216К15-2 від 17.03.2017 p., № 50216К15-1 від 14.04.2017 р.

Невідповідність висновків суду обставинам, які він вважає встановленими та пов'язані з цим процесуальні порушення полягають у наступному.

15.04.2016 між Позивачем (Банком) та Відповідачем (Позичальником) укладено Генеральну кредитну угоду № 50216N7 (надалі - Генеральна угода), навів окремі умови Генеральної угоди яка має власний строк дії.

При цьому суд першої інстанції без врахування та без відхилення доводів (заперечень) відповідача, без вмотивування подальших власних висновків та за відсутності законних підстав, допустимих та належних доказів нібито встановив що 15.04.2016 року в межах Генеральної угоди між Сторонами укладено Кредитний договір №50216К15 (надалі

Кредитний договір), до якого в процесі виконання вносилися зміни згідно Додаткових угод №50216К15-1 від 14.02.2017, №50216К15-2 від 17.03.2017, №50216К15-3 від 14.04.2017 року.

В подальшому всі встановлені судом першої інстанції обставини ґрунтуються нібито на тому, що Кредитний договір №50216К15 від 15.04.2016 р. та Генеральна угода нібито пов'язані між собою однією підставою виникнення, що не відповідає дійсності.

Відповідач категорично заперечував, що Кредитний договір №50216К15 від 15.04.2016 р. є частиною Генеральної угоди до якої, до речі, також так само, як і до Кредитного договору №50216К15 від 15.04.2016 р. укладалися додаткові угоди.

На думку відповідача, суд першої інстанції не визначився з правовою природою, характером та підставами виникнення правових відносин між сторонами у справі в межах яких у відповідача виник борг в цій справі.

- посилання суду першої інстанції на Генеральну угоду, як підставу виникнення боргу та боргових зобов'язань, підставу застосування штрафних санкцій є безпідставним, помилковим та протиправним.

Спір в цій справі обмежується виключно зобов'язаннями за Кредитним договором №50216К15 від 15.04.2016 p., а будь-які застереження про Генеральну угоду мають виключно інформаційний характер щодо правовідносин які мали місце до підписання Кредитного договору №50216К15 від 15.04.2016 р. та зобов'язань за ним, а така Генеральна угода не визначає прав та обов'язків відповідача за Кредитним договором, оскільки є окремим правочином який за своєю правовою природою навіть не є попереднім договором.

Інші порушення судом першої інстанції норм процесуального права полягають у наступному

- на думку відповідача, суд першої інстанції не надав конкретної та прямої відповіді на заперечення відповідача про те, що: у цій справі заявлені нові позовні вимоги; що спірний Кредитний договір не є частиною Генеральної угоди, що після строку кредитування проценти за ст. 1048 ЦК України не нараховуються, пеня, інфляційні та три проценти річних на них не нараховуються, що залік зустрічних однорідних вимог зменшує суму яка підлягає стягненню за основним боргом у первісному позові: що зміна позивачем напрямків зарахування сплачених відповідачем після 31.07.2018 р. з огляду на правові позиції Великої Палати Верховного Суду зобов'язує позивача скоригувати борг відповідача в меншу сторону та інші.

Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Сума боргу відповідача за тілом кредитом складає 814027,72 грн (944221,00 грн (сума боргу на 01.03.2018 р.) - 5000,00 грн - 5000,00 грн - 5000,00 грн (погашення боргу 22, 23 та 29 березня 2018 p.) - 115193,28 грн (сума заліку зустрічних однорідних вимог).

З рішення суду першої інстанції не вбачається у який спосіб він перевірив правильність розрахунків позивача.

Контррозрахунок сум трьох процентів річних та інфляційних втрат за ст. 625 ЦК України додаано до апеляційної скарги. Згідно контррозрахунку відповідач нарахував інфляційні втрати у розмірі 90615,54 грн, тоді як суд вирішив стягнути 91208 грн. 86 коп. - індекс інфляції за основним боргом, а також за контррозрахунком позивач нарахував проценти за ст. 625 ЦК України на суму основного боргу за тілом кредиту у розмірі 24226,01 грн, тоді як суд першої інстанції вирішив стягнути 30443 грн. 74 коп. - 3% за основним боргом.

За цією апеляційною скаргою відповідач оскаржує судове рішення в частині основної суми боргу за тілом кредиту що складає 130193,28 грн (944221,00 грн - 814027,72 грн), 108291 грн. 57 коп. - проценти за користування кредитом, 4718 грн. 53 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів, 171 грн. 26 коп. - 3% річних за несвоєчасну сплату процентів, 2331 грн. 46 коп. - індекс інфляції за несвоєчасну сплату процентів, 01 грн. ЗО коп. - пеня за несвоєчасну оплату комісії за управління, індекс інфляції за основним боргом у розмірі 539,32 грн (91208,86 грн - 90615,54 грн), проценти за ст. 625 ЦК України на суму основного боргу за тілом кредиту у розмірі 6217,73 грн (30443,74 грн - 24226,01 грн).

3.Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки на його думку рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.10.2018 року, у складі колегії суддів головуючого судді Білецької Л.М. (доповідач), суддів Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018 року у справі № 904/1299/18 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 13.11.2018 року.

13.11.2018 року у судовому засіданні оголошено перерву до 04.12.2018 року.

04.12.2018 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

В судовому засіданні представники сторін надали пояснення по справі та навели обґрунтування своїх вимог і заперечень з посиланням на норми законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши представника учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018 року у справі №904/1299/18 слід залишити без змін з таких підстав.

5.Встановлені та неоспорені обставини та відповідні їм правовідносини.

15.04.2016 між Позивачем (Банком) та Відповідачем (Позичальником) укладено Генеральну кредитну угоду № 50216N7 (надалі - Генеральна угода).

Згідно п. 2.1. Генеральної кредитної угоди відповідно до умов Генеральної угоди Банк здійснює із Позичальником кредитні операції в межах лімітів, визначених п. 2.2. цієї Генеральної угоди, на підставі та з урахуванням умов Кредитних договорів, які укладаються за домовленістю сторін відповідно до положень цієї Генеральної угоди.

Відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди ліміт Генеральної угоди становить 2000000,00 грн.

Ліміт заборгованості за Кредитним договором встановлюється в межах ліміту Генеральної угоди та визначається у відповідному Кредитному договорі (п. 2.2.2 Генеральної угоди).

Пунктом 2.3. Генеральної угоди сторони визначили строк користування Кредитом за цією Генеральною угодою до 14.04.2021 року. При цьому умовами Кредитного Договору може встановлюватись інший (менший) строк погашення кредиту, що надається згідно з відповідним Кредитним договором, який є обов'язковим до дотримання.

Процента ставка за кредитним Договором визначається у відповідному Кредитному договорі (п. 2.4. Генеральної угоди).

Згідно п. 2.5 Генеральної угоди надання кредиту здійснюється у порядку, визначеному у відповідному Кредитному договорі.

Відповідно до статті 1 Генеральної угоди (терміни та їх визначення), Кредитним договором є будь-який договір, угода, правочин, що передбачає здійснення Кредитних операцій та який укладається Сторонами в межах Генеральної угоди і є Додатком до нього (далі за текстом такі договори, угоди, правочини разом та кожен окремо - "Кредитний договір"),

15.04.2016 року в межах Генеральної угоди між Сторонами укладено Кредитний договір №50216К15 (надалі - Кредитний договір), до якого в процесі виконання вносилися зміни згідно Додаткових угод №50216К15-1 від 14.02.2017, №50216К15-2 від 17.03.2017, №50216К15-3 від 14.04.2017 року.

Згідно п. 2.1. Кредитного договору Банк надає Позичальнику Кредит, а Позичальник зобов'язується повернути Кредит та сплатити Проценти за Кредитом, комісії та інші платежі за цим Договором.

Відповідно до п. 2.2. Договору кредит надається Позичальнику: шляхом відкриття Відновлюваної кредитної лінії.

Пунктом 2.3.1 Договору сторони погодили ліміт кредитної лінії в розмірі 2 000 000,00 гривень.

Ліміт кредитної лінії протягом строку дії цього Договору може бути змінений у порядку, що передбачений пунктом 4.1 цього Договору (п. 2.3.2 Договору).

Згідно п. 2.4. Кредитного договору з урахуванням Додаткової угоди №50216К15-3 від 14.04.2017 року кінцевий термін погашення Кредиту: 31 липня 2017 року.

Відповідно до п. 2.5. Договору кредит надається Позичальнику на такі цілі:

2.5.1. фінансування обігових коштів (закупівля матеріалів, паливо-мастильних матеріалів, оплата послуг транспортних засобів, послуг по субпідряду, оплати оренди машин, механізмів, будівельної техніки, оплати вартості енергоносіїв, для виплати заробітної плати, сплати податків, інших витрат пов'язаних з поточною діяльністю Позичальника) в сумі 2 000 000,00 (Два мільйони) гривень .

У межах цього Договору Позичальник сплачує Банку Проценти за Кредитом, комісію за відкриття кредитної лінії, комісію за управління кредитною лінією та інші комісії/плати за цим Договором, у розмірах та на умовах цього Договору (п. 2.6. Договору).

Згідно п. 5.2. Кредитного договору, кредит надається відповідно до Графіка зміни Ліміту заборгованості в межах ліміту Генеральної угоди, визначеного у Генеральній угоді. Надання Кредиту здійснюється без підписання відповідних додаткових угод до цього Договору.

Надання кредиту здійснюється на підставі наданих Позичальником реєстрів платежів та/або листів Позичальника та/або отриманих від Позичальника засобами програмно-технічного комплексу "Клієнт-Банк" заяв на перерахування кредитних коштів (далі - Первинних документів Позичальника) з одночасним утворенням заборгованості за Кредитом на позичковому рахунку Позичальника, відкритому згідно з підпунктом пункту 5.11 цього Договору (п. 5.5 Кредитного договору).

За умовами п. 9.2.2 Кредитного договору позичальник взяв на себе зобов'язання своєчасно та у повному обсязі погашати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі за цим Договором.

Тип процентної ставки за Кредитом: фіксована. Розмір процентної ставки за Кредитом - 22,0 % річних. Розмір процентної ставки за Кредитом змінюється у випадках та порядку, що передбачені пунктом 4.1. цього Договору. Проценти за Кредитом нараховуються протягом усього строку користування Кредитом на залишок Основного боргу на кінець календарного дня за кожний день користування Кредитом на основі Банківського року (п. 3.1 Кредитного договору).

Відповідно до п. 6.6. Договору сплата процентів за кредитом (крім процентів за останній календарний місяць користування Кредитом) здійснюється позичальником щомісячно з 1 по 7 число кожного місяця, наступного за розрахунковим (у січні та травні - по 15 число) у валюті кредиту. Протягом цього періоду сплачуються проценти за кредитом за попередній місяць. Проценти за кредитом за останній календарний місяць користування кредитом за попередній місяць (п. 6.6. Кредитного договору).

Пунктом 3.2.2.1 Кредитного договору передбачено розмір ставки комісії за управління 0,1 % річних від ліміту кредитної лінії, зазначеної у п. 2.3.1. цього Договору.

Згідно п. 3.2.2.2 Кредитного договору, комісія за управління нараховується щомісячно починаючи з дати набуття чинності цим Договором відповідно до підпункту 14.1.1. цього Договору і закінчуючи датою повного виконання зобов'язань з погашення Кредиту (включно), але не більше 90 днів з дати повного погашення Кредиту, визначеної згідно з пунктом 6.4. цього Договору.

Перший період нарахування комісії за управління починається з дати набуття чинності цим договором і закінчується останнім календарним днем місяця набуття чинності цим Договором. Наступні періоди нарахування комісії за управління (крім останнього періоду) - кожний календарний місяць. Останній період нарахування комісії за управління: починається з першого числа місяця, у якому має бути здійснене повне погашення кредиту відповідно до пункту 2.4 цього Договору (у випадку невиконання позичальником зобов'язань з погашення основного боргу - з першого числа місяця, у якому наступить 90-й день з дати повного погашення кредиту, визначеної згідно з пунктом 6.4 цього Договору; у випадку повного дострокового погашення кредиту - з першого числа місяця, у якому набуде чинність договір про розірвання цього Договору), закінчується кінцевим терміном погашення Кредиту відповідно до пункту 2.4 цього Договору (включно) (у випадку невиконання позичальником зобов'язань з погашення основного боргу - 90-м днем з дати повного погашення кредиту, визначеної згідно з пунктом 6.4 цього Договору (включно); у випадку повного дострокового погашення Кредиту - датою укладення договору про розірвання цього Договору (включно). Комісія нараховується пропорційно кількості днів дії Ліміту кредитної лінії зазначеної у підпункті 2.3.1. цього Договору, кількості календарних днів у місяці, на який припадає період нарахування комісії за управління (пп.3.2.2.2 Кредитного договору).

Пунктом 14.1.2. Кредитного Договору сторони погодили, що цей Договір діє до Банківського дня, наступного за терміном, зазначеним у пункті 2.4. цього Договору. У разі, якщо у вищезазначений Банківський день, зобов'язання за цим Договором не будуть виконані, Договір залишається чинним до дати повного виконання Сторонами зобов'язань за цим Договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

На виконання умов Кредитного договору, укладеного між сторонами в рамках Генеральної угоди, згідно графіку зміні Ліміту заборгованості (том 1, а.с. 47) Позивач здійснив кредитування Відповідача шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії з лімітом 2 000 000,00 грн. та кінцевим терміном погашення кредиту 31.07.2018 року, що підтверджується виписками по рахунку, які містяться в матеріалах справи та не спростовано відповідачем під час вирішення спору.

Відповідач у визначений договором термін зобов'язання з погашення кредиту не виконав, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість перед Позивачем. На час розгляду справи, заборгованість в зазначеній частині вимог складає 944 221,00 грн.

При цьому ні у суді першої інстанції, ні у апеляційному суді відповідач не заперечує проти визнання боргу, отже наявність боргу за кредитним договором є у розумінні ГПК України обставиною, що не підлягає доказуванню.

6. Доводи, за якими апеляційний суд погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції.

Стосовно розміру заборгованості колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки саме внаслідок часткової сплати суми кредиту відбулася зміна позовних вимог. Колегія суддів зауважує, що є безпідставними заперечення відповідача щодо зміни позовних вимог позивачем, яка відбулася у червні 2018 року на стадії підготовчого провадження і до призначення справи до розгляду по суті, що узгоджується з вимогою ч.2 ст. 46 ГПК України. Закриття підготовчого провадження відбулося 03.07.2018 року. Нова редакція позовних вимог свідчить про те, що відбулася саме зміна предмета позову - змінилася сума, що пред'явлена до стягнення щодо всіх видів платежів. Підстава ж позову залишилася незмінною- стягнення простроченої кредиторської заборгованості, інфляційних та штрафних санкцій. До простроченої кредиторської заборгованості правомірно віднесено і проценти як плата за користування кредитними коштами, що охоплюється умовами договору і законодавства.

Так, згідно умов п. 3.1. Кредитного договору, за користування кредитом в період з 01.10.2017 по 31.05.2018, Позивачем здійснено нараховані проценти в розмірі 144 494,59 грн.

Відповідач свої зобов'язання в частині сплати процентів належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 108 291,57 грн. (том. 2 а.с. 4). Доказів сплати вказаної заборгованості Відповідач суду не надав.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 10.2. Договору у випадку невиконання (несвоєчасного виконання) позичальником будь-яких грошових зобов'язань, визначених цим Договором, Позичальник сплачує банку пеню, що нараховується на суму невиконаних (неналежним чином виконаних) зобов'язань з розрахунку фактичної кількості днів у розмірі:

- до 31.12.2016 - 5% річних (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня);

- з 01.01.2017 - облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, включаючи день виконання відповідних грошових зобов'язань.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань з погашення кредиту, своєчасної сплати процентів та комісії за Договором, Позивач здійснив нарахування пені:

- на суму основного боргу по кредиту за період з 01.08.2017 по 12.06.2018 у розмірі 136 277,71 грн.;

- на суму процентів за період з 08.11.2017 по 12.06.2018 у розмірі 4 753,94 грн.;

- на суму комісії за управління за період з 08.11.2017 по 09.11.2017 у розмірі 1,30 грн.

Суд здійснив перевірку правильності нарахування пені та встановив, що при здійсненні її підрахунку, Позивачем не враховано обмеження, встановлені ч. 6 ст. 232 ГК України.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Доводи скаржника щодо необґрунтованого нарахування процентів за кредитом, та плати за комісією з управління кредитом після настання терміну погашення кредиту (31.07.2017), суд вважає безпідставними, адже за умовами п. 3.1.4. Кредитного договору, проценти за кредитом нараховуються протягом усього строку користування кредитом на залишок Основного боргу на кінець календарного дня за кожний день користування кредитом. Щодо нарахування комісії, то згідно п. 3.2.2.2. Кредитного договору, її нарахування здійснюється до повного виконання зобов'язань з погашення Кредиту. У звязку з цим судом правомірно не врахована надана відповідачем судова практика , у якій фактичні обставини справи різняться за своїм змістом, оскільки у правовідносинах між сторонами у справі строк дії договору не закінчився . Строк позовної давності щодо стягнення заборгованості не закінчився. Строки повернення кредиту чітко регламентовані договором.

Залік зустрічних вимог правомірно було не застосовано судом і не враховано у правовідносинах сторін, оскільки у позивача був відсутній борг перед відповідачем, а залік зустрічних однорідних вимог вимагає наявності таких вимог. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні колегією суддів, 18000 грн. згідно з умовами договору було перераховано позивачеві відповідачем за укладення додаткових угод, які і було укладено ( т.1 а.с.180,27,29,44,47).

Заперечення щодо пов'язаності угод-Генеральної кредитної угоди та кредитного договору спростовуються змістом преамбули до кредитного договору, з якої вбачається, що Кредитний договір укладено саме в межах Генеральної угоди ( т.1 а.с. 31, зворотній бік), тому відповідає обставинам справи висновок суду першої інстанції про те, що кредитний договір було укладено саме в межах Генеральної кредитної угоди від 15.04.2016 року №50216Н7.

Оскільки доводи відповідача не підтвердилися, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені всі фактичні обставини справи, їм дана належна правова оцінка, отже підстави для скасування постановленого судового рішення у справі відсутні.

8. Коли і ким були порушені, оспорені або невизнані права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що саме відповідачем були порушені права позивача на свою річ- кредитні кошти, а також на очікувані сподівання у вигляді процентів як винагороди за користування кредитом.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018 року по справі 904/1299/18 винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що згідно зі ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали без змін.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Южспецконструкція" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018 року у справі № 904/1299/18 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2018 у справі №904/1299/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 06.12.2018 року.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А. Верхогляд