ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2018 р. Справа№ 910/6510/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Власова Ю.Л.

Зубець Л.П.

секретар Добрицька В.С.

за участю

представників: позивача - Курінський О.Г.

відповідача - не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сигма Текнолоджи"

на рішення Господарського суду м. Києва від 02.08.2018 р. (повне рішення складено 10.08.2018 р.)

у справі № 910/6510/18 (суддя - Гулевець О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Олімпікс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сигма Текнолоджи"

про стягнення заборгованості у розмірі 643397,66 грн

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Олімпікс" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сигма Текнолоджи" про стягнення заборгованості за договором від 27.01.2017 р. про розірвання договору купівлі-продажу № 01/07-18 від 14.07.2016 р. у загальному розмірі 643397,66 грн, з яких: 390000,00 грн - попередня оплата, 160054,26 грн - пеня, 18033,70 грн - 3% річних та 75309,70 грн - інфляційні втрати.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов укладеного договору від 27.01.2017 р. про розірвання договору купівлі-продажу № 01/07-18 від 14.07.2016 р не виконує свої зобов'язання щодо своєчасного повернення попередньої оплати.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 02.08.2018 р. у справі № 910/6510/18 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 390000,00 грн попередньої оплати, 58720,28 грн пені, 18033,70 грн 3% річних та 64109,70 грн інфляційних втрат, а в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду м. Києва від 17.09.2018 р. у справі № 910/6510/18 відмовлено у задоволенню витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сигма Текнолоджи" 03.09.2018 р. звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення 58720,28 грн пені, 18033,70 грн 3% річних та 64109,70 грн інфляційних втрат і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що договір від 27.01.2017 р. про розірвання договору купівлі-продажу № 01/07-18 від 14.07.2016 р. є неукладеним, оскільки сторони не погодили такої істотної умови як строк розірвання договору, а тому відсутні правові підстави для стягнення попередньої оплати за таким договором.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2018 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сигма Текнолоджи" передано на розгляд колегії суддів у складі: Шаптала Є.Ю. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Скрипка І.М., Гончаров С.А.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Київського апеляційного господарського суду № 09.1-08/3106/18 від 01.10.2018 р. у зв`язку з переведенням судді Скрипки І.М. на посаду судді Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/6510/18.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2018 р. справу № 910/6510/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шаптала Є.Ю. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Чорна Л.В., Гончаров С.А.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сигма Текнолоджи", колегією суддів були виявлені недоліки такої скарги, а саме відсутність доказів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законом розмірі, та належних доказів надсилання копії скарги з доданими до неї документами позивачу у справі, а саме опису вкладення.

Тому ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2018 р. апеляційну скаргу у справі № 910/6510/18 залишено без руху на підставі ст. ст. 174, 260 ГПК України та надано заявнику строк на усунення вказаних вище недоліків не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення без руху апеляційної скарги.

Разом з цим суд зазначає, що Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 р. ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд.

Згідно з п. 8 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

25.06.2018 р. в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Рішенням зборів суддів Північного апеляційного господарського суду № 1 від 02.10.2018 р. визначено днем початку роботи Північного апеляційного господарського суду 03.10.2018 р., про що в газеті "Голос України" № 185 (6940) від 03.10.2018 р. опубліковано відповідне повідомлення. Отже в силу приписів ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 статті 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

За актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 р. справу № 910/6510/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сигма Текнолоджи" у справі № 910/6510/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Власов Ю.Л., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/6510/18 та призначено до розгляду на 28.11.2018 р.

У судовому засіданні 28.11.2018 р. оголошено перерву до 05.12.2018 р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/319/18 від 04.12.2018 р. у зв`язку з перебуванням судді Калатай Н.Ф. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/6510/18.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2018 р. апеляційну скаргу у справі № 910/6510/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Власов Ю.Л., Зубець Л.П.

05.12.2018 р. через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про застосування заходів процесуального примусу.

Згідно з ч. 4 ст. 43 ГПК України суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 135 ГПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штраф у розмірі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у випадку зловживання процесуальними правами.

У заявленому клопотанні позивач просить суд визнати заявлення ТОВ «Сигма Текнолоджи» відводу колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Буравльов С.І., Власов Ю.Л. та Калатай Н.Ф. зловживанням процесуальними правами та накласти на відповідача штраф у сумі десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розглянувши вказане клопотання ТОВ «Будівельна компанія «Олімпікс» у судовому засіданні, судова колегія дійшла висновку про відмову в його задоволенні як необґрунтованого, оскільки відсутні правові підстави, передбачені ст. 135 ГПК України, для застосування такого заходу процесуального примусу.

У засідання суду, призначене на 05.12.2018 р., представник відповідача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Жодних доказів поважності причин відсутності зазначеного представника суду не надано.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаного представника не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення може призвести до затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

14.07.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сигма Текнолоджи" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Олімпікс" (далі - покупець) був укладений договір купівлі-продажу № 01/07-18 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 продавець зобов'язався передати у власність покупцю товар (екскаватор-навантажувач марки: CATERPILLAR Модель: 434F (2015p.в.), новий, країна походження: Англія вартістю 2018160,00 грн з ПДВ), а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити його вартість у порядку і на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 2.1 договору передача товару здійснюється після його повної оплати на складі продавця, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Миколи Трублаїні, 2а.

Як передбачено п. 2.2 договору, строк поставки товару - протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту зарахування продавцю попередньої оплати в розмірі 50 % від вартості товару (п. 4.2.1 договору).

У відповідності до п. 4.1 договору ціна договору становить грошову суму у розмірі 2018160,00 грн з ПДВ еквівалентну 73000,00 євро на день укладання цього договору.

В пункті 4.2 договору сторони погодили, що покупець здійснює оплату вартості товару, визначеної в п. 1.1 та п. 4.1 договору, в наступному порядку: попередня оплата в розмірі 50% від ціни договору, що складає на день укладання цього договору 1009080,00 грн в т.ч. ПДВ сплачується покупцем протягом 2 (двох) робочих днів з моменту підписання договору. Остаточна оплата в розмірі 50% від ціни договору, що складає на день укладання цього договору 1009080,00 грн в т.ч. ПДВ сплачується покупцем протягом 2 (двох) робочих днів з моменту надходження товару на митну територію України.

На виконання умов укладеного договору позивач перерахував на користь відповідача 800000,00 грн попередньої оплати, що підтверджується банківськими виписками ПАТ «Укрсоцбанк».

27.01.2017 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про розірвання договору купівлі-продажу № 01/07-18 від 14.07.2016 р. (далі - договір про розірвання договору купівлі-продажу).

Відповідно до п. 1 договору про розірвання договору купівлі-продажу у зв'язку з невиконанням продавцем зобов'язань щодо поставки товару, сторони дійшли згоди розірвати договір № 01/07-18 купівлі-продажу від 14 липня 2016 року з 28 січня 2017 року.

В пункті 2 договору про розірвання договору купівлі-продажу визначено, що продавець зобов'язується повернути покупцеві на вказаний у цьому договорі його поточний рахунок, отриману від останнього за договором № 01/07-18 купівлі-продажу від 14 липня 2016 року з 28 січня 2017 року попередню оплату в сумі 700000,00 грн, в тому числі ПДВ 116666,67 грн протягом 30 календарних днів з дати підписання сторонами цього договору.

Згідно з п. 3 договору про розірвання договору купівлі-продажу у випадку невиконання або неналежного виконання продавцем своїх обов'язків за цим договором щодо повернення продавцем покупцеві попередньої оплати, що була здійснена покупцем продавцеві за договором № 01/07-18 купівлі-продажу від 14 липня 2016 року з 28 січня 2017 року, подавець зобов'язаний сплатити покупцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості, за кожен день прострочення, за весь період прострочення до дня виконання зобов'язання за цим договором, а також інфляційні втрати пов'язані з таким неповерненням грошових коштів у відповідності до умов цього договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п. 4 договору про розірвання договору купівлі-продажу).

На виконання умов укладеного договору про розірвання договору купівлі-продажу відповідач здійснив повернення попередньої оплати за екскаватор на загальну суму 310000,00 грн, а саме: 23.06.2017 р. на суму 40000,00 грн, 03.07.2017 р. на суму 20000,00 грн, 22.09.2017 р. на суму 80000,00 грн, 11.10.2017 р. на суму 60000,00 грн, 01.11.2017 р. на суму 50000,00 грн, 07.12.2017 р. на суму 60000,00 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, не здійснив остаточний розрахунок за договором про розірвання договору купівлі-продажу, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 390000,00 грн.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до умов договору про розірвання від 27.01.2017 р., договір купівлі-продажу № 01/07-18 від 14.07.2016 р. припинив свою дію 28 січня 2017 року.

Згідно із п. 2 договору від 27.01.2017 р. про розірвання договору купівлі-продажу № 01/07-18 від 14.07.2016 р. сторонами встановлено зобов'язання відповідача здійснити повернення позивачу суми попередньої оплати в у розмірі 700000,00 грн протягом 30 календарних днів з дати підписання сторонами цього договору.

Таким чином, у договорі про розірвання договору купівлі-продажу сторони встановили нове зобов'язання відповідача з повернення протягом 30 календарних днів з дати підписання сторонами цього договору позивачу суму коштів у розмірі 700000,00 грн, сплачених позивачем як попередня оплата за договором купівлі-продажу № 01/07-18 від 14.07.2016 р.

Відповідно до банківських виписок відповідачем було здійснено часткове повернення попередньої оплати за екскаватор на загальну суму 310000,00 грн.

Наявність залишку неповернутої суми у розмірі 390000,00 грн, яка сплачувалась позивачем за договором купівлі-продажу № 01/07-18 від 14.07.2016 р., відповідачем не заперечується.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором від 27.01.2017 р. про розірвання договору купівлі-продажу № 01/07-18 від 14.07.2016 р у розмірі 390000,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Доводи скаржника про те, що договір про розірвання договору купівлі-продажу № 01/07-18 від 14.07.2016 р. є неукладеним, оскільки сторони не погодили такої істотної умови як строк розірвання договору, колегія суддів вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Так, договір про розірвання договору укладений сторонами з метою припинення договору купівлі-продажу № 01/07-18 від 14.07.2016 р., а тому наведені приписи законодавства щодо погодження строку дії договору у даному випадку не можуть застосовуватись до договору про розірвання.

Відповідно до п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визнання договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

Отже доводи скаржника про те, що договір про розірвання договору купівлі-продажу № 01/07-18 від 14.07.2016 р. неукладений є безпідставними, оскільки дії сторін свідчать про виконання договору купівлі-продажу, зокрема повернення відповідачем сум попередньої оплати за товар, який за договором купівлі-продажу не було передано скаржнику.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 160054,26 грн пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 3 договору про розірвання договору купівлі-продажу сторони передбачили, що у випадку невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за цим договором щодо повернення позивачу попередньої оплати, відповідач зобов'язаний сплатити покупцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості, за кожен день прострочення, за весь період прострочення до дня виконання зобов'язання за цим договором.

Статті 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 2 ст. 343 ГК України обмежують граничний розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

Отже розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Таку ж правову позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у справі № 25/187).

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Таким чином початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців.

Позивачем було нараховано пеню за періоди з 27.02.2017 р. по 23.06.2017 р., з 24.06.2017 р. по 03.07.2017 р., з 04.07.2017 р. по 22.09.2017 р., з 23.03.2017 р. по 11.10.2017 р., з 12.10.2017 р. по 01.11.2017 р., з 02.11.2017 р. по 07.12.2017 р. та з 08.12.2017 р. по 02.04.2018 р.

З аналізу пункту 3 договору про розірвання договору купівлі-продажу, вбачається, що сторони узгодили обов'язок відповідача сплатити позивачу пеню за весь період прострочення до дня виконання зобов'язання за цим договором.

Отже сторони передбачили інший період нарахування пені, чим шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України), а тому в даному випадку період нарахування пені не обмежується шестимісячним строком.

В процесі розгляду справи місцевим судом відповідачем було заявлено клопотання про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як передбачено ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початком прострочення виконання зобов'язання відповідачем за договором про розірвання договору купівлі-продажу та нарахування пені є 27 лютого 2017 року.

Оскільки позивач звернувся з даним позовом до суду 22.05.2018 р., а доказів переривання позовної давності щодо нарахування пені позивачем суду не надано, тому вимоги про стягнення пені, які нараховані за період з 27.02.2017 р. по 21.05.2017 р. заявлено із пропуском позовної давності.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 117440,56 грн, нарахованої за періоди з 22.05.2017 р. по 23.06.2017 р., з 24.06.2017 р. по 03.07.2017 р., з 04.07.2017 р. по 22.09.2017 р., з 23.03.2017 р. по 11.10.2017 р., з 12.10.2017 р. по 01.11.2017 р., з 02.11.2017 р. по 07.12.2017 р., з 08.12.2017 р. по 02.04.2018 р.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи співвідношення розміру основної заборгованості та суми нарахованої пені, з огляду на те, що відповідачем частково виконувалось зобов'язання з повернення суми попередньої оплати, з урахуванням принципів розумності та справедливості, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про зменшення розміру пені на 50% від суми, що заявлена до стягнення, у зв'язку із чим з відповідача на корить позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 58720,28 грн.

Також за неналежне виконання умов вказаного договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 18033,70 грн 3% річних, нараховані за періоди з 27.02.2017 р. по 23.06.2017 р., з 24.06.2017 р. по 03.07.2017 р., з 04.07.2017 р. по 22.09.2017 р., з 23.03.2017 р. по 11.10.2017 р., з 12.10.2017 р. по 01.11.2017 р., з 02.11.2017 р. по 07.12.2017 р., з 08.12.2017 р. по 02.04.2018 р. та 75309,70 грн інфляційних втрат, нараховані за березень-червень 2017 року, за липень-серпень 2017 року, за вересень 2017 року, за жовтень 2017 року, за листопад 2017 року, за грудень 2017 року, за січень-лютий 2018 року.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Крім того, оскільки інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненнями грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань.

Як передбачено п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, в договорі про розірвання договору купівлі-продажу сторони встановили зобов'язання відповідача з повернення суми коштів у розмірі 700000,00 грн, сплачених позивачем за договором купівлі-продажу як попередня оплата та встановили конкретний строк виконання зобов'язання, внаслідок чого вказане зобов'язання є грошовим.

Таким чином, зобов'язання відповідача зі сплати на корить позивача коштів у сумі 700000,00 грн є грошовим зобов'язанням, а тому нарахуванням позивачем інфляційних втрат та 3% річних на суму заборгованості у розмірі 390000,00 грн є обґрунтованим.

Розрахунок 3% річних у розмірі 18033,70 грн є арифметично вірним, у зв'язку з чим вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Як вбачається з розрахунку позивача, останнім при розрахунку інфляційних втрат було допущено арифметичну помилку.

Враховуюче викладене, судова колегія погоджується з перерахунком, здійсненим місцевим судом, відповідно до якого задоволенню підлягають 64109,70 грн інфляційних втрат.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 17869,50 грн витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Однак, на підтвердження факту надання професійної правничої допомоги на вказану суму позивачем не надано договору про надання правничої допомоги та доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу не підтверджена належними доказами, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 02.08.2018 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Сигма Текнолоджи" не підлягає задоволенню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сигма Текнолоджи" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 02.08.2018 р. у справі № 910/6510/18 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Сигма Текнолоджи".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту відповідно до ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.12.2018 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді Ю.Л. Власов

Л.П. Зубець