ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року

м. Київ

Справа № 921/180/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Баранець О.М., Вронська Г.О.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврофарм"

на ухвалу Західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Хабіб М.І., судді: Кордюк Г.Т., Плотніцький Б.Д.)

від 26.10.2018

у справі № 921/180/18

за позовом Тернопільського обласного клінічного онкологічного диспансеру

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврофарм"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Тернопільська обласна рада

про зобов'язання звільнити займане приміщення площею 27кв.м, що знаходиться на 1 поверсі по вул. Купчинського,8 у м. Тернополі,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. Тернопільський обласний клінічний онкологічний диспансер звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврофарм" (далі - ТОВ "Єврофарм") про зобов'язання звільнити займане приміщення площею 27 кв.м., що знаходиться на 1 поверсі по вул. Р. Купчинського, 8 у м. Тернополі.

1.2. Ухвалою Господарського суд Тернопільської області від 25.09.2018 в задоволенні клопотання ТОВ "Єврофарм" від 17.09.2018 (вх.№ 18154 від 17.09.2018) про зупинення провадження у справі № 921/180/18 до моменту набрання законної сили рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі № 921/327/18 за позовом ТОВ "Єврофарм" до Тернопільського обласного клінічного онкологічного диспансеру про спонукання укласти договір оренди відмовлено.

1.3. Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 25.09.2018, ТОВ "Єврофарм" подало апеляційну скаргу на зазначену ухвалу суду.

1.4. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.10.2018 на підставі пункту 4 частини 5 статті 260 Господарського процесуального кодексу України повернуто апеляційну скаргу ТОВ "Єврофарм" від 02.10.2018 на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 25.09.2018 про відмову в задоволенні клопотання ТОВ "Єврофарм" про зупинення провадження у справі № 921/180/18.

1.5. Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що до переліку ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції, визначеного частиною 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про відмову в зупиненні провадження у справі не входить.

2. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

2.1. Не погоджуючись з ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.10.2018, ТОВ "Єврофарм" подало касаційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу передати до Західного апеляційного господарського суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Єврофарм" на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 25.09.2018.

2.2. Узагальнені доводи касаційної скарги:

- судом апеляційної інстанції помилково не враховано правову позицію, викладену у пунктах 6.8.-6.14. постанови Великої Палати Верховного Суд від 19.06.2018 у справі № 18/1544-10, чим порушено норму частину 4 статті 226 Господарського процесуального кодексу України;

- стаття 255 Господарського процесуального кодексу України не містить прямої заборони на оскарження хвали про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, а тому товариство не було позбавлене права оскаржити в апеляційному порядку відповідну ухвалу суду першої інстанції;

- судом апеляційної інстанції було порушено гарантоване пунктом 8 статті 129 Конституції України та пунктом 8 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України право на апеляційне оскарження та право на суд, оскільки не враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Воловік проти України", "Креуз проти Польщі", "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі", "Тіннеллі та сини, Лтд та ін.", "Мак-Елфуд та інші проти Сполученого Королівства", "Ейрі проти Ірландії", "Аїт-Мугуб проти Франції".

2.3. У відзиві на касаційну скаргу Тернопільська обласна рада просила відмовити в її задоволенні, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін.

3. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанцій з посиланням на норми права, якими керувався суд

3.1. У статті 129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

3.2. Згідно з частиною 2 статті 254 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Отже, перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, наведений у статті 255 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним.

3.3. Системне тлумачення статті 255 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

3.4. Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого господарського суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких проміжних ухвал місцевого господарського суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.

3.5. Предметом апеляційного оскарження, як встановлено судом апеляційної інстанції, є ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, яка не передбачена переліком, наведеним у статті 255 Господарського процесуального кодексу України.

3.6. При цьому відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 912/1398/18.

3.7. Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

3.8. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена ухвала місцевого господарського суду не підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції та правомірно повернув подану ТОВ "Єврофарм" апеляційну скаргу на підставі пункту 4 частини п'ятої статті 260 Господарського процесуального кодексу України.

3.9. Отже, враховуючи наведене, доводи скаржника щодо порушення господарським судом апеляційної інстанції норм процесуального права не знайшли підтвердження під час касаційного провадження.

3.10. Скаржник у контексті норм пункту 8 статті 129 Конституції України та пункту 8 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, а також практики Європейського суду з прав людини посилається на порушення судом апеляційної інстанції основних засад судочинства - забезпечення права на апеляційний перегляд справи та права на доступ до суду.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Водночас право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява N 38695/97, п.43, ECHR 2000-II).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (див., наприклад, Monnel and Morris v. the United Kingdom, рішення від 02.03.1987, серія A, N 115, с. 22, п. 56, а також Helmers v. Sweden, рішення від 29.10.1996, серія A, N 212-A, с. 15, п. 31).

Посилання ТОВ "Єврофарм" на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 зі справи № 18/1544-10, колегією суддів відхиляється з огляду на таке. Так, проаналізувавши цю постанову, суд касаційної інстанції зазначає, що названу справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду було передано у зв'язку з конфліктом приписів статей 255 і 331 Господарського процесуального кодексу України. За результатами розгляду в названій постанові від 19.06.2018 викладено висновок про те, що відсутність у переліку частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України ухвали про відмову в зміні способу виконання рішення не позбавляє особу права, визначеного частиною сьомою статті 331 Господарського процесуального кодексу України, оскаржити в апеляційному порядку відповідну ухвалу суду першої інстанції. Водночас у справі, що розглядається, не вбачається відповідного конфлікту норм процесуального права.

4. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

4.1. Відповідно до частини 3 статті 304 Господарського процесуального кодекс України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

4.2. Згідно зі статтею 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

4.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції прийнята з додержанням вимог процесуального права, підстав для її зміни чи скасування немає.

6. Судові витрати

6.1. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврофарм" залишити без задоволення, а ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 26.10.2018 у справі № 921/180/18 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Баранець

Г. Вронська