ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Черкаси справа № 925/979/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Кадусі Н.В. за участю представників сторін: позивача не зявились, відповідача ОСОБА_1 за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьгаз Збут» про стягнення 174 172 грн. 65 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьгаз Збут» (далі - відповідач), в якому просив стягнути з відповідача 174172 грн. 65 коп., у тому числі: 162386 грн. 90 коп. пені, 11436 грн. 56 коп. три проценти річних, 349 грн. 19 коп. інфляційних втрат та відшкодувати судові витрати.

Позов мотивований порушенням відповідачем порядку і строків оплати поставленого йому позивачем природного газу за договором купівлі-продажу природного газу № 16-210-Б від 30.12.2015 року.

Ухвалою господарського суду від 20.09.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/979/18, справу призначено до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Відповідач в особі свого представника 01.10.2018 року подав відзив на позовну заяву, у якому визнав обставини, наведені у позові, проте проти позову заперечував повністю з мотивів відсутності його вини у вчиненні спірного правопорушення. Так, відповідач пояснив, що газ, який поставлений йому позивачем по договору купівлі-продажу природного газу № 16-210-Б від 30.12.2015 року, використовувався виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів (освітні заклади, лікарні, пологовий будинок, дитячі будинки, будинки інтернати та інші установи), які через недостатність бюджетних коштів сплачували вартість спожитого газу із запізненням. Крім того, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, у разі задоволення позовних вимог, відповідач просив суд зменшити розмір пені, що підлягає до стягнення.

19.11.2018 року позивач подав відповідь на відзив (вх. № 34365/18), у якій спростовував доводи відповідача, наведені у відзиві, заперечував проти зменшення розміру штрафних санкцій в порядку, визначеному ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, з мотивів необґрунтованості і безпідставності клопотання відповідача про це.

Ухвалою суду від 20.11.2018 року (в протоколі судового засідання) підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судових засіданнях позов з підстав, викладених в позовній заяві, підтримав і просив суд задовольнити повністю, проти зменшення розміру пені заперечував, в засідання суду 06.12.2018 року явку свого представника не забезпечив, що згідно з положеннями ст. 202 ГПК України не перешкоджає розгляду справи без його участі. Представник відповідача позов визнав частково, просив суд зменшити розмір санкцій.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з наступних підстав.

30.12.2015 року позивачем - публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», як продавцем, та відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «Уманьгаз збут», як покупцем, був укладений договір № 16-210-Б купівлі-продажу природного газу (далі Договір, а.с. 16-20).

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. статті 1 Договору, продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2016 році природний газ (далі - газ), а покупець зобовязався прийняти і оплатити газ на умовах договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів (далі в тексті Договору споживачі покупця).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

За невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та договором (п.п. 7.1).

У п. п. 7.2 договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем умов п. п. 6.1 цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Додатковими угодами №№ 1, 2 до Договору сторони викладали у новій редакції умови договору (пункт 5.2 Договору) щодо ціни газу (а.с. 21-22) та листом позивача до відповідача №26-4000/1.2-16 від 10.06.2016 року повідомлено зміну банківських реквізитів позивача (а. с. 23).

Із актів приймання-передачі природного газу від 31.01., 29.02., 31.03.2016 року вбачається, що позивач поставив протягом січня 2016 - березня 2016 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 1404,857 тис. м. куб. на загальну суму 10662866 грн. 80 коп. (а. с. 24-26).

Станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ відсутня, що підтверджується бухгалтерською довідкою позивача та банківською випискою, порядок і строки оплати газу, наведені позивачем, відповідачем визнані.

Відповідач свої зобов'язання за договором поставки природного газу виконав з порушенням умов п. 6.1 Договору, за поставлений природний газ розрахувався не вчасно, тому позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення 162386 грн. 90 коп. пені, 11436 грн. 56 коп. три проценти річних, 349 грн. 19 коп. інфляційних втрат за період прострочення. Вимога позивача про їх стягнення є предметом позову у справі, що розглядається.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договором купівлі-продажу природного газу № 16-210-Б від 30.12.2015 року, вимоги позивача і заперечення відповідача витікають із прав і обов'язків сторін за цим договором.

За змістом ст.ст. 173, 174, 193, 202 ГК, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599 ЦК України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обовязків (зобовязань), зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, припиняється на підставах, встановлених договором або законом, зокрема належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення, на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 16-210-Б від 30.12.2015 року в 2016 році, штрафних санкцій за період прострочення з 16.02.2016 року до 19.08.2016 року у вигляді пені, передбаченої статті 7 (пункт 7.2.)договору, та наслідків порушення грошового зобовязання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При вирішенні спору про стягнення спірних сум пені, інфляційних втрат, 3% річних за період прострочення з 16.02.2016 року до 19.08.2016 року, суд керується приписами статей 549 - 552, 610-612, 614, 625 ч. 2 ЦК України, статей 216-218, 229 - 232, 234 ГК України, нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розясненнями, викладеними в постановах Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» N 14 від 17.12.2013 року, умовами статті 7 договору купівлі-продажу природного газу № 16-210-Б від 30.12.2015 року, укладеного сторонами, щодо відповідальності за неналежне виконання договірних зобовязань.

Розрахунок спірних сум пені, інфляційних втрат і 3% річних судом перевірено, визнано правильним і в такому розмірі позов підлягав би задоволенню.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру пені, відповідач в особі свого представника зазначив, що враховуючи інтереси позивача, вжив усіх можливих заходів, необхідних для належного виконання свого зобовязання, провів повне погашення заборгованості по діючих тарифах. Причиною порушення строків розрахунків перед позивачем в значній мірі є недофінансування із державного і місцевого бюджетів контрагентів відповідача кінцевих споживачів газу. Стягнення пені за результатами розгляду даної справи призведе до ще більшого погіршення фінансового стану товариства.

Приймаючи до уваги майновий стан сторін, наслідки спірного порушення зобовязання, суд відповідно до норм ч. 3 ст. 193, ч. 1 ст. 233 ГК України, ст. 529, ч. 3 ст. 551 ЦК України, розяснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених в постановах від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», зменшує розмін пені, яка підлягає до стягнення на 50%, що становить 81193 грн. 45 коп.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладених обставин справи, наведених норм законодавства і досягнутих висновків суд задовольняє позов частково.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 2612 грн. 59 коп. судових витрат.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьгаз Збут», , місцезнаходження: 20300, Черкаська обл., місто Умань, вул. Деревянка, буд. 19, на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», , місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, 81193 грн. 45 коп. пені, 11436 грн. 56 коп. 3% річних, 349 грн. 19 коп. інфляційних втрат, 2612 грн. 59 коп. судового збору.

В задоволенні позову в частині решти вимог про стягнення 81193 грн. 45 коп. пені відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 07.12.2018 року.

Суддя В.М. Грачов