ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2018 р. Справа№ 910/23296/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Телятник Р.П. - за довіреністю №39 від 27.08.2018 р.;

від відповідача: Демченко О.А. - за довіреністю № 2-752д від 12.06.2018 р.

розглянувши матеріали апеляційної скарги акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату акціонерного товариства "Укргазвидобування"

на рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2018 р. (повний текст складено 26.04.2018 р.)

у справі № 910/23296/17 (суддя - Спичак О.М.)

за позовом Державної екологічної інспекції у Полтавській області

до акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про стягнення збитків 202 255,70 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року Державна екологічна інспекція у Полтавській області звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення 202 255,70 грн. збитків завданих державі внаслідок здійснення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без отримання відповідних дозволів.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.04.2018 р. у справі № 910/23296/17 задоволено позовні вимоги: стягнуто з публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" 202 255,70 грн. збитків, завданих державі внаслідок порушення вимог чинного природоохоронного законодавства з яких: 60 676,71 грн. в дохід спеціального фонду Державного бюджету України (30%), 101 127,85 грн. в дохід Вирішальненського сільського бюджету Полтавської області (50%) та 40 451,14 грн. в дохід спеціального фонду бюджету Полтавської області (20%).

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що факт порушення відповідачем законодавства у сфері охорони атмосферного повітря у вигляді викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволів підтверджується матеріалами справи, відповідачем не спростовано, а тому, відповідач, зобов'язаний відшкодувати завдані державі збитки, внаслідок порушення законодавства про охорону атмосферного повітря в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2018 р. у справі № 910/23296/17 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказав на те, що вчинене ним правопорушення є триваючим, припиняється з моменту отримання дозволів, а отже можливість притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування збитків за наднормативні викиди у той час, коли правопорушення на момент його виявлення припинилося, суперечить принципам відповідальності за триваюче правопорушення. Крім цього, відповідач зазначав, що позивачем невірно застосовано Методику розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та безпідставно здійснено розрахунок розміру завданих збитків без проведення інструментально-лабораторних вимірювань.

08.06.2018 р. до апеляційного суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

11.06.2018 р. до апеляційного суду від відповідача надійшли заперечення на відзив позивача.

18.06.2018 р. до апеляційного суду від позивача надійшли пояснення на заперечення відповідача.

08.10.2018 р. до апеляційного суду від позивача надійшло клопотання про заміну Державної екологічної інспекції у Полтавській області на Державну екологічну інспекцію Центрального округу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2018 р., у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А., прийнято до розгляду апеляційну скаргу та призначено розгляд справи на 27.11.2018 р.

05.11.2018 р. до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про зміну найменування товариства, яке задоволено колегією суддів та змінено найменування відповідача з публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату.

19.11.2018 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 р. задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

19.11.2018 р. до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про заміну Державної екологічної інспекції у Полтавській області на Державну екологічну інспекцію Центрального округу, у зв`язку з тим, що Державна екологічна інспекція у Полтавській області перебуває у стадії припинення, як юридична особа публічного права, та не має права на здійснення повноважень.

Наведене клопотання задоволенню не підлягає, оскільки запис про припинення Державної екологічної інспекції у Полтавській області у єдиному державному реєстрі відсутній, а перебування юридичної особи у стані припинення не свідчить про те, що від неї перейшли права та обов'язки до Державної екологічної інспекції Центрального округу.

В судовому засіданні 27.11.2018 р. представник відповідача вказав, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, просив скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача просив залишити оскаржуване рішення без змін та скасування.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у період з 01.12.2015 р. по 21.12.2015 р. Державною екологічною інспекцією у Полтавській області проведено перевірку дотримання Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами.

За наслідками проведення позивачем вказаної перевірки складено акт № 187/01-01-14 від 21.12.2015 р. (а.с. 18-21 том 1) у якому відображено та обставина, що відповідачем здійснювалися викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без дозволів уповноваженого органу виконавчої влади, що є наднормативними викидами.

Так, як видно за змістом вищевказаного акту, для перевірки філією управління з переробки газу та газового конденсату публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" надано дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря:

- № -2 від 04.01.2013 р. (пристанційний склад Яблунівського відділення переробки газу) терміном дії з 04.01.2013 р. до 31.03.2013 р.; № -01 від 06.06.2014 р. (пристанційний склад Яблунівського відділення переробки газу) терміном дії з 06.06.2014 р. до 06.06.2021 р.;

- № -1 від 04.01.2013 р. (головні споруди Яблунівського відділення з переробки газу) терміном дії з 04.01.2013 р. до 31.03.2013 р.; № -2 від 12.12.2014 р. (головні споруди Яблунівського відділення з переробки газу) терміном дії з 12.12.2014 р. до 12.12.2021 р.;

- № -2 від 04.01.2013 р. (технологічний цех стабілізації конденсату) терміном дії з 04.01.2013 р. до 31.03.2013 р.; № -002 від 14.04.2015 р. (технологічний цех стабілізації конденсату) терміном дії з 14.04.2015 р. до 14.04.2021 р.

Враховуючи наведене, позивачем зазначено, що товариством за фактичний відпрацьований час роботи джерел пристанційного складу Яблунівського відділення переробки газу в період з 01.04.2013 р. по 05.06.2014 р. здійснювалися викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами;

в період з 01.04.2013 р. по 11.12.2014 р. за фактичний відпрацьований час роботи джерела головних споруд Яблунівського відділення переробки газу здійснювалися викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами;

в період з 01.04.2013 р. по 13.04.2015 р. за фактичний відпрацьований час роботи джерела технологічного цеху стабілізації конденсату здійснювалися викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

На вимогу Державної екологічної інспекції у Полтавській області Головним управлінням статистики у Полтавській області супровідним листом № 11-112/70 від 09.03.2016 р. надано інформацію про викиди забруднюючих речовин та парникових газів від філії управління з переробки газу та газового конденсату Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" за даними ф.ф.№№2-ТП (повітря) (квартальна) "Звіт про охорону атмосферного повітря" за ІІ та ІІІ квартали 2013 р. та 2-ТП (повітря) (річна) "Звіт про охорону атмосферного повітря" за 2014 р. (а.с. 22-25 том 1).

На підставі наданих даних Державною екологічною інспекцією у Полтавській області здійснено розрахунок збитків, завданих державі, внаслідок порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства з посиланням на затверджену наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 639 від 10.12.2008 р. Методику розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря на загальну суму 202 255,70 грн.

За твердженням позивача, Державною екологічною інспекцією у Полтавській області надіслано відповідачу претензії № 1603/01-14/06-15 від 05.05.2017 р. та № 1605/01-14/06-15 від 05.05.2017 р. про сплату збитків, завданих викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря без спеціального дозволу (а.с. 26-31 том 1).

Проте, відповідач добровільно не відшкодував заподіяні ним державі збитки, що стало підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення їх розміру з відповідача у примусовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, щоб спростовували вину власника стаціонарного джерела у здійсненні викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу. Також, зазначив на те, що відповідно до п.п. 2.2 , 3.6 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом № 639 від 10.12.2008 року Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, при здійсненні відповідного розрахунку збитків органи Державної екологічної інспекції України не позбавлені права та можливості застосувати дані державних статистичних спостережень з охорони атмосферного повітря.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

За приписами статті 10 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" підприємства, установи, організації та громадяни суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані, зокрема, здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин, вживати заходи щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів; забезпечувати безперебійну ефективну роботу і підтримання у справному стані споруд, устаткування та апаратури для очищення викидів і зменшення рівнів впливу фізичних та біологічних факторів.

Частиною 6 статті 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" передбачено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

При цьому, пунктами 2, 3 Порядку проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян - підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 13.03.2002 р., визначено, що дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (далі - дозвіл) - є офіційним документом, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям (далі - суб'єкт господарювання) експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну. Дозвіл видається суб'єкту господарювання за формою, встановленою Мінприроди, безоплатно на строк не менш як п'ять років: суб'єкту господарювання, об'єкт якого відповідно до законодавства належить до першої групи, - Мінприроди за погодженням з Держсанепідслужбою; суб'єкту господарювання, об'єкт якого відповідно до законодавства належить до другої або третьої групи, - обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища через дозвільні центри за погодженням з територіальними органами Держсанепідслужби.

Згідно з приписами ст.ст. 33, 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" передбачено, що особи, винні, зокрема, у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону, несуть відповідальність згідно з законом. Шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

За змістом 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" - економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають, зокрема, відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Як унормовано вимогами статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" - порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками, вина боржника. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань. При цьому, необхідно виходити з презумпції вини правопорушника, тобто, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача, навпаки, відповідач повинен довести, що збитки завдано не з його вини.

Збитки, завдані відповідачем наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, нараховані у період відсутності у відповідача відповідних дозволів на здійснення таких викидів за період з 01.04.2013р. по 30.09.2013р., розраховані позивачем у розмірі 202 255,70 грн.

Заперечуючи свій обов'язок відшкодувати завдані державі збитки, скаржник зазначав, що Державною екологічною інспекцією у Полтавській області планова перевірка дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства проводилася з 01.12.2015 р. по 21.12.2015 р., і на момент її проведення (момент виявлення правопорушення) дозволи на викиди забруднюючих речовин були отримані, відтак нарахування позивачем збитків за наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволів є неправомірними.

Проте, колегія суддів вважає, вищевказані доводи апелянта необґрунтованими, оскільки статтею 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено принцип необхідності повної компенсації шкоди, заподіяної внаслідок порушення природоохоронного законодавства. Оскільки відповідач здійснював викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволів, збитки, завдані державі внаслідок порушення вимог законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягають відшкодуванню за весь час роботи стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності відповідного дозволу, тобто щодо пристанційного складу Яблунівського відділення переробки газу з 01.04.2013 р. по 30.09.2013 р. та головних споруд Яблуніського відділення з переробки газу з 01.04.2013 р. по 30.09.2013 р., як і було розраховано позивачем (Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 р. у справі № 910/5858/17 та від 22.05.2018 р. у справі № 910/15305/17).

Стосовно наявності вини відповідача у порушенні законодавства про охорону атмосферного повітря необхідно зазначити, що факт сплати екологічного податку в період з 01.04.2013 р. по 30.09.2013 р. за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами не звільняють відповідача від обов'язку відшкодовувати заподіяну внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища збитки у встановленому законом розмірі.

Колегія суддів враховує, що суб'єкт господарювання повинен заздалегідь подбати про продовження строку дії дозволу, не здійснювати шкідливих викидів у атмосферне повітря, а у разі такого здійснення відшкодовувати завдані збитки у повному обсязі.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про наявність вини відповідача у порушенні законодавства України про охорону атмосферного повітря, що полягало у здійснені викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволів уповноваженого органу виконавчої влади у період з 01.04.2013р. по 30.09.2013р.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єктів господарювання (юридичних і фізичних осіб) визначений у Методиці розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом № 639 від 10.12.2008 р. Міністерства охорони навколишнього природного середовища України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зі змісту пунктів 2.1.2, 2.7.1 Методики випливає, що наднормативними викидами вважаються зокрема, викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства і розрахункові методи визначення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та об'ємної витрати газопилового потоку застосовуються, зокрема у випадках викиду забруднюючих речовин від джерел викидів, які здійснюються без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єктів господарювання.

Згідно з п. 4.1 Методики розмір відшкодування збитків за наднормативний викид однієї тонни забруднюючої речовини в атмосферне повітря розраховується на основі розміру мінімальної заробітної плати, установленої на час виявлення порушення, помноженої на коефіцієнт 1,1, з урахуванням регулювальних коефіцієнтів (додатки 1,2) і показника відносної небезпечності кожної забруднюючої речовини. Розмір збитків розраховується за формулою: З = mi х 1,1П х Аі х Кт х Кзі, де mi маса i-тої забруднюючої речовини, що викинута в атмосферне повітря наднормативно, т; 1,1П - розмір мінімальної заробітної плати (П) на момент виявлення порушення за одну тонну умовної забруднюючої речовини, помноженої на коефіцієнт (1,1), грн/т; Аі безрозмірний показник відносної небезпечностї і-тої забруднюючої речовини; Кт - коефіцієнт, що вираховує територіальні соціально-екологічні особливості; Кзі коефіцієнт, що залежить від рівня забруднення атмосферного повітря населеного пункту і-тою забруднюючою речовиною.

Загальний розмір відшкодування збитків розраховується як сума розмірів збитків за наднормативний викид в атмосферне повітря кожної забруднюючої речовини.

Колегія суддів перевіривши розрахунок збитків, які заподіяні державі в результаті здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викиду без дозволів, наданий позивачем та перевірений судом першої інстанції, за період з 01.04.2013р. по 30.09.2013р у розмір 202 255,70 грн. приходить до висновку про те, що він є арифметично вірним та виконаним згідно вимог Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні в результаті наднормових викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними заперечення апелянта щодо невірного розрахунку позивачем розміру завданих збитків без проведення інструментально-лабораторних вимірювань, колегія суддів до уваги не приймає оскільки пунктом 2.2 Методики факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється державними інспекторами при проведенні перевірки суб'єктів господарювання інструментально-лабораторними методами контролю та розрахунковими методами.

Разом з цим, пунктом 3.6 Методики визначено, що розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря від джерела викиду, який здійснюється без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, здійснюється за параметрами джерела викиду (джерела утворення), в тому числі, державних статистичних спостережень з охорони атмосферного повітря за формою № 2-ТП (повітря).

Таким чином, при здійсненні розрахунку збитків органи Державної екологічної інспекції України не позбавлені права та можливості застосовувати дані державних статистичних спостережень з охорони атмосферного повітря.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2018 р. у справі № 910/23296/17, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2018 р. у справі № 910/23296/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 16.04.2018 р. у справі № 910/23296/17 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Матеріали справи № 910/23296/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст постанови 05.12.2018

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко