АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. ОдесаСправа № 912/1380/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія- Агро"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.09.2018 (суддя Коваль Ю.М.) вступну та резолютивну частини якого проголошено у судовому засіданні у м. Миколаєві, вул. Адміральська, 22. Повний текст рішення складено 18.09.2018

по справі №912/1380/18

за позовом фізичної особи-підприємця Ємельянової Діани Олександрівни

до товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро"

про стягнення 101328 грн. 20 коп.

ВСТАНОВИВ

У червні 2018 р. фізична особа-підприємець Ємельянова Діана Олександрівна (далі - ФОП Ємельянової Д.О.) звернулась до Господарського суду Кіровоградської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (далі - ТОВ "Імперія-Агро"), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 101328 грн. 20 коп., із яких: 88400 грн. - попередня оплата за товар; 12928 грн. 20 коп. - пеня.

Підставою для звернення ФОП Ємельянової Д.О. із позовом до суду стало невиконання відповідачем зобов'язань за укладеним між сторонами договором поставки від 10.01.2018 №КД-113/18/Є, а саме щодо поставки, в узгоджений специфікацією № 1 до цього договору строк, попередньо оплаченого позивачем товару, внаслідок чого утворився основний борг у спірній сумі, на яку позивачем, на підставі 7.2.1 договору, нараховано пеню.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 05.07.2018 справу №912/1380/18 направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду Миколаївської області.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.07.2018 справу №912/1380/18 прийнято до провадження на призначено до розгляду Господарським судом Миколаївської області.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 14.09.2018 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 101328 грн. 20 коп., із яких 88400 грн. - попередня оплата за товар; 12928 грн. 20 коп. - пеня, а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі зі сплати судового збору в сумі 1762.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції посилаючись на умови укладеного між сторонами договору поставки зазначив, що позивачем на виконання умов договору, на підставі специфікації до нього та виставленого відповідачем рахунку від 10.01.2018 №158 на суму 88400 грн. було здійснено оплату за замовлений товар, що підтверджується платіжними дорученнями від 10.01.2018 № 125 на суму 44200 грн. та від 29.01.2018 № 128 на суму 44200 грн., а також актом звірки взаєморозрахунків сторін за період 01.01-17.04.2018, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печатками сторін, проте, замовлені та попередньо оплачені товари ТОВ "Імперія-Агро" не поставило. Посилаючись на приписи ст.ст. ч.1 ст.193, ч. 2 ст. 693 ГК України, ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України суд першої інстанції визнав доведеним, що ТОВ "Імперія-Агро" не виконано зобов'язання щодо поставки в обумовлений договором строк попередньо оплаченого товару, а тому визнано вимогу про стягнення з відповідача попередньої оплати товару в сумі 88400 грн. обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Також, місцевим господарським судом визнано обґрунтованим заявлений до стягнення розмір пені нарахованої на загальну вартість підлягаючого поставці за договором товару у березні 2018 року, за період прострочення його поставки, а саме 01.04-04.09.2018, в загальній сумі 12928 грн. 20 коп. та вирішено стягнути дану суми з відповідача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ТОВ "Імперія-Агро" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 14.09.2018 у справі №912/1380/18 повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в позовних вимогах повністю.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийнято на підставі не повного дослідження доказів, з порушенням норм матеріального права, при недотриманні норм процесуального права.

Так посилаючись на п. 50 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» від 07.04.2008 №01-8/211, п.1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14, а також приписи ст.ст. 549-552, 611, 625 ЦК України зазначає, що при винесені оскаржуваного рішення Господарський суд Миколаївської області неправильно визначився із характером спірних правовідносин, не застосував закон, який підлягає застосуванню, зокрема, ст.ст. 79, 96 ГПК України, в зв'язку із чим прийняв помилкове рішення, яке підлягає скасуванню.

Так апелянт зазначає, що веб-сайт на який він посилається є загальновідомим електронним ЗМІ, який публікуючи свої дані посилається на конкретні джерела інформації, з яких така інформація була отримана, зокрема в даному випадку це було інтерв'ю відібрані у представників всіх сторін конфлікту та офіційний сайт відповідача. Тобто, інформація наведена із зазначеного сайту міститься і на офіційному сайті самого відповідача, але суд першої інстанції не врахував цього, тому і неналежним чином дослідив зазначені докази та відповідно прийшов до передчасного висновку задовольняючи позов.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №912/1380/18 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.09.2018, визначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.09.2018 у справі №912/1380/18 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення від 22.10.2018, копію вищевказаної ухвали суду від 19.10.2018 р. отримано позивачем - 30.10.2018, відповідачем - 31.10.2018.

05.11.2018 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу в якому позивач зазначає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню внаслідок її невідповідності вимогам п.п. 5 і 6 ч.2 ст.258 ГПК України, оскільки не містить жодного аргументу щодо неповноти або непра вильності установлення обставин, які мають значення для справи або необґрунтованої відмови у прийнятті доказів чи неправильного їх дослідження і оцінки.

Також, за твердженням позивача, в апеляційній скарзі відсутні посилання на неподання доказів з поважних причин або на неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин, правовідносин або на нові обставини чи докази, які підлягають встановленню,дослідженню чи оцінці, а також відсутні і заперечен ня проти доказів, використаних судом першої інстанції. Тобто, на думку позивача, відповідач не навів жодного аргументу у чому саме полягає не законність або необґрунтованість оскаржуваного ним рішення, а відтак відсутня необхідність у правовому спростуванні доводів такої апеляційної скарги.

Окрім того позивач зазначає, що бездіяльність і дії відповідача по справі мають всі ознаки зловживання процесуальними правами в розумінні положень ст.43 ГПК України, оскільки спря мовані на очевидне перешкоджання, шляхом затягування розгляду справи та вико нання судового рішення, завданням господарського судочинства. Так, не беручи у жодний спосіб участі у досудовому врегулюванні спору та у розгляді справи в суді першої інстанції, відповідач, формально користуючись правом, подав апеляційну скаргу, яка складається з цитування набору непов'язаних між собою матеріальних і про цесуальних норм, які не мають жодного стосунку до спірних правовідносин, що розглянуті судом першої інстанції. Позивач вважає, що фактом подання апеляційної скарги такого змісту, відповідач продемонстрував не тільки зловживання процесуальними правами, спрямованим на перешкоджання завданням та основним засадам господарського судочинства щодо своєчасного вирішення судового спору на захист порушеного права, але й неповагу до сторони позивача, а головне - до суду. З огляду на наведене, позивач просить апеляційний суд застосувати до відпо відача положення частин 3 і 4 ст.43 , ст.131, п.4 ч.1 ст.132, п.2 ч.1 ст. 135 ГПК України.

Розглянувши дане клопотання колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з наступних підстав.

Так за приписами ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Як встановлено апеляційним переглядом, відповідач скористався своїм правом передбаченим ГПК України щодо оскарження рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.09.2018 у справі №912/1380/18, яка на думку останнього порушує його права, що не може бути розцінено, як зловживання учасником судового процесу процесуальними правами.

В ході апеляційного розгляду даної справи Одеським апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2018 між ТОВ "Імперія-Агро" (постачальник) та ФОП Ємельяновою Д.О. (покупець) укладено договір поставки №КД-113/18/Є за умовами якого постачальник зобов'язалося передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (далі - товар), асортимент, кількість та ціна якого визначені у специфікаціях та/або накладних та /або рахунках-фактурах, які є невід'ємними частинами договору, а покупець - прийняти та оплатити товар у порядку та на умовах, визначених договором (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Оплата товару здійснюється на умовах 100 % попередньої оплати, якщо інші умови не визначено у специфікаціях та/або інших додаткових угодах до договору, із застосуванням, у відповідності до ч. 2 ст. 524, ст. 533 ЦК України, при проведенні розрахунків за договором курсу Євро до гривні, встановленого на міжбанківській валютній біржі на день підписання договору або специфікації, якщо інші умови не зазначені у специфікаціях та/або інших додаткових угодах до договору (п.п. 3.2-3.3 договору).

Поставка товарів здійснюється на умовах та у строки, визначених у специфікаціях до договору (п.п. 4.1, 6.1 договору).

Перехід права власності здійснюється в момент передачі товару з одночасним прийманням по кількості і якості (пп. 6.2 договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, але продовжує залишатися чинним до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (пп. 11.1 договору).

Сторонами у специфікації №1 до договору погоджено поставку протягом березня 2018 року насіння соняшника сорту Тунка Круїзер (пос.од.) у кількості 17 мішків на суму 88400 грн. з оплатою його вартості у розмірі 50 % (44200 грн.) до 11.01.2018 і 50 % (44200 грн.) до 26.01.2018 (а.с. 22).

10.01.2018 відповідачем було надано позивачеві рахунок-фактуру №158 на суму 73 666,67 грн. в якості оплати за насіння соняшника Тунка Круїзер (пос.од.) за договором №КД-113/18/Є від 10.01.2018 (а.с.23).

Платіжним дорученням від 10.01.2018 №125 (а.с. 24) позивачем сплачено на користь відповідача 44200 грн. та платіжним дорученням від 29.01.2018 №128 сплачено 44200 грн. (а.с.25).

Відповідно до складеного між сторонами Акту звірки взаєморозрахунків станом за період 01.01.2018-17.04.2018, який підписаний та скріплений печатками сторін, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 17.04.2018 складає 88400 грн. (а.с. 26).

Позивачем, 02.05.2018 направлено ТОВ "Імперія-Агро" вимогу від №2-г/1-є про відмову від прийняття виконання за договором №КД-113/18/Є від 10.01.2018 та вимагає відшкодування збитків шляхом повернення сплаченої вартості непоставленого товару в розмірі 88400 грн., а також у відповідності до умов договору сплати пені у сумі 2470,35 станом на 01.05.2018 (а.с. 28). Дана претензія отримана відповідачем 04.05.2018 та 07.05.2018, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 29).

Матеріали справи не містять доказів повернення грошових коштів відповідачем, факт неповернення попередньої оплати ним не заперечується.

Отже невиконання відповідачем умов договору в частині поставки товару стало підставою для звернення ФОП Ємельянової Д.О. із позовом до суду.

Судом першої інстанції позовні вимоги визнано обґрунтованими та задоволено позов у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком Господарського суду Миколаївської області з наступних підстав.

Згідно зі ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Так наявними матеріалами справи підтверджується, що позивач виконав свої зобов'язання зі здійснення попередньої оплати за товар у строк та за ціною, що були визначені у специфікації, однак відповідач обумовлений договором товар у визначений строк не поставив.

Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно на свій вибір: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Так наявними матеріалами справи підтверджується, що позивачем було належним чином виконано свої зобов'язання за договором та перерахована відповідачеві грошові кошти, проте, відповідач у порушення взятих на себе зобов'язань не виконав умові договору в частині поставки товару, а тому позивачем було направлено вимогу про відмову від прийняття виконання за договором та повернення сплаченої вартості непоставленого товару в розмірі 88400 грн.

Станом на дату звернення ФОП Ємельянової Д.О. із позовом до суду першої інстанції (червень 2018), відповідачем грошові кошти у розмірі 88400 грн. повернуті позивачем не були.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 88400 грн. попередньої оплати за товар.

Щодо заявлених вимог про стягнення пені колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 548 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня)

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Укладеним сторонами у справі договором передбачено, що постачальник за прострочення поставки товару більш ніж на 10 днів сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми непоставленого товару за кожний день прострочення, якщо таке порушення не є наслідком впливу незалежних від постачальника обставин (пп. 7.2.1 договору).

Так позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 12928,20 грн. за період з 01.04.2018 по 04.09.2018.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів дійшла висновку, що його зроблено методологічно та арифметично правильно, а тому, судом першої інстанції було правомірно стягнуто суму пені за розрахунком, що був наданий позивачем.

При цьому колегією суддів не приймаються до уваги посилання апелянта на те, що при винесенні рішення суд не дослідив надані докази, неправильно визначився із характером спірних правовідносин, не застосував закон, який підлягає застосуванню, зокрема ст.ст.79,96 ГПК України. Так апелянт зазначає, що веб-сайт, на який посилається скаржник (latifundist.com), є загальновідомим електронним ЗМІ, який, публікуючи свої дані, посилається на конкретні джерела інформації, з яких така інформація була отримана, зокрема, в даному випадку це були інтерв'ю відібрані у представників всіх сторін конфлікту та офіційний сайт відповідача -://imperiya-agro.com. Тобто інформація, наведена із зазначеного сайту, міститься і на офіційному сайті самого відповідача, але суд першої інстанції не врахував цього, тому і неналежним чином дослідив зазначені докази та відповідно прийшов до передчасного висновку, тим самим задовольняючи позов.

Так, згідно з ч.1 ст.96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам'яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно ч.1 ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідач не надав суду першої інстанції будь-яких доказів, які б спростовували позицію позивача, а наявність інформації на сайті відповідача щодо існування конфлікту з іншою особою немає ніякого значення для вирішення даного спору, предметом якого є повернення на вимогу покупця попередньої оплати за товар на підставі ч.2 ст.693 ЦК України.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 88400 грн. та пені у сумі 12928 грн. 20 коп. були повністю обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Отже, твердження апелянта щодо того, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення в неповному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи, які мали суттєве значення для вирішення справи по суті, порушено норми матеріального права колегією суддів апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції в повному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи та цілком обґрунтовано було прийнято рішення про задоволення позовних вимог із правильним визначенням характеру спірних відносин та вірному застосуванні норм матеріального права.

З огляду на викладене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла до висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак підстави для його зміни або скасування відсутні.

Відповідно до п. "в" ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як встановлено колегією суддів, при поданні апеляційної скарги Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" було сплачено судовий збір згідно платіжного доручення №26/1 від 05.09.2018 через ПАТ "МТБ Банк", однак відомостями, що надійшли від Державної казначейської служби України, не підтверджується, про що складено відповідну довідку Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.11.2018.

Крім того, як вбачається з платіжного доручення №26/1 від 05.09.2018р. доданого до апеляційної скарги в якості доказу сплати судового збору на суму 2643 грн., останнє не містить відмітки банку про проведення платежу.

Враховуючи позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 10.10.2018 у справі № 916/3256/17, що суд встановивши вже на стадії розгляду справи по суті, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених статтях 162, 164, 172 ГПК України, здійснює розгляд справи по суті, а судові витрати, пов'язані з розглядом справи, розподіляє за результатами такого розгляду відповідно до статті 129 ГПК України. Такий підхід до вирішення даного питання узгоджується із принципом верховенства права та завданнями господарського судочинства, закріпленими у статтях 2, 11 ГПК України, та з огляду на наведені обставини є справедливим та таким, що виправдовує правомірні сподівання особи на розгляд її справи судом у розумний строк. Водночас інший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду.

Під час розгляду справи апелянтом не було надано до суду доказів оплати судового збору у встановленому порядку розмірі, у зв'язку з чим з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" підлягає до стягнення на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2643 грн. у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.09.2018 у справі №912/1380/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (54000, м.Миколаїв, вул. Велика Морська, б.143, ідентифікаційний код 35472893) в дохід державного бюджету /отримувач коштів: Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса, код ЄДРПОУ отримувача: 38016923, банк отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 899998 № рахунку: 2017, код бюджетної класифікації 22030101 "Судовий збір" (Державна судова адміністрація України,050) , символ звітності 206 код ЄДРПОУ суду 26016990/ 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн.

Доручити господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ із зазначенням реквізитів сторін.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 10.12.2018.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Філінюк І.Г.