ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

06.12.2018 р. Справа№ 914/1257/18

Господарський суд Львівської області в особі ОСОБА_1, розглянув матеріали заяви від 06.12.2018 р. за вх. № 3244/18 Єврейської релігійної ортодоксальної громади "Турей Загав" ("Золота Роза") про забезпечення позову у справі:

за позовом: Єврейської релігійної ортодоксальної громади "Турей Загав" ("Золота Роза") м. Львова, м.Львів

до відповідача 1: Львівської міської ради, м.Львів

до відповідача 2 : Виконавчого комітету Львівської міської ради, м.Львів

за участю третьої особи 1,яка не заявляє самостійних вимог на предмет споруна стороні позивача: Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

про: визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 40 від 01.02.2008 року "Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул. Арсенальській,7";

- визнання незаконним та скасування свідоцтва про права власності № Г-02694, 01.02.2008, видане виконавчим комітетом Львівської міської ради згідно з рішенням виконавчого комітету № 40 від 01.02.2008р. "Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул. Арсенальській, 7";

- скасування реєстрації права власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул. Арсенальській, 7 у м.Львові загальною площею 143,9 кв.м. (реєстраційний номер 22128512).

Виносячи дану ухвалу, суд виходив з наступного:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Єврейською релігійною ортодоксальною громадою "Турей Загав" ("Золота Роза") м. Львова до відповідача 1: Львівської міської ради, до відповідача 2 : Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа на стороні позивача: Львівська обласна державна адміністрація про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 40 від 01.02.2008 року "Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул. Арсенальській,7"; визнання незаконним та скасування свідоцтва про права власності № Г-02694, 01.02.2008, видане виконавчим комітетом Львівської міської ради згідно з рішенням виконавчого комітету № 40 від 01.02.2008р. "Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул. Арсенальській, 7"; скасування реєстрації права власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул. Арсенальській, 7 у м.Львові загальною площею 143,9 кв.м. (реєстраційний номер 22128512).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 13.07.2018 р. для розгляду справи № 914/1257/18 визначено склад суду в особі судді Горецької З. В.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Господарського суду Львівської області ОСОБА_2 щодо повторного автоматизованого розподілу справи№ 914/1257/18 за № 472 від 18.10.2018 року та витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.10.2018 р., здійснено заміну судді Горецької З. В. у справі № 914/1257/18, у звязку з закінченням терміну повноважень, визначено новий склад суду в особі судді Пазичева В.М.

06.12.2018 року за вх. № 3244/18 представник позивача подав заяву про забезпечення позову у справі № 914/1257/18.

У заяві зазначає, що Єврейська релігійна ортодоксальна громада Турей Загав (Золота Роза) м. Львова звернулась до Господарського суду Львівської області з позовними вимогами до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради про скасування Рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 01.02.2008 року «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул. Арсенальській, 7, свідоцтва та реєстрації права власності.

За твердженням заявника, заявлені позовні вимоги є немайновими та обґрунтовані тим, що в оскаржуваному рішенні не визначено ні правової підстави набуття Львівською міською радою права на спірний об'єкт, ні способу набуття такого права. Немає належних доказів існування в Львівської міської ради прав на спірний об'єкт, доказів створення цього майна, його набуття в установленому законом порядку, передачі спірного об'єкта з державної в комунальну власність. Повноважень розпоряджатися, передавати чи приймати у власність майно як культове, яке також водночас є памяткою культурної спадщини, орган місцевого самоврядування - Львівська міська рада відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» немає.

За приписами частини першої статті 18 згаданого Закону, об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками (за винятком пам'яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Заявник наголошує, що враховуючи те, що спірні культові споруди, згідно з архівними документами, належали єврейській релігійній організації «Золота Роза», інтерес позивачів до згаданих обєктів цілком відповідає поняттю «охоронюваний законом інтерес», тлумачення якому надано в Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004, та підлягає захисту в порядку та спосіб, визначені статтею 152 ЗК України, статтею 16 ЦК України.

Заявник звертає увагу на те, що практика незаконного прийняття у власність територіальної громади Львова Львівської міської ради є постійною, що підтверджується незаконною і скасованою господарським судом Ухвалою Львівської міської ради № 522 від 26.05.2016 р., якою пам'ятку культурної спадщини - Руїни синагоги «Турей Загав» («Золота Роза») було вирішено вважати такою, що є у власності територіальної громади Львова (копії судових рішень у справі № 914/1257/18. В межах будинку по вул. Арсенальна,7 від сторони вул. Федорова,23-25 на території, яка примикає до синагоги „Золота Роза (памяток архітектури) розташовані будівлі Шхити та споруда Микви, які є невідємними складовими Синагоги в цілому, що повязано з історією та побутом Єврейської громади м. Львова. Також ці споруди тривалий час використовувались Єврейською релігійною громадою для релігійних потреб та переконань. В цій частині території розміщується ансамбль синагоги "Турей Загав" ("Золота Роза"), що складається із будівель: синагоги, сакральних споруд для ритуальних потреб: кагальний будинок зі шпиталем, шхити та єшиви - вищої юдейської школи, які складають частину історичного єврейського кварталу.

Виходячи з положень ст. 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних. Київської та Севастопольської МДА, а в Республіці Крим - Уряду Республіки Крим.

Згідно з пунктом 3 Указу Президента України від 4 березня 1992 року Про заходи щодо повернення релігійним організаціям культового майна", зазначені державні органи зобов'язані здійснити передачу релігійним громадам у власність чи безоплатне користування культових будівель, що використовуються не за призначенням.

На думку заявника, на виконання ст. 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", для повернення (передачі) культового майна релігійній організації обов'язково має бути рішення відповідної державної адміністрації незалежно від того, на балансі якої державної (комунальної) організації воно перебуває, і така правова позиція по відношенню до позивача підтверджена Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2018 року у справі №876/9081/17., а вчинення будь-яких дій для передачі цього майна третім особам є перешкодою для його повернення позивачу, як культового майна.

Відповідно до статті 136 ГПК України, Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Заявник зазначає, що після відкриття провадження у справі з листа Управління комунальної власності Львівської міської ради від 01.10.2018 року №2302-5858 позивачу стало відомо, що питання щодо подальшого використання вільних нежитлових приміщень площею 138,7 кв.м на вул. Арсенальській розглянуто на засіданні комісії з підготовки пропозицїі для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова. На засіданні зазначеної вище комісії було прийнято рішення підготувати проект ухвали про приватизацію нежитлових приміщень першого поверху площею 138,7 кв.м на вул. Арсенальська, 7 способом аукціону. Вказані обставини обґрунтовують необхідність вжиття передбачених статтею 137 ГПК України заходів забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених і оспорюваних прав, інтересів позивача, за захистом яких він вже до суду. Утруднення та неможливість виконання рішення у разі задоволення позовних вимог разом із ефективним захистом порушених прав та інтересів позивача полягає у тому, що вибуття спірного майна з власності позивача, законність набуття якого оспорюється, зумовить необхідність заявлення інших позовів до третіх осіб та значної тривалості розгляду справ в часі, відповідно і порушення права на ефективний захист праву розумні строки.

Заявник наголошує, що враховуючи предмет спору, інтереси і права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, найбільш співмірним та необхідним видом забезпечення позову у даній ситуації є арешт нежитлових приміщень та заборони вчиняти певні дії щодо приватизації нежитлових приміщень, їх передачі для розпорядження третім особам у інший спосіб. Після приватизації спірних приміщень, які є культовим майном та водночас памяткою культурної спадщини, реалізація прав позивача як релігійної організації згідно ст. 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" на повернення/передачу культового майна стане практично неможливою.

Пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення: - вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, повязаних із забезпеченням позову, з урахуванням обставин справи, співмірності, забезпечення збереження памятки культури, законного інтересу та права позивача на отримання спірних приміщень як культового майна, у відповідності до ст. 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" безоплатно, зокрема, шляхом зобовязання позивача звернутися до Управління охорони історичного середовища з пропозицією укласти охоронний договір на спірні приміщення.

У заяві позивач просить вжити передбачених статтею 137 ГПК України заходів забезпечення позову шляхом:

- Арешту нежитлових приміщень першого поверху площею 138,7 кв.м на вул.Арсенальська,7 у м.Львові;

- Заборони відповідачам та іншим особам вчиняти дії щодо приватизації нежитлових приміщень першого поверху площею 138,7 кв.м на вул.Арсенальська,7 у м.Львові способом аукціону передачі, розпорядження тощо їх третім особам у інший спосіб.

Разом з тим, відповідно до ст. 136 ГПК України, метою застосування заходів до забезпечення позову є запобігання утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду.

Зокрема ч. 1 ст. 137 ГПК передбачено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обовязку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобовязання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять обєкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Слід зазначити, що заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком припинення господарської діяльності субєкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості (абз. 4 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову»).

Із проаналізованих вище обставин справи та вимог законодавства України стосовно вжиття запобіжних заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що позивачем в частині вимог про накладення арешту на нерухоме майно не обґрунтовано наявності звязку між обраним заходом до забезпечення позову та предметом позовних вимог, однак, заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Накладення арешту на нерухоме майно є складною дією, яка включає і заборону права розпорядження, і заборону права використання майна і передачу обєкта на відповідальне збереження третім особам. Зазначені заявником обставини та подані докази підтверджують достатність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчинити дії щодо відчуження нерухомого майна, оскільки застосування таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити фактичне виконання судового рішення, в разі задоволення позовних вимог.

Як зазначено в п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Помилковими слід визнавати ухвали, якими боржникам забороняється користуватись їх майном, якщо через особливості цього майна користування ним не тягне знищення або зменшення його цінності. За наявності підстав для застосування такого заходу до забезпечення позову господарський суд може заборонити витрачання майна на власні потреби, відчуження його у будь-який спосіб, у тому числі здійснення тих чи інших платежів або перерахування авансом певних сум тощо.

Отже, враховуючи докази, що подані заявником, можна дійти висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття заходів до забезпечення позову, як гарантію можливості виконання судового рішення, шляхом заборони відповідачу, а також третім особам вчиняти певні дії до вирішення спору по суті.

Тому, суд прийшов до висновку щодо можливості в порядку забезпечення позову заборонити відповідачу, а також заборонити будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження у будь-який спосіб нерухомого майна, нежитлових приміщень першого поверху площею 138,7 кв.м на вул.Арсенальська,7 у м. Львові.

Отже, керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Львівської області, суд,-

ПОСТНОВИВ:

1. Заяву Єврейської релігійної ортодоксальної громади "Турей Загав" ("Золота Роза") від 06.12.2018 р. за вх. № 3244/18 про забезпечення позову задовольнити частково.

2. Забезпечити позов Єврейської релігійної ортодоксальної громади "Турей Загав" ("Золота Роза") до відповідача 1: Львівської міської ради, до відповідача 2 : Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа на стороні позивача: Львівська обласна державна адміністрація про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 40 від 01.02.2008 року "Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул. Арсенальській,7"; визнання незаконним та скасування свідоцтва про права власності № Г-02694, 01.02.2008, видане виконавчим комітетом Львівської міської ради згідно з рішенням виконавчого комітету № 40 від 01.02.2008р. "Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул. Арсенальській, 7"; скасування реєстрації права власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення IV; 6-12 на вул. Арсенальській, 7 у м.Львові загальною площею 143,9 кв.м. (реєстраційний номер 22128512) шляхом заборонити відповідачу, а також заборонити будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження у будь-який спосіб нерухомого майна, нежитлових приміщень першого поверху площею 138,7 кв.м на вул.Арсенальська,7 у м. Львові.

Стягувач: Єврейська релігійна ортодоксальна громада "Турей Загав" ("Золота Роза") (79008 м. Львів вул. Федорова, 27/1, Код )

3. Строк предявлення ухвали до примусового виконання три роки з наступного дня після її прийняття до 06.12.2021 р.

4. Ухвала набирає законної сили у відповідності до ч. 2 ст. 235 ГПК України, а саме 12.11.2018 р.

5. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено згідно ст. 256 ГПК України. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Пазичев В.М.