ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"13" грудня 2018 р. Справа № 924/1161/18

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №924/1161/18

за позовом ОСОБА_1, м. Хмельницький

до товариства з обмеженою відповідальністю „Подільський край-2012", Хмельницька область, Деражнянський район, с. Коричинці

про стягнення вартості частини майна товариства, яка підлягає до виплати учаснику, який виходить (виключається з товариства),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 12 грудня 2018 року звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Подільський край-2012" про стягнення вартості частини майна товариства, яка підлягає до виплати учаснику, який виходить (виключається з товариства).

Позивачем 13.12.2018 року подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд:

1. Накласти арешт на рухоме майно, яке перебуває у власності ТОВ „Подільський край-2012", ;

2. Накласти арешт на нерухоме майно ТОВ „Подільський край-2012":

- нежитлову будівлю, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер майна; 38869087 та належить на праві власності ТОВ „Подільський край-2012", на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_1 від 27.12.2012р., виданого Виконавчим комітетом Коричинецької сільської ради, рішення № 99 від 25.12.2012р.;

- нежитлові будівлі, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер майна: 38866206 та належить на праві власності ТОВ „Подільський край-2012", на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_2 від 27.12.2012р., виданого Виконавчим комітетом Коричинецької сільської ради, рішення № 99 від 25.12.2012р.;

- тваринницький комплекс, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер майна: 36954555 та належить на праві власності ТОВ „Подільський край-2012", на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_3 від 26.06.2012р., виданого Виконавчим комітетом Коричинецької сільської ради, рішення №43 від 14.06.2012р.:

- нежитлові будівлі та споруди, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер майна: 38440093 та належить на праві власності ТОВ „Подільський край-2012", на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_4 від 05.12.2012р., виданого Виконавчим комітетом Коричинецької сільської ради, рішення № 83 від 28.11.2012р.;

- нежитлові будівлі та споруди, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер майна: 38439613 та належить на праві власності ТОВ „Подільський край-2012", на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_5 від 05.12.2012р., виданого Виконавчим комітетом Коричинецької сільської ради, рішення № 83 від 28.11.2012р.

В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що на даний час в приміщеннях та на території ТОВ „Подільський край-2012" здійснює господарську діяльність ТОВ „Подільський край-2018", керівником та одним із засновників якого є ОСОБА_2, яка є дружиною керівника та на даний час єдиного засновника ТОВ „Подільський край-2012" - ОСОБА_3

Зазначає, що використання третіми особами виробничих потужностей ТОВ „Подільський край-2012" зменшує ринкову вартість майна товариства, що істотно знижує ефективність захисту оспорюваних корпоративних прав та законних інтересів позивача.

Вказує, що позивачу відомо про намір засновника ТОВ „Подільський край-2012" відчужити нерухоме майно та виробниче обладнання третім особам, з метою уникнення проведення експертизи щодо вартості майна товариства та проведення розрахунків з позивачем.

Зазначає, що відчуження майна може призвести до неможливості виконання рішення суду, оскільки у товариства буде відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення з метою виконання рішення суду.

Позивач, посилаючись на передачу майна іншим особам, родинні зв'язки між керівниками підприємств, відсутність працівників на підприємстві, вважає, що незабезпечення позову позбавить його можливості ефективно захистити права та інтереси в судовому порядку.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

11.07.2018 року Верховний суд України, розглядаючи справу № 509/5216/13-ц, зазначив, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Порядок забезпечення позову врегульовано положеннями глави 10 розділу І ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Положеннями ст. 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання.

Суд зазначає, що заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Важливою обставиною під час вжиття заходів забезпечення позову є пов'язаність відповідних дій відповідача та шкідливих результатів від їх вчинення з відповідним предметом позову та правами, з метою захисту яких такий позов подано.

Поряд з цим, за приписами ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Позивач у поданій заяві просить, зокрема, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідача.

Як вбачається з п. 7.2. постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011р. №16 „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" арешт може бути лише накладений на індивідуальне визначене майно, що відноситься до предмета спору за позовами про визнання права власності (іншого речового права) або витребування майна.

Тобто, накладення арешту можливе лише на майно, яке позивач просить витребувати або на яке просить визнати право власності. Однак, в даному випадку, предметом позовних вимог є стягнення вартості частини майна товариства, яке підлягає до виплати учаснику, тобто, спір не стосується безпосередньо майна товариства вказаного в заяві.

Таким чином, заходи забезпечення позову, обрані позивачем, не є співмірними та адекватними, та не відповідають заявленим позовним вимогам, на забезпечення яких вони вживаються.

При цьому, позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, або позбавить позивача можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Позивач, посилаючись на те, що йому відомо про намір засновника ТОВ „Подільський край-2012" відчужити нерухоме майно та виробниче обладнання третім особам, з метою уникнення проведення експертизи щодо вартості майна товариства та проведення розрахунків з позивачем, не надає будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачем після пред'явлення позову вчиняються будь-які дії щодо реалізації належного йому рухомого або нерухомого майна.

Згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За таких обставин, зважаючи на те, що предметом даного спору є стягнення вартості частини майна, і такі вимоги не пов'язані безпосередньо з рухомим та нерухомим майном відповідача вказаним відповідачем в заяві, оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, співмірності та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів учасників судового процесу, суд дійшов висновку про відмову у забезпеченні позову.

При постановлені ухвали враховується, що згідно постанови Пленуму ВГС України №4 від 25.02.2016 р. під час розгляду спорів про стягнення вартості частини майна ТОВ та розміру частини прибутку господарські суди повинні мати на увазі, що вартість майна та розмір частини прибутку товариства, що належать до виплати учаснику, який вийшов, обчислюються на дату волевиявлення учасника вийти з товариства, тобто на дату подання учасником заяви про вихід з товариства (заява датована 12.11.2017 р.).

З огляду на вказане, невжиття заходів вказаних у заяві не може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду з предмету визначеного позивачем у позовній заяві пред'явленою позивачем до суду 12.12.2018 р., оскільки паралельно господарським судом Хмельницької області розглядається справа №924/858/18 між тими ж самими сторонами про визнання права ОСОБА_1 на виплату, як учаснику, що виходить (виключається) з товариства, вартості 33,34% частини майна товариства з обмеженою відповідальністю „Подільський край-2012" на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства; визначення вартості 33,34% частки майна товариства з обмеженою відповідальністю „Подільський край-2012", належної ОСОБА_1 до сплати, як учаснику, що виходить (виключається) з товариства, з розрахунку дійсної (ринкової) вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення тощо з урахуванням майнових зобов'язань товариства на момент виходу з учасників товариства з обмеженою відповідальністю „Подільський край-2012".

Також, приймається до уваги чинність ухвали суду від "05" грудня 2018 р. по справі № 924/858/18, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 04.12.2018р. про забезпечення позову відмовлено.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 від 12.12.2018 року про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 3 прим.: 1 - до справи; 2 - позивачу (АДРЕСА_4) - рекомендованим листом з повідомленням про вручення; 3 - відповідачу (32225, Хмельницька область, Деражнянський район, с. Коричинці) - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.