ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"30" листопада 2018 р. м. Ужгород Справа № 907/728/17

Господарський суд Закарпатської області у складі

головуючого судді Васьковського О.В.,

розглянувши матеріали

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТрансКом", м. Ужгород

до відповідача 1 Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача 2 Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, м. Ужгород

про стягнення з Ужгородської міської ради суми 651222 грн. 60 коп.

заборгованості за надані послуги,

За участі секретаря судового засідання Дергачової Ю.А.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, директор товариства, ОСОБА_2, адвокат, договір про надання юридичних послуг ТК № -1 від 03.08.2017 року

від відповідача 1 - ОСОБА_3, довіреність № 03-17/2 від 05.01.2018 року

від відповідача 2 - ОСОБА_3, довіреність № 03-17/3 від 05.01.2018 року

СУТЬ СПОРУ: стягнення з Ужгородської міської ради суми 651222 грн. 60 коп. заборгованості за надані послуги доступу до системи відеоспостереження.

У судовому засіданні 30.11.18 у відповідності до ч.5 ст.183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерва.

У судовому засіданні за участі уповноважених представників сторін розглянуто клопотання позивача №116 від 15.11.18 про застосування заходів процесуального примусу.

Вказане клопотання вмотивоване тим, що 18.10.2018 року за №106 позивачем подано додаток до позовної заяви в порядку ст. 90 ГПК України із запитаннями до відповідачів на які Представником відповідачів за довіреністю подано відповіді на - запитання по справі № 907/728/17 (у формі заяви свідка) з нотаріально посвідченим підписом за реєстр. №2140, однак за твердження позивача відповіді на поставлені запитання надано не у відповідності до ч.2 ст. 90 ГПК України учасник справи, тобто не надано вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті. Вказує, що представник відповідачів у своїх відповідях на запитання по справі № 907/728/17 (у формі заяви свідка) не зазначає конкретних джерел обізнаності, а лише загальне формулювання «в ході виконання службових обовязків». Окрім того, зазначає, що у порушення ч. 2 ст. 88 ГПК України відповіді на запитання по справі № 907/728/17 (у формі заяви свідка) не містять підтвердження свідка про готовність зявитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень, а навпаки- зазначення про ненадання такої згоди, що викликає сумнів у достовірності викладених обставин та перешкоджає їх судовому дослідженню. Також, позивач вказує, що представник не є посадовою особою Ужгородської міської ради Відповідача-1 (про що зазначено у відповідях на запитання по справі № 907/728/17 (у формі заяви свідка), а тому підписання відповідей суперечить ч.З ст. 90 ГПК України та виходить за межі його повноважень. У звязку з чим позивач просить суд застосувати до представника відповідача штраф як засіб процесуального примусу за невиконання обовязків ч.І ст. 90 ГПК України щодо надання відповідей на додаток до зустрічної позовної заяви від 18.10.2018 року за №106, про що постановити відповідну ухвалу (ч.І2 ст. 131 ГПК ).

Відповідачами 19.11.18 подано заперечення №4737/03-17 від 17.11.18 на клопотання позивача про застосування заходів процесуального примусу, в якому з доводами позивача не погоджуються та просять суд відмовити в задоволенні вказаного клопотання.

В заперечення доводів, наведених у вказаному клопотанні позивача представник відповідача вказує, що реалізація права передбаченого статтею 90 ГПК України була виконана відповідачем в порядку ст.88 Кодексу. Одночасно наголошує, що представником Ужгородської міської ради та Виконавчого комітету було надано відповіді на додаток до позовної заяви, де надано відповіді на питання, які стосуються сторін та предмету спору, структури позовних вимог, оскільки на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах, відповідно до вимог статті 87 ГПК України. З посиланням на ст.86 ГПК України наголошуємо, що відповіді на проставлені питання ТОВ «ТрансКом» додатку до позовної заяви, міською радою та виконкомом були надані, однак давати оцінку даним відповідям має не п. Пучкова, а суд, оскільки, представник ТОВ «ТранКому» не є субєктом, який наділений правом оцінювати письмові докази (в даному випадку відповіді) поданих відповідачами, в частині належності та допустимості.

Також, з посиланням на Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» заперечує щодо твердження директора ТОВ «ТрансКом» щодо недотримання відповідачем ч. 3 ст.90 ГПК України, вважає їх хибними, оскільки, зауважуємо, що згідно абзацу 2 частини 2 статті 90 на запитання до учасника справи, який є юридичною особою, відповіді надає її керівник або інша посадова особа за його дорученням. Так, довіреністю від 05.01.2018 року №03-17/2 та від 05.01.2018 року №03-17/3 міським головою ОСОБА_4 уповноважено заступника начальника управління правового забезпечення, начальника відділу правової експертизи документів ОСОБА_3 представляти інтереси Ужгородської міської ради та виконавчого комітету в усіх установах, організаціях підприємствах України, вести від імені Довірителя з усіх питань господарські справи в судах різних інстанцій з правом підписання та/або подання або предявлення до суду позовних заяв (адміністративних позовів), заяв про забезпечення позову, відзивів на позовні заяви, інших будь-яких заяв, клопотань та процесуальних документів. Таким чином, беручи до уваги абзац 2 частини 2 статті 90, на запитання до учасника справи, який є юридичною особою, відповіді надає її керівник або інша посадова особа за його дорученням. Отже, представник міської ради та виконавчого комітету займає посаду заступника начальника управління правового забезпечення, начальника відділу правової експертизи документів наділений повноваженнями Довіреностями від 05.01.2018 року №03-17/2, 05.01.2018 року №03-17/3. Зважаючи на вищевикладене, стороною представника відповідача не мало місця невиконання процесуальних обовязків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд, з урахуванням конкретних обставин. Таким чином, представник відполвідачів вважає, що судом не може бути застосовано статтю 131 ГПК України та статтю 135 ГПК України у вигляді накладання штрафу з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи.

Розглянувши вказане клопотання суд констатує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи додаток до позовної поданий позивачем 18.10.18.

Водночас, положенням ч.1 та ч.2 ст.90 ГПК України визначено, що учасник справи має право поставити в першій заяві по суті справи або у додатку до неї не більше десяти запитань іншому учаснику справи про обставини, що мають значення для справи. Учасник справи, якому поставлено питання іншим учасником справи, зобовязаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті. На запитання до учасника справи, який є юридичною особою, відповіді надає її керівник або інша посадова особа за його дорученням. Відповіді на запитання подаються до суду учасником справи - фізичною особою, керівником або іншою посадовою особою юридичної особи у формі заяви свідка не пізніше як за пять днів до підготовчого засідання, а у справі, що розглядається в порядку спрощеного провадження, - за пять днів до першого судового засідання. Копія такої заяви свідка у той самий строк надсилається учаснику справи, який поставив письмові запитання.

Судом встановлено, що такий додаток до справи був поданий позивачем з порушенням вимог вищенаведеної статті, оскільки такий не був поданий в першій заяві по суті справи ні при розгляді суддею Пригарою Л.І. даної справи, ні в подальшому після відводу судді Пригари Л.І - при розгляді суддею Васьковським О.В. Відтак, вказаний додаток був приєднаний до матеріалів справи, однак, враховуючи строк його подання такий не приймається судом як додаток до позовної заяви, в розумінні ст.90 ГПК України. У звязку з чим, у відповідачів не виникають обовязки, визначені ст.90 ГПК України, як і не виникає відповідальності за неподання відповідей на поданий позивачем додаток до позовної заяви, у звязку з чим відсутнім підстави для застосування до відповідачів заходів процесуального примусу.

При цьому, суд зауважує, що відповідачами надано відповіді на поданий позивачем додаток до позовної заяви, однак за твердженням позивача такий поданий ними з порушенням вимог ст.90 ГПК України.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПКУ завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 43 ГПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до п. 10 абз. 1 ч. 3 ст. 2 ГПКУ основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Частиною 4 ст. 43 ГПК України передбачено, що суд зобовязаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Ст. 131 ГПК України передбачає, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обовязків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Згідно з ч. 1 ст. 132 ГПК України заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 135 ГПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: не виконання процесуальних обовязків, зокрема, ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

У випадку невиконання процесуальних обов'язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд, з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника (ч. 3 ст. 135 ГПКУ).

Розглянувши клопотання позивача про застосування заходів процесуального примусу та наведені у клопотанні доводи позивача, суд не вбачає підстав для застосування до відповідача заходів процесуального примусу у вигляді штрафу, у відповідності до ст.135 ГПК України.

У зв'язку з цим, оскільки судом не встановлено, обставин зловживання відповідачем та його представником своїми процесуальними правами, з якими повязується застосування заходів процесуального примусу, у відповідності до ст.135 ГПК України, доводи позивача, викладені у поданому клопотанні позивача про застосування заходів процесуального примусу оцінюються судом критично, твердження щодо оцінки позивачем повноти та вичерпності наданих відповідачами відповідей визнаються неспроможними та до уваги не беруться.

Відтак, у клопотанні позивача про застосування заходів процесуального примусу належить відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 42, 90, 131-135, 234 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні клопотання позивача про застосування заходів процесуального примусу відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Копію ухвали суду направити сторонам.

Суддя О.В. Васьковський