ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року

м. Київ

справа № 914/706/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко І.М.,

учасники справи:

позивач - фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича,

представник позивача - не з'явився,

відповідач - прокуратура Львівської області,

представник відповідача - Хорольський С.В., прокурор (довіреність від 07.02.2018 № 05/3-19-18, посвідчення від 24.07.2015 № 034628),

розглянув касаційну скаргу фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича

на рішення господарського суду Львівської області від 07.06.2018 (головуючий суддя Крупник Р.В.)

постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2018 (головуючий Кравчук Н.М., судді: Гриців В.М. і Малех І.Б.)

у справі № 914/706/16

за позовом фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича (далі - Господарство)

до прокуратури Львівської області (далі - Прокуратура)

про стягнення 500 000,00 грн. моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій посадових осіб прокуратури Львівської області.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Господарство звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до Прокуратури про стягнення 500 000,00 грн. моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій посадових осіб прокуратури Львівської області.

Позовні вимоги мотивовані порушенням Прокуратурою вимог статей 55, 56, 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) у зв'язку з відмовою в реєстрації заяви Господарства про вчинення кримінального правопорушення та внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тобто Прокуратурою були порушені конституційні права Господарства, гарантовані статтями 3, 6, 19, 22, 24, 40, 41, 62, 68 Конституції України.

Рішенням господарського суду Львівської області від 07.06.2018, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2018, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення судів попередніх інстанцій обґрунтовані тим, що Господарством належними та допустимими доказами не доведено наявності усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення для відшкодування моральної шкоди (протиправної поведінки з боку Прокуратури, наявності шкоди, причинного зв'язку між діями Прокуратури та завданням шкоди Господарству).

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Господарство звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована недослідженням судами доказів у повній мірі та не застосуванням норм права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, що призвело до необґрунтованої відмови у задоволенні позову.

Від Прокуратури відзив на касаційну скаргу не надходив.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представника Прокуратури, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що 03.05.2013 Господарство звернулось до Прокуратури із заявою від 30.04.2013 № 207 про вчинений злочин, в якій просило вирішити питання про відкриття кримінального провадження за статтями 364, 367, 375, 382 КК України відносно судді Сокальського районного суду Львівської області Адамович М.Я., який, зловживаючи посадовим становищем, всупереч інтересам служби та на порушення статей 8, 40, 55, 124, пунктів 1-4 статті 129 Конституції України, статей 236-2, 255, 351, 354 КПК України, пункту 1, 6, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 № 7 "Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина", статей 6, 13, 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, листа Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", статей 6, 10 Закону України "Про статус суддів", статей 7, 19, 20 Закону України "Про звернення громадян", шляхом порушення термінів розгляду скарги, невиконання вимог ухвали апеляційного суду Львівської області від 15.06.2007 при розгляді скарги Господарства, не надав відповіді на звернення Господарства та виніс 28.12.2007 завідомо неправосудну постанову, в результаті чого порушив конституційні права Господарства, гарантовані статтями 3, 8, 13, 19, 22, 40, 41, 42, 55, 64, 68, 129 Конституції України та наніс йому шкоду на суму 4 573 205,00 грн.

Листом від 08.05.2013 № 06/1-р Прокуратура заяву Господарства про вчинений злочин від 30.04.2013 № 207 направила прокурору Сокальського району для організації розгляду відповідно до вимог чинного КПК України та повідомила про необхідність повідомлення заявника у встановленому законом порядку.

Судами встановлено, що ні Господарством, ані Прокуратурою до матеріалів справи не долучено документів, які були прийняті прокуратурою Сокальського району за результатами розгляду заяви Господарства про вчинений злочин від 30.04.2013 № 207. Також матеріали справи не містять доказів звернення Господарства до суду зі скаргою на бездіяльність прокуратури Сокальського району у зв'язку з неодержанням відповіді за результатами розгляду його заяви чи скарги на дії прокуратури Сокальського району у зв'язку з відмовою у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому Господарство стверджує, що начальник відділу діяльності слідчого управління прокуратури області на виконання вимог частини першої статті 214 КПК України зобов'язаний був зареєструвати заяву шляхом внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування, однак вказаних дій вчинено не було. Крім того, згідно з частиною сьомою статті 214 КПК України тільки після внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань прокурор має право передавати наявні в нього матеріали до прокуратури Сокальського району без відповідної реєстрації. У результаті таких дій/бездіяльності посадових осіб прокуратури при розгляді заяви Господарство було позбавлено гарантованих Конституцією України прав, спричинено страждання, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживаннях.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Водночас під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Зокрема, підлягають з'ясуванню такі обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно із статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Тобто причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки Прокуратури.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Господарство позовні вимоги обґрунтовує, зокрема, тим, що посадовими особами Прокуратури при розгляді заяви Господарства про вчинений злочин від 30.04.2013 № 207 було порушено норми КПК України, а саме не зареєстровано вказаної заяви шляхом внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не розпочато розслідування, чим спричинено заявнику моральних страждань, які полягають у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживаннях.

При цьому частиною першою статті 214 КПК України (у редакції, чинній на момент одержання Господарством листа Прокуратури про направлення заяви Господарства до прокуратури Сокальського району) передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Згідно з частиною першою статті 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Статтею 307 КПК України передбачено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов'язання припинити дію; 3) зобов'язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Проте у матеріалах справи відсутні докази того, що Господарство протягом 10 днів після одержання листа Прокуратури від 08.05.2013 № 06/1-р зверталося до суду зі скаргою на дії Прокуратури щодо направлення заяви Господарства до прокуратури Сокальського району, а також відсутні докази існування відповідного судового рішення про визнання неправомірними дій чи бездіяльності посадових осіб Прокуратури у зв'язку з невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Водночас відшкодування моральної шкоди здійснюється у разі наявності у діях правопорушника усіх елементів складу цивільного правопорушення у їх сукупності, а саме: неправомірної поведінки особи, наявності шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, вини заподіювача шкоди.

Отже, суди, встановивши відсутність протиправної поведінки у діях Прокуратури як обов'язкового елементу цивільного правопорушення, яка в даному випадку та в силу приписів КПК України може бути підтверджена ухвалою слідчого судді (за результатами розгляду скарги) про скасування рішення прокурора або зобов'язання припинити дію, або зобов'язання вчинити певну дію, дійшли висновку, що Господарством не надано судам доказів, які б свідчили про приниження його честі, гідності, ділової репутації або наявності втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням його ділової репутації внаслідок дій Прокуратури. Більше того, зі змісту позовної заяви, зокрема в частині обґрунтування спричинення моральної шкоди вбачається, що дана позовна вимога спрямована на захист не немайнових прав та інтересів Господарства як юридичної особи, а безпосередньо її представника - фізичної особи громадянина ОСОБА_7.

Тобто судами встановлено відсутність усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення для відшкодування моральної шкоди, а саме відсутність шкоди, спричиненої Господарству, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненою шкодою та протиправної поведінки Прокуратури.

З огляду на викладене суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Посилання в касаційній скарзі на недослідження судами доказів у повній мірі та незастосування норм права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, що призвело до необґрунтованої відмови у задоволенні позову, не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки спростовуються викладеними у даній постанові доводами судів попередніх інстанцій.

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки судами було прийнято рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що надає підстави залишити їх без змін.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше прийняті у даній справі судові рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 07.06.2018 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2018 у справі № 914/706/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко