РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.11.2018Справа № 910/20089/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Господар 157»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна фірма «МЖКБУД»

про зобов'язання вчинити дії

за участю представників сторін:

від позивача Максимков В.А. - представник (довіреність б/н від 07.12.2017),

від відповідача Киринчук В.М. - представник (довіреність № 01-Ю від 03.01.2018),

Гребенюк А.С. - адвокат (посвідчення №000095 від 05.02.2018)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2017 року об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Господар 157» (далі - ОСББ «Господар 157», позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна фірма «МЖКБУД» (далі - ТОВ «ВБФ «МЖКБУД», відповідач) про зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що є об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку № 157 по вул. Антоновича в м. Києві. Відповідачу належить на праві власності нежилі приміщення суспільно-культурного центру МЖК, розташовані на першому поверсі вказаного будинку. У зазначених нежилих приміщеннях відповідачем були зроблені прорізи у зовнішній стіні будинку і прибудовані чотири вхідні групи, чим була порушена цілісність несучої стіни, змінений зовнішній фасад будинку та захоплено прибудинкову територію. Позивач стверджував, що такі роботи здійснені відповідачем без погодження у встановленому порядку з відповідними державними органами і організаціями, а також без згоди ОСББ або будь-кого з співвласників будинку.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду та просив зобов'язати відповідача за власний рахунок привести нежилі приміщення будинку № 157 по вул. Антоновича в м. Києві в належний стан відповідно до проектної документації шляхом демонтажу влаштованих відповідачем окремих входів на першому поверсі будинку.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.11.2017 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 28.11.2017.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.11.2017 розгляд справи відкладено на 14.12.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2018 задоволено клопотання позивача та продовжено строк вирішення спору, розгляд справи відкладено на 16.01.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2018 справу № 910/20089/17 призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.02.2018.

12.02.2018 відділом автоматизованого діловодства суду був зареєстрований поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що облаштування ним додаткових вхідних груп до нежитлових приміщень, що належать йому на праві власності (нежиле приміщення № 40 (1 поверх, літера А), загальною площею 287,80 кв. м., нежиле приміщення № 41 (1 поверх, літера А), загальною площею 129,50 кв. м., нежиле приміщення № 45 (1 поверх, літера А), загальною площею 147,00 кв. м., нежиле приміщення № 44 (8 поверх, літера А), загальною площею 226,30 кв. м., нежиле приміщення № б/н (9 поверх, літера А), загальною площею 302,30 кв. м.) було здійснено відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач вказав, що облаштування вхідних груп не суперечить закону та не порушує права позивача і мешканців будинку, не суперечить інтересам суспільства, вважав безпідставними доводи позивача про те, що відповідач без згоди позивача не мав права реалізовувати свої повноваження власника в частині облаштування вхідних груп до власних нежилих приміщень.

Крім того, 12.02.2018 відповідач подав клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

15.02.2018 у підготовчому засіданні судом була оголошена перерва до 01.03.2018.

22.02.2018 відділом автоматизованого діловодства суду була зареєстрована подана позивачем відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.03.2018 підготовче засідання було відкладено на 15.03.2018.

15.03.2018 відділом автоматизованого діловодства суду були зареєстровані подані відповідачем заперечення на відповідь позивача на відзив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.03.2018 призначено судову експертизу по справі № 910/20089/17, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.11.2017 розгляд справи відкладено на 14.12.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.09.2018 після повернення матеріалів експертною установою до суду поновлено провадження у справі 910/20089/17, продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів з ініціативи суду та призначено підготовче засідання на 04.10.2018.

04.10.2018 відділом автоматизованого діловодства були зареєстровані подані відповідачем заперечення. Крім того, відповідач подав заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, у зв'язку з цим просив суд в задоволенні позову відмовити.

У підготовчому засіданні 04.10.2018 судом оголошено перерву до 18.10.2018.

18.10.2018 відділом автоматизованого діловодства суду зареєстровані подані позивачем пояснення щодо заперечень відповідача.

У судовому засіданні 18.10.2018 суд оголосив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення судового засідання для розгляду справи по суті на 08.11.2018.

У судовому засіданні 08.11.2018 суд оголосив відкласти розгляд справи на 15.11.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.11.2018 викликано ОСББ «Господар 157», як позивача, в наступне судове засідання, призначене на 15.11.2018.

У судовому засіданні 15.11.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та правомірними, просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, вважали їх необґрунтованими та безпідставними, просили суд у задоволенні позову відмовити.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу по суті.

У судовому засіданні 15.11.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

ОСББ «Господар 157» є об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку № 157 по вул. Антоновича в м. Києві. Відповідач - ТОВ «ВБФ «МЖКБУД», у свою чергу, є власником нежилих приміщень, розташованих у вказаному будинку.

Так, відповідно до свідоцтва про право власності серії НП № 010004794 колективному підприємству виробничо-будівельній фірмі «МЖКБУД» (правонаступником якого є відповідач) належали нежилі приміщення - суспільно-культурний центр МЖК загальною площею 1092,90 кв. м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Горького (нині вул. Антоновича), буд 157, а саме:

- нежиле приміщення № 40 (1 поверх, літера А), загальною площею 287,80 кв. м.;

- нежиле приміщення № 41 (1 поверх, літера А), загальною площею 129,50 кв. м.;

- нежиле приміщення № 45 (1 поверх, літера А), загальною площею 147,00 кв. м.;

- нежиле приміщення № 44 (8 поверх, літера А), загальною площею 226,30 кв. м.;

- нежиле приміщення № б/н (9 поверх, літера А), загальною площею 302,30 кв. м.

У зв'язку з припиненням юридичної особи - колективного підприємства виробничо-будівельної фірми «МЖКБУД» шляхом перетворення в товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна фірма «МЖКБУД», відповідачем була здійснена перереєстрація права власності на вищевказані нежитлові приміщення, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії САС № 247960 від 11.02.2009.

Вказані нежилі приміщення, згідно з поясненнями відповідача використовувались ним та його орендарями для розміщення офісів, сауни, спортивного залу, перукарні, тощо, що передбачало одночасне перебування у таких приміщеннях великої кількості осіб.

З метою ефективного використання нежилих приміщень та забезпечення дотримання вимог пожежної безпеки при їх використанні відповідачем були облаштовані окремі вхідні групи до нежилих приміщень № 40, № 41 та № 45, розташованих на першому поверсі будинку.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСББ «Господар 157» стверджувало, що облаштування відповідачем окремих вхідних груп до нежилих приміщень порушило цілісність несучої стіни та змінило зовнішній фасад будинку, внаслідок облаштування окремих входів відповідачем було захоплено частину прибудинкової території. Крім того, позивач стверджував, що такі роботи здійснені відповідачем без погодження у встановленому порядку з відповідними державними органами і організаціями, а також без згоди ОСББ або будь-кого з співвласників будинку.

Розглядаючи дану справу та перевіряючи такі доводи позивача, суд виходив з наступного.

Відповідно до пп. 3.2.8 п. 3.2 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051 (далі - Правила благоустрою Правил благоустрою міста Києва, тут і далі в редакції чинній на момент виконання будівельних робіт з облаштування спірних вхідних груп) відповідальні особи підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, юридичні та фізичні особи, що використовують будинки і споруди та приміщення в них на законних підставах, зобов'язані змінювати зовнішній вигляд фасадів будівель та споруд тільки на підставі затверджених у встановленому порядку проектів та за умови одержання контрольної картки на тимчасове порушення благоустрою території у зв'язку з виконанням відповідних робіт у Головному управлінні контролю за благоустроєм міста Києва.

Листом № 526-409 від 08.09.2003 Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація повідомила відповідача про те, що розглянула його звернення стосовно надання дозволу на виконання проектних робіт по будівництву вхідної групи з вулиці Горького до оздоровчого центру, що знаходиться по вул. Горького, 157, та на підставі висновків Міжвідомчої комісії з питань будівництва та архітектури (протокол засідання від 28.08.2003) надає відповідачу погодження на проведення вищезазначених робіт при умові виконання їх відповідно до норм та правил забудови м. Києва.

Крім того, приписом від 19.03.2007 на усунення порушень вимог пожежної безпеки, наданим Державним пожежним наглядом МНС України за результатами проведення планової перевірки території та приміщень відповідача по вул. Антоновича, 157 в Голосіївському районі м. Києва, з метою усунення недоліків, які виявлені під час перевірки встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, відповідно до Закону України «Про пожежну безпеку», Положення про Державну пожежну охорону, затвердженого постановою КМУ № 508 (зі змінами) від 26.07.1994, відповідачу було запропоновано в тому числі влаштувати один вихід з приміщення сауни безпосередньо назовні.

Судом встановлено, що на замовлення ТОВ «ВБФ «МЖКБУД» був виконаний робочий проект «Улаштування вхідних груп до нежилих приміщень № 40 (1-й поверх, літера А), № 41 (1-й поверх, літера А), № 45 (1-й поверх, літера А), за адресою: м. Київ вул. Горького, 157» 2011 року.

Згідно з приписами розділу 1 Правил благоустрою міста Києва контрольна картка на тимчасове порушення благоустрою - документ встановленої форми згідно з додатком до цих Правил, на підставі якого здійснюються фіксація та контроль за порушенням існуючого благоустрою та його відновленням при виконанні земельних і будівельних робіт та капітальних ремонтів на території міста Києва.

Пунктом 15.1.1 Правил благоустрою міста Києва встановлено, що підставою на порушення існуючого благоустрою та його відновлення у місті Києві є контрольна картка на тимчасове порушення благоустрою. Контрольна картка на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення на період виконання земляних і монтажних робіт, пов'язаних з прокладанням, перекладанням, ремонтом, у тому числі ліквідації аварій інженерних мереж і споруд, будівництвом і ремонтом будинків, транспортних магістралей, доріг, площ, інженерних вишукувань, благоустроєм та озелененням територій, надається на підставі письмового звернення замовника (забудовника), в якому повинні бути вказані адреса, назва та характеристика виконуваних робіт. До листа додається заявка встановленої форми (інформація про виконавця робіт і замовника).

Відповідно до п. 15.1.3 Правил благоустрою міста Києва Головне управління контролю за благоустроєм є органом, який здійснює видачу контрольних карток на тимчасове порушення благоустрою при виконанні земельних, будівельних та інших робіт та капітальних ремонтів на території м. Києва без будь-яких погоджень та затверджень Київським міським головою та іншими посадовими особами виконавчого органу Київради.

Судом встановлено, що виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища була видана Контрольна карта № 13010149-Гл замовнику - ТОВ «ВБФ «МЖКБУД» із заявленим термін виконання робіт 05.09.2013 - 05.11.2013.

З листа № 064-064/Р-232-908 від 10.05.2017 виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища вбачається, що зазначена контрольна картка після відновлення порушеного благоустрою закрита 12.12.2013.

Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач здійснив облаштування спірних вхідних груп з порушенням архітектурно-будівельного законодавства, чинного на момент проведення таких будівельних робіт.

Поряд з наведеним суд зазначає, що Правила забудови міста Києва, затверджені рішенням Київської міської ради № 11/2587 від 27.01.2005, на які посилається позивач, на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент облаштування спірних вхідних груп втратили чинність, тому не підлягають застосуванню до вказаних правовідносин.

За приписами ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласники багатоквартирного будинку (далі - співвласники) - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з ч. 2 ст. 369 Цивільного кодексу України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

З висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 7551/18-43 від 30.08.2018 вбачається, що при влаштуванні відповідачем додаткових вхідних груп № 1-4 до нежилих приміщень № 40 (1 поверх, літера А) та № 45 (1 поверх, літера А) будинку № 157 по вул. Антоновича у м. Києві, відповідно до даних візуально-інструментального обстеження та наданої документації втручань в конструкції несучих стін не встановлено, влаштування вказаних вхідних груп не призводить до порушень вимог нормативної документації в галузі будівництва, які б перешкоджали нормальному утриманню та експлуатації будинку.

Водночас, суд зазначає, що не бере до уваги висновок експерта в частині досліджень вхідної групи до нежилого приміщення № 41-6 оскільки вказана вхідна група, як вбачається з фотознімків долучених до вищевказаного висновку експерта, а також план-схеми (а.с. 138 том 1), не є ізольованою від житлової частини будинку, тобто облаштована не з фасаду будинку, а всередині будинку, у той час, як предметом розгляду в межах даного спору є облаштування відповідачем вхідних груп до нежилих приміщень саме з фасадної частини будинку.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб'єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб'єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Важливою для розуміння права на звернення до суду є правова позиція Конституційного Суду України, що міститься у п. 5.2 мотивувальної частини Рішення у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) від 22.09.2005 № 5-рп/2005: у традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Водночас, за змістом ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, якщо приводом звернення до суду зазначено порушення права чи законного інтересу, таке порушення або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду. Якщо в результаті розгляду справи виявиться, що порушення немає, суд повинен відмовити в позові.

Суд зазначає, що приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України на кожну із сторін покладений обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як письмові, речові електронні докази.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, докази, надані стороною спору на підтвердження своїх вимог або заперечень, повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, встановленим ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Так, положеннями ст. 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем в порушення наведених норм не представлено доказів, що улаштування спірних вхідних груп суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, в тому числі позивача, та містить істотні порушенням будівельних норм і правил або суперечить санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації. Позивачем також не доведено, що облаштування відповідачем спірних вхідних груп впливає на міцність і безпечність будинку. Позивачем не доведено, факт здійснення відповідачем перешкод у реалізації його права користуватися та розпоряджатися своїм майном, а також не зазначено в чому полягають такі перешкоджання.

За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість поданого ОСББ «Господар 157» позову.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 260 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 4 ст. 257 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас, пунктом 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 роз'яснено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Судом встановлено, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Тому суд відмовляє в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості та не застосовує положення законодавства щодо позовної давності.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.11.2018.

Суддя О.Г. Удалова