Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2018 р. м. Рівне Справа № 918/537/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марача В.В., при секретарі Коваль С.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова"

про стягнення в сумі 863 455 грн. 41 коп..

За участю представників сторін:

від позивача: представник ОСОБА_2;

від відповідача: представник ОСОБА_3; представник ОСОБА_4.

Статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 35,37 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (надалі Позивач, ТОВ "Лотівка Еліт") звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" (надалі Відповідач, ТОВ СП "Імені Воловікова") в якому просить суд стягнути з останнього 863 455,41 грн., з яких 790 155,00 грн. основного боргу, 5 909,93 грн. 3% річних, 67 390,48 грн. пені.

В обгрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що Позивач на підставі Договору поставки № 01/09-16/ВК від 01.09.2016 р. поставив Відповідачу товар (пшеницю озиму) на загальну суму 790 155,00 грн., однак вартість товару останнім не сплачено.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 15.08.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

До господарського суду Рівненської області від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує проти вимог Позивача з огляду на наступне.

28.08.2018 року між Відповідачем та ТОВ "Дельта-Інжиніринг" укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) за № 4-ВЛ, згідно якого ТОВ "Дельта-Інжиніринг" передало Відповідачу належне йому право вимоги до Позивача згідно із договорами № 19-15/НП від 01.07.2014 р. на суму 1 495 822,11 грн., № 57-А від 01.04.2013 р. на суму 2 071,81 грн.. Про відступлення права вимоги Позивача було повідомлено листом № 97 від 30.08.2018 р. Оскільки строк виконання зобов'язання за Договором поставки № 01/09-16/ВК від 01.09.2016 р. настав, Відповідач, керуючись ст.ст. 601, 603 Цивільного кодексу України, надіслав Позивачу заяву про припинення зобов'язання зарахуванням № 700 від 30.08.2018 р. Згідно заяви про припинення зобов'язання зарахуванням № 700 від 30.08.2018 р. Відповідач повідомив Позивача про припинення зобов'язання щодо сплати ним для Позивача боргу в сумі 616 870,23 грн. по Договору № 20/07-17/СЛ від 20.07.2017 р., 202 078,80 грн. по Договору № 30/12-2016/2 від 30.12.2016 р., 678 944,89 грн. по Договору 01/09-16/ВК від 01.09.2016 р. внаслідок зарахування боргу Позивача в сумі 1 497 893,92 грн., по договору № 4-ВЛ про відступлення права вимоги (цесії) від 28.08.2018 р.

03.09.2018 року між відповідачем та ТОВ "Зелений простір поділля" укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) за № 03/09/2018-47-ЗПП, згідно якого ТОВ "Зелений простір поділля" передало Відповідачу належне йому право вимоги до Позивача згідно із договором поруки № 01/04-17 від 03.04.2017 р. на суму 2 250 000,00 грн. Про відступлення права вимоги Позивача було повідомлено листом № 05/09/2018-47-ЗПП від 05.09.2018 р. Оскільки строк виконання зобов'язання за Договором поставки № 01/09-16/ВК від 01.09.2016 р. настав, Відповідач, керуючись ст.ст. 601, 603 Цивільного кодексу України, надіслав Позивачу заяву про припинення зобов'язання зарахуванням № 713 від 05.09.2018 р. Згідно заяви про припинення зобов'язання зарахуванням № 713 від 05.09.2018 р. Відповідач повідомив Позивача про припинення зобов'язання щодо сплати ним для Позивача боргу в сумі 111 210,11 грн. по Договору № 01/09-16/ВК від 01.09.2016 р., 1 227 759,51 грн. по Договору № 13/07-16/ВК від 13.07.2016 р., 221 404,71 грн. по Договору 01/09-16/Ш від 01.09.2016 р., 292 070,00 грн. по Договору № 01/09-16/ЛВ від 01.09.2016 р., 204 982,72 грн. по Договору № 16 від 08.08.2017 р., 170 038,48 грн. по Договору № 30/04-16/ЛВ від 30.04.2016 р., внаслідок зарахування боргу Позивача в сумі 2 227 465,53 грн. по договору № 03/09/2018-47-ЗПП про відступлення права вимоги (цесії) від 03.09.2018 р..

Таким чином, на думку Відповідача, станом на даний час у Відповідача відсутня будь-яка заборгованість перед Позивачем по Договору поставки № 01/09-16/ВК від 01.09.2016 р. Тому, Відповідач вважає, що між Відповідачем та Позивачем відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог, а, отже, між Позивачем та Відповідачем відсутній предмет спору. Відтак, враховуючи вищевказане, Відповідач просить суд закрити провадження у справі № 918/537/18 за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Імені Воловікова" про стягнення грошових коштів в сумі 836 455,41 грн.

11.10.2018 року до суду від Позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої останній зазначив про те, що на адресу ТОВ "Лотівка Еліт" надійшли Договір про відступлення права вимог (цесії), а також заява про припинення зобов'язання зарахуванням, проте доказів переходу до Нового кредитора прав у зобов'язаннях, як і доказів про наявність заборгованості Позивача перед Первісним кредитором не надіслано. Позивач вважає, що вказана заява не відповідає вимогам закону, а факт звернення Позивача до суду з вказаним позовом, свідчить про незгоду Позивача з проведеним зарахуванням та фактичне оспорення такого правочину. Отже, заява Відповідача не відповідає вимогам ст. 601 ЦК України, тому відсутні підстави вважати зобов'язання Відповідача по договору поставки №01/09-16/ВК від 01.09.2016 року припиненими. ТОВ "Лотівка Еліт" вважає, що припинення зобов'язань, шляхом їх зустрічного зарахування за заявою від 30.08.2018 вих. № 700 та від 05.09.2018 вих. № 713 не відбулось, а тому в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі необхідно відмовити, а позовні вимоги ТОВ "Лотівка Еліт" задовольнити в повному обсязі.

22.10.2018 року до суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому останній вказує на те, що під час підписання 03 вересня 2018 року Договору про відступлення права вимоги (цесії) за № 03/09/2018-47-ЗПП, згідно якого ТОВ "Зелений простір Поділля" передало Відповідачу належне йому право вимоги до Позивача згідно із договором поруки № 01/04-17 від 03 квітня 2017 року, а також документи, які підтверджують наявність заборгованості: платіжне доручення № 98 від 25.04.2017р., платіжне доручення № 274 від 30.05.2017р., платіжне доручення № 323 від 10.07.2017р., платіжне доручення № 163 від 13.07.2017р., платіжне доручення № 378 від 31.07.2017р., платіжне доручення № 472 від 28.08.2017 р. Передача документів підтверджується актом приймання-передачі від 03 вересня 2018 року. Тобто Первісним кредитором обов'язок щодо передачі Новому кредиторові (Відповідачу) документів виконано. Тобто вимоги ст. 517 Цивільного кодексу України Первісним кредитором були виконані в повному обсязі. Станом на 03 вересня 2018 року Новим кредитором ТОВ "Лотівка Еліт" по договору поруки № 01/04-17 від 03 квітня 2017 року на суму 2 250 000 гривень 00 копійок є ТОВ СГП "Ім. Воловікова".

28 серпня 2018 року ТОВ "Дельта-Інжиніринг" на виконання умов договору про відступлення права вимоги (цесії) № 4-ВЛ від 28 серпня 2018 року згідно Акта приймання-передачі передало Відповідачу наступні документи: договір про надання послуг № 19-15/НП від 01.07.2014р., акт виконаних робіт № 58 від 28.02.2017р., акт виконаних робіт № 73 від 06.03.2017р., акт виконаних робіт № 76 від 31.03.2017р., договір на здійснення авторського нагляду № 57-А від 01.04.2013р., акт виконаних робіт № 646 від 27.12.2016р., акт виконаних робіт № 52 від 31.01.2017р., податкову накладну № 3 від 06.03.2017р., податкову накладну № 11 від 31.03.2017р., податкову накладну № 6 від 28.02.2017р., податкову накладну № 7 від 31.01.2017р., податкову накладну № 8 від 27.12.2016р. Станом на 28 серпня 2018 року Новим кредитором ТОВ "Лотівка Еліт" по договорах № 19-15/НП від 01.07.2014р. та № 57-А від 01.04.2013р. на суму 1 497 893 гривні 92 копійки є ТОВ СГП "Ім. Воловікова".

Таким чином, Відповідач вважає, що заява Відповідача про припинення зобов'язання зарахуванням є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язання.

Позивачем надано суду додаткові пояснення відповідно до яких останній зазначив про те, що зарахування являє собою спосіб припинення зобов'язання і можливе за наявності умов зустрічності та однорідності вимог, настання строків виконання зобов'язання, а також відсутності спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо. Крім того, ТОВ "Зелений простір Поділля" заборгувало ТОВ "Лотівка Еліт" (Позивачу) кошти у сумі 15 846 591,20 грн. за Договором поставки № 20/12-16/ЛЗ від 20.12.2016 р. та користуючись правом встановленим ст. 603 ЦК України, ТОВ "Лотівка Еліт" заявою про припинення зобов'язання зарахуванням, адресованою на ТОВ "Зелений простір Поділля" від 02.11.2018 р. за вих. № 02/11-2018/ЛЕ, заявило про припинення зобов'язання щодо сплати боргу в сумі 2 250 000,00 грн. за Договором поруки № 01/04-17 від 03.04.2017 року внаслідок зарахування частини боргу ТОВ "Зелений простір Поділля" в сумі 2 250 000,00 грн. за Договорм поставки № 20/12-16/ЛЗ від 20.12.2016 р. Про що, листом за вих. № 05/11-18 від 05.11.2018 р. повідомило Відповідача про проведення вищезазначеного зарахування з Первісним кредитором. Таким чином, на думку Позивача, у Відповідача не має підстав для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог з ТОВ "Лотівка Еліт" по Договору поруки № 01/04-17 від 03.04.2017 року за заборгованість, що виникла на підставі Договору поставки за № 01/09-16/ВК від 01.09.2016р., що є предметом позовних вимог до Відповідача.

Представником відповідача до суду 13.11.2018 року подано заяву про застосування спеціальних строків позовної давності, в якій останній просить суд застосувати спеціальний строк позовної давності до стягнення пені і штрафу.

Представник Позивача в судовому засіданні 13.11.2018 року позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві з урахуванням відповіді на відзив та додаткових пояснень.

Представники Відповідача в судовому засіданні 13.11.2018 року заперечили проти позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позов та з урахуванням заперечень на відповідь на відзив.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

01.09.2016 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (Постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Імені Воловікова" (Покупець) було укладено Договір поставки №01/09-16/ВК (далі - Договір) за умовами якого Постачальник зобов'язався передати у власність Покупця пшеницю озиму в подальшому по тексту іменується Товар, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити Товар (п. 1.1. Договору).

Пунктами 1.2. - 1.6. Договору сторони передбачили, що ціна однієї тони Товару на дату підписання даного Договору становить 4 500,00 грн. з урахування ПДВ. Ціна товару включає в себе вартість навантаження на автотранспорт Покупця товару. Кількість та загальна вартість товару зазначається у видаткових накладних, що є невід'ємними частинами даного Договору. Передача товару здійснюється Постачальником на умовах FCA, згідно правил ІНКОТЕРМС 2010 р. Місце передачі товару: Хмельницька область, Шепетівський район, с. Лотівка, вул. О.Кошового, 1 ОСОБА_5 власності на товар переходить від Постачальника до Покупця з моменту підписання представниками Сторін видаткової накладної, яка засвідчує факт передачі товару. Термін поставки до 30 жовтня 2016 року.

Відповідно до п. 2.1. та п. 2.2. Договору, розрахунки за цим Договором здійснюються протягом двох банківських днів з моменту виставлення Постачальником рахунку - фактури. Датою проведення оплати вважається дата зарахування банком грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Згідно з п.п. 4.3. Договору сторони визначили, що Покупець за даним Договором несе наступну відповідальність: за порушення терміну оплати товару сплачує за вимогою Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки оплати від вартості не оплаченого рахунку.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2016 року, але у будь - якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по даному Договору. Закінчення терміну дії Договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань, які виникли у період дії Договору та від відповідальності за порушення цих зобов'язань (п. 8.1. Договору).

Матеріалами справи встановлено, що Позивач на виконання Договору здійснив поставку товару (пшениця озима), а Відповідач отримав товар згідно видаткової накладної № 662 від 30.09.2016 р. на суму 511 740,00 грн. та видаткової накладної № 752 від 20.10.2016 р. на суму 278 415,00 грн., загальна сума поставленого товару складає 790 155,00 грн.

Разом з тим, п. 2.1. Договору, сторони погодили, що розрахунки за цим Договором здійснюються протягом двох банківських днів з моменту виставлення Постачальником рахунку - фактури.

Проте, доказів виставлення Позивачем рахунку - фактури для сплати за отриманий товар Відповідачем, суду не надано.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно ж до статті 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Пунктом 2.1. Договору поставки № 01/09-16/ВК від 01.09.2016 р. сторони визначили, що розрахунки за цим Договором здійснюються протягом двох банківських днів з моменту виставлення Постачальником рахунку - фактури.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами направлення Відповідачу рахунку - фактури для оплати останнім вартості товару. Таким чином зобов'язання у Відповідача по оплаті за товар відповідно до Договору поставки № 01/09-16/ВК від 01.09.2016 р. не виникло.

Відтак, суд дійшов висновку про передчасність подання Позивачем зазначеного позову та, відповідно, відсутність підстав для стягнення з ТОВ СП "Імені Воловікова" основного боргу в сумі 790 155,00 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення з Відповідача 5 909,93 грн. 3 % річних та 67 390,48 грн. пені, судом зазначається наступне.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

ОСОБА_5 на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів

Приписами ч. 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі п. 4.3. Договору та ст. 625 ЦК України, Позивач просить стягнути з Відповідача 67 390,48 грн. пені (за період з 02.05.2018 р. по 31.07.2018 р.) та 5 909,93 грн. 3 % річних (за період з 02.05.2018 р. по 31.07.2018 р.).

Враховуючи, що Позивачем не доведено належними доказами виникнення зобов'язання у Відповідача за Договором поставки № 01/09-16/ВК від 01.09.2016 р. в частині оплати вартості отриманого Товару та порушення останнім умов Договору, то відповідно, відсутні підстави для нарахування пені та 3 % річних за невиконання господарського зобов'язання.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені ТОВ "Лотівка Еліт" в позовній заяві, а саме те, що ТОВ СП "Імені Воловікова" у строк передбачений умовами Договору поставки № 01/09-16/ВК від 01.09.2016 р. не виконало господарські зобов'язання по оплаті за поставлений товар, є не обґрунтованими, безпідставними, не доведеними належними доказами, а відтак позов останнього не підлягає задоволенню.

Разом з тим, судом враховано роз'яснення, які містяться в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", пунктом 2.2. якої передбачено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи зазначені вище роз'яснення та те, що судом було встановлено, що права чи інтереси Позивача не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості, і відповідно, немає необхідності в застосуванні строків позовної даності.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищенаведеного, враховуючи те, що ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" не доведено належними та допустимими доказами факту неналежного виконання зобов'язань ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю сільськогосподарським підприємством "Імені Воловікова" за Договором поставки № 01/09-16/ВК від 01.09.2016 р. в частині оплати вартості Товару, то, відповідно позов ТОВ "Лотівка Еліт" не підлягає задоволенню.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на Позивача.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (30453, Хмельницька область, Шепетівський район, село Лотівка, вул. Центральна, буд. 1, корпус Б, ) в задоволенні позову.

2. Судові витрати покласти на ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" (30453, Хмельницька область, Шепетівський район, село Лотівка, вул. Центральна, буд. 1, корпус Б, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 22 листопада 2018 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.