ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"30" листопада 2018 р. м. Ужгород Справа № 907/540/18

Господарський суд Закарпатської області у складі

головуючого судді Васьковського О.В.,

розглянувши матеріали справи №907/540/18

за позовом Лумшорського дочірнього підприємства лікувально-оздоровчого комплексу "Полонина" Закарпатського обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Закарпаттурист", с. Лумшори Перечинського району

до відповідача 1 Управління державної виконавчої служби Головного територіального

управління юстиції у Закарпатській області, м. Ужгород

до відповідача 2 державного підприємства «Сетам», м. Київ

до відповідача 3 фізичної особи-підприємця Наконечного Олега Анатолійовича,

м. Гайсин Вінницької області

про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо проведення

оцінки майна та передачі його на реалізацію; визнання недійсними

електронних торгів та скасування протоколу №31256 від 05.01.2015 та

визнання недійсним Акту державного виконавця про проведені

електронні торги

За участю секретаря судового засідання Дергачової Ю.А.

Представники:

від позивача - Корпош О.І. (дов. № 21-д від 24.10.18)

від відповідача 1 - Секерня В.М. (дов. № 52437915 від 15.05.17)

від відповідачів 2 - не з'явився

від відповідача 3 - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: визнання неправомірними дій державного виконавця щодо проведення оцінки майна та передачі його на реалізацію; визнання недійсними електронних торгів та скасування протоколу №31256 від 05.01.2015 та визнання недійсним Акту державного виконавця про проведені електронні торги, у відповідності до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»

Лумшорське дочірнє підприємство лікувально-оздоровчого комплексу "Полонина" Закарпатського обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Закарпаттурист" звернулося до суду з позовом, яким просить визнати неправомірними дії державного виконавця в ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження з примусового стягнення грошових коштів на загальну суму 80 812,18 грн щодо проведення оцінки належного позивачу майна та передачі його на реалізацію, визнати недійсними електронні торги та скасувати протокол N 31256 проведення електронних торгів від 05.01.2015 з реалізації арештованого майна - меблів у кількості 25 найменувань, а також визнати недійсним Акт державного виконавця про проведені електронні торги від 09 лютого 2015 року.

Ухвалою суду від 17 вересня 2018 року позов залишено без руху у зв'язку з виявленими недоліками.

Після усунення встановлених судом недоліків 04 жовтня 2018 року позовну заяву Лумшорського дочірного підприємства лікувально-оздоровчого комплексу "Полонина" Закарпатського обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Закарпаттурист" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено розглянути спір в порядку загального позовного провадження та встановлено строк для подання відповідачами відзиву.

Управління державної виконавчої служби подало суду відзив на позов, а також клопотання про закриття провадження у справі. Подані заяви аргументовані однаковими доводами, які зводяться до твердження про непідвідомчість заявлених позивачем вимог господарським судам.

Після винесення ухвали суду від 25.10.2018 про відкладення підготовчого засідання від відповідача 2 - ДП «Сетам», на адресу суду надійшов письмовий відзив на позов, датований 25.10.2018 з доказами направлення його іншим учасникам справи. Відтак, відзив поданий у встановлений судом строк з дотриманням вимог ст. 165 ГПК України, тому прийнятий судом до розгляду. У вказаному відзиві відповідач не погоджується з позовом. Наголошує, що посилання позивача на незаконні дії державного виконавця, як на підставу для визнання електронних торгів недійсними є безпідставним, так як надання оцінки діям органів державної влади, зокрема, діям державного виконавця належить до компетенції суду, який видав виконавчий лист у межах скарги на дії державного виконавця або до адміністративного суду в межах строків визначених Законом України "Про виконавче провадження", а отже Позивачем обрано невірний спосіб захисту.

У відповіді на відзив відповідача 1, позивач просить суд розглянути спір по суті, оскільки вважає спір підвідомчим господарському суду з огляду на суб'єктний склад сторін та висновки суду загальної юрисдикцій. Наголосив, що ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 24.01.2017 року було скасовано ухвалу Перечинського районного суду про закриття провадження у справі, винесену з підстав непідвідомчості спору.

Суд перейшов до розгляду клопотання про закриття провадження. Мотивуючи заявлене клопотання відповідач 1 повідомив суд, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області перебуває зведене виконавче провадження ЗВП № у 53949629 відносно боржника - Лумшорського дочірнього підприємства лікувально-оздоровчий комплекс «Полонина» Закарпатського обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист», до складу якого входять 4 виконавчі провадження на загальну суму боргу 2 052 572,94 гривень. За наслідками реалізації майна кошти розподілено також по зведеному виконавчому провадженні, яке перебувало на тай час у Перечинському районному

відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ЗВП № 44164886. Оскаржувані позивачем дії державного виконавця щодо оцінки майна боржника вчинялися на виконання зведеного виконавчого провадження, в якому об'єднано виконавчі листи, видані на виконання винесених як в порядку цивільного, так і в порядку господарського судочинства рішень.

Поряд з цим, підставою позову позивачем зазначено факт порушенням державним виконавцем чинного законодавства при проведенні оцінки арештованого майна( не залучено суб'єкта оціночної діяльності для визначення вартості майна, не ознайомлено відповідача про), в зв'язку з чим самостійно визначена вартість майна боржника не може використовуватися, як початкова ціна майна для проведення його реалізації. Крім того, посилаючись на ч. 6 ст. 15 Закону України «Про оздоровлення та відпочинок дітей» вважає, що майно дитячого закладу оздоровлення та відпочинку не може бути об'єктом звернення стягнення за борговими зобов'язаннями, не може передаватися у заставу. Пояснив, що у 2015 звертався до Перечинського районного суду Закарпатської області з аналогічним позовом. Однак провадження у справі було закрито з огляду у на те, що заявлений позов не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. При цьому, суд роз'яснив Позивачеві, що на підставі п. 10 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України розгляд такої справи відноситься до юрисдикції господарських судів.

Таким чином, підставою для визнання недійсним електронних торгів, як і основною вимогою у спорі, позивачем визначено неправомірні дії державного виконавця, за наслідками вчинення яких були проведені оспорені електронні торги. Такі дії, як встановлено вище, вчинялися державним виконавцем в межах зведеного виконавчого провадження.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів передбачалось статтею 121-2 ГПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, якою закріплено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду зі скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Така скарга подавалася до суду, який видав виконавчий документ.

Аналогічну норму містить ГПК України в новій редакції, яка набрала чинності 15 грудня 2017 року.

Поряд з цим, ні нормами ГПК України, ні нормами ЦПК України, ні положеннями Закону України «Про виконавче провадження» не урегульовано порядку розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень при вчиненні дій у зведеному виконавчому провадженні.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з приписами статті 30 цього ж Закону виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Отже, при виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень та юрисдикцій, у яких указані рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів. Для виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження вимагається наявність підстав для завершення виконавчого провадження, а таким правом наділений лише виконавець, який ухвалює відповідну постанову.

Водночас, цим законом не передбачено порядку розгляду скарг щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

У статті 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу ДВС, приватного виконавця. Зокрема, положеннями частини першої цієї статті учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

У частині п'ятій цієї ж статті передбачено, що адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень, ухвалених місцевим загальним судом як адміністративним судом, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Тобто частина п'ята статті 287 КАС України передбачає загальне правило оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень до того суду, який ухвалив вказане рішення, якщо таке виконання не обтяжене об'єднанням з виконанням рішень, ухвалених судами за правилами іншої юрисдикції.

Таким чином, зважаючи на відсутність законодавчого врегулювання порядку судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, до застосовування підлягає частина перша статті 287 КАС України і такі справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі №906/530/17.

Поряд з цим, позовна вимога про визнання недійсними електронних торгів не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства з огляду на наступне.

Так, згідно із частиною другою статті 16, статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а отже, є правочином.

Таким чином, ураховуючи, те що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (статті 203, 215 ЦК України).

Підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 16.04.2014 №656/5.

Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо визначення вартості чи оцінки майна, ознайомлення боржника з визначеною вартістю майна тощо, тобто дій, які передували проведенню торгів, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.

Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, а саме на такі дії і покликається позивач як на підставу позовної вимоги про визнання недійсними електронних торгів, то такі мають самостійний спосіб оскарження (в даному випадку, - шляхом заявлення позову до адміністративного суду) й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року, справа № 6-116цс12, від 06 березня 2018 року у справі №309/3860/13-ц.

Оскільки позивачем не наведено інших підстав для визнання недійсними електронних торгів, окрім тих, які зводяться до стверджуваних позивачем неправомірних дій державного виконавця при здійсненні своїх повноважень до моменту призначення торгів, суд розцінює таку вимогу як похідну, яка повинна розглядатися разом з вимогою про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо проведення оцінки майна та передачі його на реалізацію.

При розгляді справи судом враховано положення ст. 236 ГПК України, відповідно до яких при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо не підлягає вирішення в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

За таких обставин, провадження у справі №907/540/18 підлягає закриттю.

Згідно з п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст. ст.20, 29, 42, 46, 53, 183, 185, п.2 ч. 1 ст.231, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

закрити провадження у справі №907/540/18.

Судові витрати у сумі 3524,00 грн. судового збору повернути позивачу (за клопотанням).

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу направити сторонам.

Суддя Васьковський О.В.