ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2018м. ДніпроСправа № 904/4257/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Левицької К.Ю. розглянув спір

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Дніпро

до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Покровської міської ради, м. Покров, Дніпропетровська область

про стягнення 41 642,09 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 2782 від 12.12.17 р. старший юрисконсульт відділу правового забезпечення;

від відповідача: ОСОБА_2, доручення № 6702/29 від 25.10.18 р., начальник відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій населення.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 41 642,09 грн., що складають суму заборгованості по наданим телекомунікаційним послугам пільговим категоріям населення м. Покров у період з січня по червень 2018 року.

Ухвалою від 26.09.2018 р. господарським судом відкрито провадження у справі № 904/4257/18 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено її для розгляду спору по суті на 23.10.2018 р.

19.10.2018 р. відповідач надав відзив на позов, у якому проти його задоволення заперечує, а заявлені вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на те, що механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на відшкодування пільг, пов'язаних з наданням послуг фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення здійснюється відповідно до "Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 (Далі Порядок).

Відповідно до п.2 Порядку, видатки місцевих бюджетів проводяться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік.

Пункт 4 Порядку передбачає, що перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Так, однією з головних підстав для розпорядника бюджетних коштів здійснити виплати підприємствам недоотриманих грошових сум є наявність відповідного фінансування з державного бюджету.

Таким чином, на думку відповідача, оскільки відповідні кошти, починаючи з 1 січня 2018 року, для проведення розрахунків з позивачем на рахунки Управління не надходили, у останнього відсутні зобовязання, щодо здійснення відшкодування надавачу послуг звязку коштів за надані пільговим категоріям громадян пільги з користування послугами звязку.

Посилання позивача на постанови Верховного Суду та Вищого господарського суду України по вказаним ним справам вважає недоречними, бо вони не є подібними, оскільки в них йдеться про наявність договірних правовідносин, в той час як в даному випадку договір між сторонами відсутній, а отже, відсутні правові підстави для відшкодування позивачу понесених витрат з оплати наданих телекомунікаційних послуг

Позивач у відповіді на відзив, яка надійшла до суду 23.10.2018 р., із запереченнями відповідача не погоджується, вважає, що правова позиція викладена ним у відзиві жодним чином не регулює відносини між позивачем та відповідачем, оскільки заявлені позовні вимоги щодо відшкодування витрат з надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян згідно Законів України регулюються законами України, відмінними від повноважень відповідача згідно Закону України "Про місцеве самоврядування" та не виключають фінансування відповідача державою згідно ч.3 статті 142 Конституції України та соціальних Законів.

Навпаки, як вказує позивач, у пункті 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою № 256, чітко зазначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, обєднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Тобто, на думку позивача, відповідач забезпечує на відповідній території (м. Покров Дніпропетровської області) реалізацію державної політки, зокрема соціальної підтримки та надання соціальних послуг категоріям осіб, які згідно із законодавством України мають пільги.

Таким чином, грошові зобовязання держави з відшкодування вартості наданих соціальних послуг виникають в силу Закону та повинні виконуватися уповноваженими державою органами, якими в даному випадку є відповідач.

Відсутність бюджетних призначень для розпорядження бюджетними коштами на компенсацію пільг не є підставою для звільнення зобовязаної особи від обовязку сплатити відшкодування.

Ухвалою від 23.10.2018 р., розгляд справи відкладено до 19.11.2018 р.

19.11.2018 р. у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії ПАТ "Укртелеком" (позивач), надає телекомунікаційні послуги споживачам.

У період з січня по червень 2018 року, позивачем були надані телекомунікаційні послуги населенню на пільговій основі на суму 41 642,09 грн.

В підтвердження наданих послуг, позивачем надані звіти про пільговиків та членів їх сімей, які перебувають на обліку та отримали пільги за надані послуги звязку, розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за вказаний період (а.с.12-17, 19-22, 28-30, 35-36, 41-43, 48-50,).

Зазначені вище звіти, розрахунки видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг, рахунки на оплату та акти звірки взаємних розрахунків за спірний період були надіслані на адресу відповідача та отримані останнім, що підтверджується залученими до матеріалів справи поштовими повідомленнями (а.с. 11, 18, 27, 34, 40, 47).

Відповідач розрахунки по відшкодуванню пільгової вартості послуг зв'язку в сумі 41 642,09 грн., у спірний період не здійснив, що і стало причиною виникнення спору у даній справі.

Заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії ПАТ "Укртелеком" надає телекомунікаційні послуги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус" та Закону України "Про охорону дитинства".

Згідно частини 3 статті 63 Закону України "Про телекомунікації", телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11.04.2012, визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Закон України "Про телекомунікації" та Правила не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Вказані вище положення законодавства закріплюють реалізацію державних соціальних гарантій певним категоріям громадян; визначеному законодавчо обов'язку оператора телекомунікаційних послуг надавати послуги зв'язку тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, відповідає обов'язок держави в особі її органів відшкодувати вартість наданих послуг суб'єкту господарювання, який їх надає.

Згідно з частиною шостою статті 48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Зі змісту статті 102 Бюджетного кодексу України вбачається, що видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 3 статті 97 Бюджетного кодексу України у Державному бюджеті України можуть передбачатися такі трансферти місцевим бюджетам як субвенції на здійснення державних програм соціального захисту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року за № 256 було затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі - Порядок), який визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, в тому числі компенсаційних виплат за пільговий зв'язок.

Зокрема, пунктом 2 Порядку визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Відповідно до п.3 Порядку, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

З огляду на викладене вище, між сторонами виникли правовідносини з надання послуг зв'язку окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

При цьому, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами першою та другою статті 509, частинами третьою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Позивач є суб'єктом господарювання, який надає телекомунікаційні послуги споживачам, метою діяльності позивача як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку відповідно до частини другої статті 3 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

З огляду на вказані норми законодавства у позивача виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг зв'язку, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у відповідача як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - цивільний обов'язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по-перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України); по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Таким чином, відповідач зобов'язаний здійснити розрахунки з позивачем щодо послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, у період з січня 2018 року по червень 2018 року, а відсутність бюджетних призначень на відповідні видатки в 2018 році не є підставами для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов'язання.

Доказів погашення заборгованості з оплати наданих комунікаційних послуг в сумі 41 642,09 грн. відповідач, на момент розгляду спору, не надав.

З огляду на вище викладене, вимоги позивача, щодо примусового стягнення заборгованості на зазначену вище суму, слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів, які б підтверджували викладені у відзиві обставини, відповідач не надав.

Разом з тим, право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним пільговим категоріям громадян підлягає реалізації захисту, незважаючи на те, що видатки на ці потреби не передбачені, оскільки фінансові зобовязання держави виникли не з бюджетних відносин, а з законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг, визначених відповідними соціальними законами, а також нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками послуг.

Частиною другою статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а саме, у справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00), ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду).

У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

В рішеннях ЄСПЛ від 18 жовтня 2005 року у справі "ОСОБА_2 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та від 30 листопада 2004 року у справі "Бакалов проти України" також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ОСОБА_3 Верховного суду від 17.04.2018 р. у справі № 906/621/17.

Керуючись статтею 526 Цивільного кодексу України, статтями 73, 74, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконкому Покровської міської ради (53300, Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Горького, 5, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 18, ) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" ( 49600, м. Дніпро, вул. Херсонська, 26, п/р НОМЕР_1 в ПАТ "ПУМБ", МФО 334581, ) 41 642,09 грн. (сорок одну тисячу шістсот сорок дві гривні 09 коп.) основного боргу, 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) судового збору.

Наказ видати після вступу рішення в законну силу.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 26.11.2018

Суддя ОСОБА_4