ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2072/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного АТ "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" м. Маріуполь
до ТОВ "Фугат", с. Піски-Радьківські
про стягнення 4 932 918,75 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 63 від 31.01.18р.,

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фугат" заборгованість за договором купівлі - продажу № 2396 від 01 грудня 2016 року в сумі 4 932 918,75 грн., з яких: основний борг - 4 091 712,00 грн., пеня - 406 882,46 грн., 3% річних - 104 338,64 грн., інфляційні втрати - 329 985,65 грн. (з урахуванням уточнень від 30.07.2018). Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 01.08.2018 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" залишено без руху. Надано позивачеві строк десять днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати суду докази направлення відповідачу позовної заяви на адресу, яка містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 63832, Харківська обл., Борівський район, село Піски-Радьківські, ВУЛИЦЯ ПЕРЕМОГИ, будинок 261.

Копію ухвали суду від 01.08.2018 було отримано позивачем 07.08.2018, що підтверджується повідомленням про вручення відповідного поштового відправлення. 10 серпня 2018 року до суду надійшло клопотання позивача щодо усунення недоліків позовної заяви та надано суду належні докази направлення відповідачу позовної заяви з додатками.

Ухвалою суду від 10.08.18р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі №922/2072/18. Встановлено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначити на "05" вересня 2018 р. о(об) 12:00 год.

Ухвалою суду від 05.09.18р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів по 25.10.18р.

Ухвалою суд від 18.10.18р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 01.11.18р. о 15:15 год.

01.11.18р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фугат" надійшла зустрічна позовна заява в якій відповідач просить суд визнати поважними причини несвоєчасної подачі зустрічного позову поважними, прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду та визнати договір купівлі - продажу №2396 від 01.12.16р., укладений з Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" недійсним з моменту його укладення. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що підписант ОСОБА_2 станом на 01.12.16р. був звільнений з посади директора ТОВ "Фугат" та не мав права підписувати спірний договір.

01.11.18р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фугат" надійшло клопотання про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на складне фінансове становище Товариства.

Ухвалою суду від 02.11.18р. повернуто зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фугат" про визнання договору купівлі - продажу №2396 від 01.12.16р., укладеного з Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча", недійсним з моменту його укладення.

Представник позивача в судовому засіданні 19.11.18р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 19.11.18р. не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Враховуючи те, що норми Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

01.12.2016 року між Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фугат" (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу № 2396, відповідно до якого Продавець продає Покупцю незавершене будівництво яхти НКИ-36, W &lФ;500т, з комплектом технічної документації, що розташована на території заводу з будівництва і ремонту судів за адресою вул. Консервна, 30а (далі - Майно). Склад і вартість Майна визначені в переліку майна (Додаток 1) і акті прийому-передачі (Додаток 2), які після їх підписання Сторонами є невідємною частиною Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору № 2396 загальна вартість Майна складає 4 091 712,00 (чотири мільйона девяносто одна тисяча сімсот дванадцять) грн., у тому числі ПДВ - 681 952,00 грн. (шістсот вісімдесят одна тисяча девятсот пятдесят дві грн.).

Оплата за майно здійснюється Покупцем рівними частинами (340 976,00 грн.) щомісячно у продовж 365 календарних днів починаючи з 1 квітня 2017 року (п. 2.3 Договору № 2396). Покупець має право оплатити вартість Майна достроково.

Датою оплати за Майно вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця, що вказаний у розділі 11 Договору.

Згідно з п. 3.1 Договору - договір вступає в силу 01.04.2017 року і діє до 31.03.2018 року. Закінчення строку Договору не звільняє Сторони від виконання прийнятих на себе зобовязань.

Право власності на Майно, виникає у Покупця з моменту прийняття його за актом прийому-передачі (п.5.2).

Позивачем на адресу ТОВ «ФУГАТ» були направлені 2 претензії - вих. № 09/4093 від 30.11.2017 року і вих. № 09/190 від 17.01.2018 року, з вимогою про погашення заборгованості за Договором купівлі-продажу № 2396, які не були задоволені. При цьому Відповідач 13.03.2017 року направив на адресу Позивача лист вих. № 08 з проханням перехресного закриття заборгованості, посилаючись на те, що підприємства групи МЕТІНВЕСТ також мають заборгованість перед «дружніми» підприємствами ТОВ «ФУГАТ». Однак, така пропозиція не була задоволена з тих підстав, що вона не має під собою жодного правового обґрунтування.

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості за договором, позивач був змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 4091712,00 грн. заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором у сумі 4091712,00 грн., суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 4091712,00 грн. заборгованості, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

У відповідності до п. 7.4 договору у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань, передбачених п. 2.3. дійсного Договору, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми поточної заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочення платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу пеню на суму заборгованості у розмірі 406882,46 грн., розрахунок пені перевірено судом з урахуванням вимог діючого законодавства та не заперечується відповідачем.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобовязань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про стягнення на користь позивача пені у сумі 406882,46 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 104338,64 грн. та інфляційних втрат в розмірі 329985,65 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 104338,64 грн.

Що стосується заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача 329985,65 грн. суми інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 329985,65 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 526, 612, 623-625, 631 п.4, 629, 759, 762, 782, 797 Цивільного кодексу України; ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фугат" (63832, Харківська обл., Борівський район, село Піски-Радьківські, вул. Перемоги, буд. 261, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" (87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, 1, ) заборгованість за договором купівлі - продажу № 2396 від 01 грудня 2016 року, а саме основний борг - 4 091 712,00 грн., пеня - 406 882,46 грн., 3% річних - 104 338,64 грн., інфляційні втрати - 329 985,65 грн., судовий збір в сумі 73993,78 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 28.11.18р.

Суддя ОСОБА_3