ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2887/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Косенко К.Д.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Охоронне агентство "АЛЬФА-СІЧ" (49006, м. Дніпро, вул. Робоча, 23-В, ідентифікаційний код 39350709)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОСТАР" (61017, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 168, ідентифікаційний код 30884393)
про стягнення 45334,35 грн.
за участю представників учасників справи:

позивача - Воронько О.О., ордер серії ДП №568/014 від 11.10.2018;

відповідача - Зотової Т.В., довіреність від 12.11.2018.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Охоронне агентство "АЛЬФА-СІЧ" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом щодо стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОСТАР" заборгованості в розмірі 45334,35 грн., з яких: 39720,00 грн. - сума основного боргу, 3792,41 грн. пені, 1509,36 грн. інфляційних втрат, 312,58 грн. 3% річних, а також до стягнення заявлені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5900,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання послуг з охорони №050201 від 05.02.2018, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість по оплаті наданих послуг за травень 2018 р. в сумі 7320 грн., за червень 2018 року в сумі 21600 грн. та за липень 2018 року в сумі 10800 грн., у зв'язку з чим нараховано заявлену до стягнення пеню станом на 17.10.2018 у розмірі передбаченому п.4.5. Договору, а також інфляційні втрати та 3% річних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/2887/18. Зазначено, що справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 13 листопада 2018 р. о 11:10 год.

У судовому засіданні 13.11.2018 було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 13.11.2018 про оголошення перерви до 14:10 год. 27.11.2018.

В процесі розгляду даної справи відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 32634 від 19.11.2018), в якому відповідач заперечує проти задоволення позову, у зв'язку з неналежним виконанням позивачем своїх зобов'язань, передбачених договором, зокрема п.1.3, п.2.1.2, п.2.1.12, п.2.3.1 Договору, а тому вважає, що такі послуги не підлягають оплаті.

Позивач надіслав на адресу суду відповідь на відзив (вх. № 33157 від 26.11.2018), в якій зазначає про необгрунтованість доводів відповідача, викладених у відзиві та невідповідність дійсним обставинам відносин між сторонами, оскільки, останній не надав суду жодного доказу на підтвердження порушення позивачем договору.

До суду надійшли додаткові пояснення до відзиву (вх. № 33247 від 27.11.2018), в яких відповідач доповнює позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача в судовому засіданні 27.11.2018 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити, а також заперечував проти доводів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд встановив наступне.

05 лютого 2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю Охоронне агентство "АЛЬФА-СІЧ", як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОСТАР", як замовником, укладено договір про надання послуг з охорони № 050201 (далі за текстом - договір; а. с. 19-21), за умовами якого виконавець зобов'язується за плату здійснювати послуги з охорони території замовника, а також об'єктів та іншого майна, що належить замовнику і знаходиться на даній території.

Територія замовника, що охороняється за даним договором, розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Лоцманський спуск, 1Л (будівельний майданчик).

Послуги будуть надаватись кваліфікованими працівниками виконавця, які отримали відповідну підготовку з питань комерційної безпеки та проінструктовані про умови несення служби.

Замовник зобов'язується виконувати передбачені договором правила майнової безпеки та сплатити виконавцю встановлену плату (п. 1.1 договору).

За умовами п. 2.1.1 договору виконавець зобов'язується виставити на об'єкті, зазначеному в п. 1.1: м. Дніпро, вул. Лоцманський спуск, 1Л (будівельний майданчик), охоронника за цілодобовим графіком.

Згідно з п. 2.2.4 замовник зобов'язується своєчасно проводити розрахунки з виконавцем за надані послуги.

Відповідно до п. п. 3.1-3.3 договору вартість послуг складає 30 гривень за годину роботи одного охоронника в т. ч. ПДВ.

Оплата вартості послуг виконавця здійснюється замовником на підставі акта виконаних робіт за надані послуги в термін до п'ятого числа місяця наступного за місяцем надання послуг. Оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця.

Акт виконаних робіт за надані послуги підписується щомісяця в строк до п'ятого числа місяця наступного за звітним і є підставою для здійснення оплати. Якщо протягом 5-ти днів з моменту отримання акта виконаних робіт замовник не надав письмової відмови від його підписання із зауваженнями, такий акт вважається прийнятим замовником без зауважень.

Згідно з п. 6.1 договору останній набуває чинності з 06 лютого 2018 року і діє до 31 грудня 2018 року, а в частині розрахунків - до повного виконання зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи позивач надавав послуги по охороні об'єктів відповідача за вказаним договором.

Так, в період з лютого по березень 2018 року відповідачу були надані послуги по охороні об'єктів, що підтверджується актами прийняття-передачі виконаних послуг № 22 від 28.02.2018 та № 43 від 31.03.2018 (а. с. 22-23), які підписані обома уповноваженими представниками сторін договору та скріплені печатками підприємств останніх.

Позивач також стверджує про надання відповідачу послуг по охороні об'єктів відповідача за вказаним договором у період з травня 2018 року по 16 липня 2018 року, на підтвердження чого надав акти прийняття-передачі виконаних послуг № 84 від 31.05.2018 на суму 22320 грн., № 103 від 30.06.2018 на суму 21600 грн., № 126 від 16.07.2018 на суму 10800 грн. (а. с. 24-26).

Вищевказані акти за послуги надані позивачем з охорони об'єктів у травні, червні та липні 2018 року були направлені для підписання відповідачу поштою, що підтверджується експрес-накладними, що долучені до матеріалів справи (арк.27), проте не були підписані відповідачем, а також замовник не надав письмової відмови від їх підписання із зауваженнями, отже у відповідності до п. 3.3 договору такі акти вважаються прийнятим замовником без зауважень.

З метою досудового врегулювання спору позивач надсилав на адресу відповідача листи № 27 від 25.07.2018, № 28 від 20.08.2018 та № 34 від 14.09.2018 (а. с. 28-32) з вимогою про сплату існуючої заборгованості у загальному розмірі 39720,00 грн., однак, зазначені листи залишені відповідачем без відповіді, а вимоги, викладені в них - без задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду.

Позивач зазначає, що заборгованість відповідача за надані послуги у травні 2018 року становить 7320 грн., у червні 2018 року - 21600 грн. та липні 2018 року - 10800 грн.

Відповідач не надав суду докази сплати заборгованості в сумі 39720 грн., яка виникла з оплати послуг, наданих позивачем за договором за період з травня 2018 року по липень 2018 року.

Доводи відповідача стосовно неналежного виконання позивачем своїх зобов'язань за договором про надання послуг з охорони № 050201 від 05.02.2018 у період з травня 2018 року по 16 липня 2018 року суд вважає безпідставними та такими, що не спростовують факт надання послуг позивачем за даним договором у спірний період.

Також, відповідачем не надано жодного належного, допустимого та достатнього доказу порушення позивачем п.1.3, п.2.1.2, п.2.1.12, п.2.3.1 договору або вимог законодавства України щодо надання охоронних послуг.

Як вищевстановлено судом відповідач не надавав письмової відмови від підписання актів із зауваженнями, отже у відповідності до п. 3.3 договору такі акти вважаються прийнятими замовником без зауважень.

Більш того, відповідач не направляв позивачу жодної пропозиції або вимоги, або повідомлення щодо розірвання (припинення) договору, в той же час на вимогу саме позивача (лист № 26 від 10.07.2018) договір було припинено з 16.07.2018.

Таким чином, на підставі акта № 84 від 31.05.2018 за надані послуги у травні 2018 року на суму 22320 грн., за яким рахується заборгованість в сумі 7320 грн. відповідач мав оплатити вартість послуг до 05.06.2018; на підставі акта № 103 від 30.06.2018 за надані послуги у червні 2018 року на суму 21600 грн. відповідач мав оплатити вартість послуг до 05.07.2018 та на підставі акта № 126 від 16.07.2018 за надані послуги у липні 2018 року на суму 10800 грн. відповідач мав оплатити вартість послуг до 07.08.2018 з урахуванням ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України.

Проте, в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним договором відповідач не здійснив оплату наданих послуг, внаслідок чого заборгованість відповідача за даним договором становить 39720 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору надання послуг, згідно якого та в силу ст. 901 Цивільного кодексу України, частиною 1 якої встановлено, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 39720,00 грн. підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростовується.

Отже, вимога позивача про стягнення заборгованості в сумі 39720,00 грн. підлягає задоволенню повністю.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення пені в сумі 3792,41 грн. суд виходить з наступного.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.5 встановлено, що за порушення строків оплати виконавець має право вимагати від замовника оплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожний день простроченого платежу, а замовник зобов'язується оплатити її.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

У п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені, судом встановлено, що пеня на суму боргу в розмірі 7320 грн., яка розрахована позивачем за період з 09.06.2018р. по 17.10.2018р. становить 920,92 грн., з 15.07.2018р. по 17.10.2018р. на суму боргу 21600 грн. становить 1991,93 грн. та пеня за прострочення оплати наданих позивачем послуг за липень 2018 р. в сумі 10800 грн., має розраховуватись з 07.08.2018, а тому за період з 07.08.2018 по 17.10.2018р. на суму боргу 10800 грн. розмір пені становить 757,78 грн.

Таким чином, суд здійснивши перерахунок пені за допомогою системи калькулятор штрафів "Ліга Закон" з урахуванням приписів ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 253-255 ЦК України встановив, що вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 3670,63 грн.

Решта частина позовних вимог щодо сплати пені в сумі 121,78 грн. заявлена безпідставно, а тому в цій частині суд відмовляє в задоволенні позову.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд виходить з наступного.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В Рекомендаціях відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді справ, наданих Верховним Судом України у листі 03.04.97 р. за № 62-97р., судам роз'яснено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Аналогічна позиція викладена також у Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права». В цьому листі Вищим господарським судом до вказаного вище додано, що якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Як вбачається з розрахунку інфляційних втрат, наведеного позивачем у позовній заяві, нарахування інфляційних втрат проведено не за весь час прострочення, а лише за вересень та жовтень 2018 р., при цьому не включено періоду в якому мала місце дефляція.

Суд, здійснивши перерахунок інфляційних втрат за допомогою системи калькулятор штрафів "Ліга Закон" за весь час прострочення, встановив, що станом на 17.10.2018, розмір інфляційних втрат становить 548,40 грн., отже в цій частині позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Решта частина позовних вимог щодо сплати інфляційних втрат в сумі 960,96 грн. заявлена безпідставно, а тому в цій частині суд відмовляє в задоволенні позову.

Також, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, розрахованих станом на 17.10.2018 суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 312,58 грн., а тому суд задовольняє позов в цій частині.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як свідчать матеріали справи, в зв'язку з порушенням відповідачем прав та інтересів позивача, останній звернувся до адвокатського об'єднання з метою надання останнім правової допомоги, в т.ч. пов'язаної зі зверненням до суду з позовом по даній справі.

Зокрема, матеріали справи свідчать про те, що між позивачем (далі за текстом - клієнт) та адвокатом Воронько Оленою Олександрівною (далі за текстом - адвокат) укладено договір про надання правової допомоги № 41-суд від 11.10.2018 (а. с. 36-37), предметом якого є здійснення адвокатом захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором.

За цим договором клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.1.1. договору про надання правової допомоги).

11.10.2018 адвокатом Воронько Оленою Олександрівною було виставлено рахунок-фактуру № 21 від 11.10.2018 на суму 5900 грн. (а. с. 39), про оплату послуг за надання правничої допомоги у вигляді вивчення матеріалів справи, аналіз законодавства та судової практики, складення позовної заяви та представництво інтересів у судових засіданнях по справі за позовом.

Квитанцією № 0.0..1 від 12.10.2018 позивач сплатив на користь адвоката 5900,00 грн. за послуги, надані останнім в рамках договору про надання правової допомоги № 41-суд від 11.10.2018.

Враховуючи викладене, а також те, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та сума таких витрат підтверджується матеріалами справи, і відповідач в порядку, визначеному ч. 5 ст. 126 ГПК України не звертався до суду з клопотанням про їх зменшення, суд приходить до висновку про необхідність розподілу судових витрат виходячи з суми сплачених позивачем витрат на послуги адвоката пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Крім того, як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що заявлений позивачем позов в межах даної справи підлягає задоволенню частково, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 1719,92 грн. судового збору та 5759,09 грн. витрат на професійну правничу допомогу, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково в сумі 44251,61 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОСТАР" (61017, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 168, ідентифікаційний код 30884393) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Охоронне агентство "АЛЬФА-СІЧ" (49006, м. Дніпро, вул. Робоча, 23-В, ідентифікаційний код 39350709) основну суму боргу в розмірі 39720,00 грн., пеню у розмірі 3670,63 грн., інфляційні втрати у розмірі 548,40 грн., 3% річних в сумі 312,58 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1719,92 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5759,09 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Врешті частині позову в сумі 1082,74 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 03.12.2018 р.

Суддя І.О. Чистякова