номер провадження справи 27/134/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2018 Справа № 908/2011/18

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засіданні Шолоховій С.В., розглянувши матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕР" (70120 Запорізька область, Новомиколаївський район, с. Веселий Гай, вул. Набережна, буд. 54, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЛОРА" (69118 м. Запоріжжя, вул. Миколи Ласточкіна, буд. 196, )

про стягнення 20 554 грн. 00 коп.

за участю

представника позивача: Додонов П.О., дов. б/н від 02.10.2018 р.

представник відповідача: Клюйко А.А., дов. № 01/10-18юр від 29.10.2018 р.

ВСТАНОВИВ:

03.10.2018 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕР" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЛОРА" про стягнення 20 554 грн. 00 коп. передплати за недопоставлену продукцію за договором поставки № 28/176/2018 від 25.01.2018 р.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2018 р., справу № 908/2011/18 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 04.10.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2011/18, присвоєно справі номер провадження 27/134/18.

Справа № 908/2011/18 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 31.10.2018 р.

У судовому засіданні 31.10.2018 р. оголошувалася перерва до 27.11.2018 р., про що винесено ухвалу.

У судовому засіданні 27.11.2018 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача у судовому засіданні 27.11.2018 р. підтримав заявлені позовні вимоги, на підставах викладених у позовній заяві. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, у зв'язку з неповернення відповідачем коштів за недопоставлений товар. Позивач посилається на обставини невиконання відповідачем зобов'язань за договором поставки, у зв'язку з чим просить стягнути суму передплати за недопоставлену продукцію.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав які зазначені у відзиві № 26-10/02 від 26.10.2018 р. (вх. № 08-08/19396/18), вважає що вказаний товар був поставлений на склад замовника та прийнятий ним згідно до умов договору без будь яких зауважень, обставини про які зазначає у позові не відповідають дійсності виходячи з того, що первинні документи були повернуті відповідачем позивачу лише 04.10.2018 р.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється суб'єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

25.01.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕР" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФЛОРА" (постачальник) укладено договір поставки № 28/176/2018.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується поставити та передати покупцю, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію) засоби захисту рослин, насіння, мінеральні добрива, позакореневі добрива) в асортименті, кількості та за ціною згідно з специфікацією (ями), оформленими у формі Додатків до цього договору.

Перед кожною поставкою Продукції Постачальник направляє Покупцю два оригінальних примірники Специфікації. Специфікація має бути підписана від Постачальника представником, уповноваженим укладати договори від імені Постачальника, та скріплена печаткою Постачальника. У випадку погодження Специфікації Покупець підписує її, скріплює печаткою та направляє Постачальнику один оригінальний примірник. Специфікація має бути підписана від Покупця представником, уповноваженим укладати договори від імені Покупця, та скріплена печаткою Покупця. У випадку, якщо Сторони обмінялися Специфікаціями по факсу, електронною поштою. Сторони зобов'язуються обмінятися оригінальними примірниками відповідної Специфікації протягом 7 (семи) робочих днів, але, в будь-якому разі, до, поставки відповідної партії Продукції (п.п. 1.2, 1.3, 1.4 договору).

Відповідно до п. 1 Специфікації № 28/176/2018/3/МД Товариство з обмеженою відповідальністю "ФЛОРА" зобов'язується поставити, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕР" прийняти та оплатити: азофоску (нітроамофоска) NРК (16:16:16) (біг бек), одиниця виміру - кг, кількістю - 44 000 кг. (при цьому допускається поставка товару в межах +/- 7% від обумовленої кількості товару). Загальна вартість поставленої продукції склала 525 799 грн. 82 коп., у тому числі ПДВ.

Згідно п. 2 Специфікації № 28/176/2018/3/МД оплата повної вартості продукції, яка постачається на умовах Специфікації, здійснюється покупцем з дотриманням умов пунктів 4.2-4.4 договору поставки в наступному порядку:

100 % від загальної вартості товару покупець сплачує на умовах попередньої оплати в строк до 20.07.2018 р.

Для проведення попередньої оплати покупець отримує у постачальника рахунок на оплату, термін дії якого складає 3 банківські дні, враховуючи дату його оформлення.

19.07.2018 р. позивач на умовах передплати сплатив відповідачу 525 799 грн. 82 коп., згідно рахунку № 1759 від 18.07.2018 р., що підтверджується платіжним дорученням № 472 від 19.07.2018 р.

Позивач у позовній заяві зазначив, що 27.07.2018 року при поставці партії замовленої продукції за видатковою накладною № 1858 та товарно-транспортною накладною № ФЛ-000863 відповідачем була допущена недопоставка добрива Азофоска (нітроамофоска) NРК 16:16:16 біг-бег 1т у кількості 0,66 тони (по видатковій накладній - 22 тони, фактично поставлено - 21,340 тони), що зафіксовано у вищезазначених накладних.

30.07.2018 року при поставці партії замовленої продукції за видатковою накладною №1876 та товарно-транспортною накладною № ФЛ-000874 відповідачем була допущена недопоставка добрива Азофоска (нітроамофоска) № NPК 16:16:16 біг-бег 1т у кількості 1,06 тони (по видатковій накладній - 22 тони, фактично поставлено - 20,94 тони), що зафіксовано у вищезазначених накладних а також у складеному в присутності водія Карамишева К.В. Акті приймання-передачі по кількості від 30.07.2018 року.

Позивач вважає, що відповідачем порушено умови договору щодо обсягу поставки продукції та строків повернення передоплати.

Відповідності до п. 6.5 договору, в разі недотримання постачальником строку поставки продукції, зазначеного у відповідній Специфікації, та/або поставки продукції у неповному обсязі, постачальник зобов'язується повернути покупцю частину фактично оплаченої передплати за договором, відповідну обсягу непоставленої продукції протягом 10 (десяти) робочих днів моменту отримання письмового повідомлення від покупця з вимогою про таке повернення передплати («Повідомлення»).

Повідомленням вих. № 03/20-08 від 20.08.2018 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення коштів за недопоставлений товар - добриво Азофоска (нітроамофоска) NРК 16:16:16 біг-бег 1т у кількості 1,72 тони в сумі 20 554,00 грн.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначена вище вимога була отримана відповідачем 30.08.2018 р.

Як стверджує позивач, вимога позивача про повернення грошових коштів відповідачем не задоволена.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що ідентифікують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву підприємств від імені яких складено документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст, обсяг та одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особисті підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2. 2.4, 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 (із змінами та доповненнями) (надалі - Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, фактом підтвердження отримання товару або послуг є виключно первинні документи, які відображаються в регістрах бухгалтерського обліку відповідно до вимог діючого законодавства.

До первинних документів, які підтверджують виконання договору або наявність яких є обов'язковою, згідно зі змістом договору купівлі-продажу (поставки) відносяться: накладні, акти приймання-передачі товару, специфікація, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, які свідчать про реальність здійснення операції.

В даному спорі підтвердженням виконання обов'язків з даним договором є Специфікація до договору, яка підписана та скріплена печатками обох сторін.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору поставки відповідач поставив позивачу продукцію, що підтверджується Специфікацією № 28/176/2018/3/МД від 18.07.20148 р., видатковими накладними № 1858 від 30.07.2018 р., № 1876 від 30.07.2018 р., товарно-транспортними накладними № ФЛ-000863 від 27.07.2018 р. та № ФЛ-000874 від 30.07.2018 р.

Поставка товару здійснювалась відповідачем в два етапи: 27.07.2018 р. та 30.07.2018 р.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК).

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Правовідносини сторін врегульовано договором про закупівлю товарів, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.ст. 662-664 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об'єктивних обставин.

Відповідно до п. 7.1 договору, він набирає чинності в дату набрання чинності та діє до повного виконання сторонами своїх відповідних зобов'язань за цим договором або до 31.12.2018 р., залежно від того, що настане пізніше.

19.06.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торекотранс» (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФЛОРА" (замовник) було укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування вантажів № 19/06-18.

Відповідно до п. 1.1 договору клієнт доручає, а експедитор приймає на себе обов'язки від свого імені та за рахунок клієнта здійснювати транспортно-експедиторського обслуговування вантажів автомобільним транспортом по території України.

26.07.2018 р. як Товариством з обмеженою відповідальністю "ФЛОРА" та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРЕКОТРАНС» було оформлено заявку № 26/07 про надання транспортних послуг згідно договору № 19/06 від 19.06.2018 р.

Відповідно до п. 1.1 заявки, перевізник надає замовнику послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом згідно наступних умов: вантаж, його маса та об'єм: мінеральні добрива 22 т. Пункт розвантаження: с. Антонівка, Вільнянського району, Запорізької області.

На перевезення першої партії товару була оформлена товарно-транспортна накладна № ФЛ-000863 від 27 липня 2018р. Згідно до змісту ТТН: «Вантаж наданий для перевезення у стані, що відповідає правилам перевезень відповідних вантажів...масою брутто, т - Двадцять дві тони нуль кілограм».

Перед передачею товару перевізнику, вага товару була перевірена, оскільки відповідно до умов договору перевезення (п. 4.2) перевізник несе відповідальність за втрату або недостачу вантажу - в розмірі дійсної вартості втраченого або відсутнього товару.

06.03.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФЛОРА" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Самойленко Дмитром Олександровичем було укладено договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом № 06/03-07.

Відповідно до п. 1.1 даного договору замовник надає для перевезення вантажі, а перевізник приймає їх для перевезення в обсязі (вага, кількість) та вартості, що зазначені в транспортних документах на вантаж (товарно-транспортні накладні та/чи накладних на переміщення вантажу).

Так, відповідно до п. 4.4 договору, перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу від повної або часткової втрати, ушкодження чи псування при перевезенні у розмірі фактичної втрати: у разі втрати або нестачі товару - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість.

На перевезення другої партії товару була оформлена товарно-транспортна накладна № ФЛ-000874 від 30 липня 2018р. Згідно до змісту ТТН: «Вантаж наданий для перевезення у стані, що відповідає правилам перевезень відповідних вантажів...масою брутто, т Двадцять дві тони нуль кілограм».

Вказаний товар був поставлений на склад замовника, та прийнятий ним згідно до умов договору без будь-яких зауважень.

Вантаж був поставлений на склад позивача та прийнятий ним згідно до умов договору без будь-яких зауважень, лише 04.10.2018 р. представник відповідача Хоменко А.В. отримав нарочно у позивача товарно-транспортну накладну № ФЛ-000863 від 27 липня 2018р. та № ФЛ-000874 від 30 липня 2018р.

Судом встановлено, що у ТТН № ФЛ-000863 від 27 липня 2018р. та ТТН № ФЛ-000874 від 30 липня 2018р. ТОВ «Лідер» було одноосібно зроблені виправлення від руки, щодо кількості вантажу.

Відповідно до п. 4.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом МФ України від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого в МЮ України від 05.06.1995. за № 168/74, у тексті та цифрових даних первинних документів, облікових регістрів і звітності підчистки і необумовлені виправлення не допускаються.

Відповідно до приписів п. 4.4 зазначеного Положення, виправлення помилки повинно бути обумовлено написом «виправлено» та підтверджено підписами осіб, що підписали цей документ із зазначенням дати виправлення.

Отже у зв'язку з тим, що первинні документи (видаткові накладні та ТТН), були підписані, у тому числі, ТОВ «Флора», а ТТН - і ТОВ «Флора», і перевізником, то будь-які виправлення на цих документах мали бути обов'язково підписані також і цими особами. Оскільки підписи уповноважених осіб ТОВ «Флора» та ТОВ «ТОРЕКОТРАНС» на первинних документах щодо виправлення відсутні, то ці виправлення виходячи з приписів чинного законодавства не мають юридичної сили.

Крім того, позивачем після розвантаження першої партії товару, не було залучено представника ТОВ «Флора» з метою зафіксувати факт недостачі для складання акту про виявлені недоліки товару.

Про недопоставку першої та другої партії товару, по товарно-транспортних накладних № ФЛ-000863 від 27 липня 2018р. та № ФЛ-000874 від 30 липня 2018р. відповідач дізнався лише після отримання від позивача листа, датованого 20.08.2018р.

Відповідно до пояснень сторін та матеріалів справи судом встановлено, що після розвантаження першої та другої партії товару, позивачем не було залучено представника ТОВ «Флора» з метою зафіксувати факт недостачі для складання акту про виявлені недоліки товару.

Акт приймання-передачі по кількості від 30.07.2017 р., на який посилається позивач у своєму позові, не приймається до уваги, оскільки він також складений одноосібно позивачем, без присутності перевізника та представника відповідача.

Позивач не звертався до відповідача з претензією щодо недопоставки товару одразу після його прийняття.

За даними ТТН № ФЛ-000863 від 27 липня 2018р. та № ФЛ-000874 від 30 липня 2018р. вантаж пред'явлено до перевезення у повному обсязі.

Вимога за вих. № 03/20-08 від 20.08.2018 р. щодо повідомлення про недопоставку добрива та повернення коштів за недопоставлений товар - добриво Азофоска (нітроамофоска) NРК 16:16:16 біг-бег 1т у кількості 1,72 тони в сумі 20 554,00 грн. була направлена позивачем відповідачу лише 23.08.2018 року та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначена вище вимога була отримана відповідачем 30.08.2018 р.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів про те, що товар за результатами відносин перевезення вантажу між сторонами позивачу було видано із недостачею, позивач не довів своє порушене право, а тому у позові слід відмовити з цієї підстави.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

В порядку ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 1 762 грн. 00 коп. покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІДЕР", Запорізька область, Новомиколаївський район, с. Веселий Гай до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЛОРА", м. Запоріжжя відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення оформлено та підписано 03.12.2018 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.С. Дроздова