ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року Справа №906/168/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І. , суддя Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання - Рильнику Д.М.

За участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - адвокат ОСОБА_1 (ордер серія ВЛ №031096) від 23.10.2018р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" на рішення господарського суду Житомирської області від 16.08.2018р. по справі №906/168/18

(суддя Лозинська І.В., повний текст рішення складено 23.08.2018 р.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця"

до Державного підприємства "Олевське лісове господарство"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на строні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Реілтранс"

про стягнення 550 699,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 16.08.2018р. у справі №906/168/18 відмовлено у позові Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" до Державного підприємства "Олевське лісове господарство" про стягнення 550699,68 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано суду доказів щодо наявності вини відправника у простої спірних вагонів, а тому підстави для стягнення з відповідача витрат, пов'язаних із затримкою вагонів, відсутні, оскільки вказане затримання було здійснено не з вини відповідача як відправника.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задоволити позов у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що міжнародними та національними нормативно-правовими актами у якості підстав виникнення зобов'язання по сплаті належних залізниці платежів визначаються перешкоди у перевезенні, які не залежать від наявності вини відповідача у затримці вагонів.

Судом першої інстанції було неправильно застосовано § 6 ст. 28, § 1 ст. 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, ст.ст. 119, 120 "Статуту залізниць України", п. 13 "Правил користування вагонами і контейнерами" та п. 8 "Правил зберігання вантажу", у зв'язку з чим суд дійшов помилкового висновку, що відсутність вини відповідача у затримці вагонів виключає передбачені законодавством підстави для стягнення з відповідача платежів за час затримки вагонів.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.09.2018 року поновлено Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Житомирської області від 16.08.2018р. у справі №906/168/18, відкрито апеляційне провадження, зупинено дію рішення господарського суду Житомирської області від 16.08.2018р. у справі №906/168/18, розгляд скарги призначено на 25 жовтня 2018 року.

У відповідності до абз. 3 п. 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Указом Президента України №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Рівненський апеляційний господарський суд та створено Північно-західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку, Волинську, Житомирську, Рівненську та Хмельницьку області, з місцезнаходженням у місті Рівному.

Частиною 6 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

05.10.2018 р. в газеті "Голос України" опубліковано оголошення про початок роботи Північно-західного апеляційного господарського суду.

У відповідності до наказу керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду №992 від 01.10.2018 "Про комісію для передачі судових справ та матеріалів" згідно акта здачі судових справ від 03.10.2018 до Північно-західного апеляційного господарського суду передана апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" на рішення господарського суду Житомирської області від 16.08.2018р. у справі №906/168/18.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №906/168/18 у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І., суддя Тимошенко О.М..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.10.2018 року прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Савченко Г.І., суддя Тимошенко О.М. та призначено її до розгляду на 19 листопада 2018 р.

29.10.2018 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ДП "Олевське лісове господарство" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Сторони процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, однак наданим процесуальним правом апелянт та третя особа не скористалися та в судове засідання своїх повноважних представників не направили.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю представників апелянта та третьої особи

Відповідно до ч.1 ст.270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши в судовому засіданні представника відповідача, дослідивши матеріали справи обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.05.2015 року між Державним територіально - галузевим об'єднанням "Південно - Західна залізниця" (залізниця) та Державним підприємством "Олевське лісове господарство" (вантажовласник/відповідач) укладено договір №ПЗ/ДН-4/15/90/ДНЮ-4 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, за п. 1.1. якого предметом є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за ці послуги. До вказаного договору укладались додатки та додаткові угоди (а. с. 54 - 60 у т.1)

05.06.2015 року між ТОВ "Реілтранс" (замовник), ДП "Український транспортно -логістичний центр" (основний виконавець), ДП "Дарницький вагоноремонтний завод" та ДП "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" (співвиконавці) укладено договір №4216/215-2015 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах (а. с.137-150 у т.1), за п.1.1 якого основний виконавець та співвиконавці зобов'язуються за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у напіввагонах співвиконавців. До вказаного договору укладались додаткові угоди та додатки (а. с.151-174 у т.1).

Так, згідно з додатковою угодою від 01.12.2015 №3 сторони домовились замінити ДП "Український транспортно - логістичний центр", ДП "Дарницький вагоноремонтний завод" та ДП "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" на нову сторону - ПАТ "Українська залізниця" (виконавець) (а. с. 159-174 у т.1).

На виконання п.п.2.2.5 п. 2.5 розділу 2 вказаної додаткової угоди ТОВ "Реілтранс" здійснено попередню оплату за послуги, пов'язані з організацією перевезень вантажу, що переміщувався залізничними вагонами №№60477320, 66939943, 67886481, які замовлені шляхом перерахування коштів у сумах, що відповідають обсягу замовлених послуг.

Після отримання вказаної попередньої оплати ПАТ "Українська залізниця" приступило до надання замовлених ТОВ "Реілтранс" послуг.

20.06.2016 року між ТОВ "Реілтранс" (замовник) та GLOBAL LOGISTICS RAILWAY (клієнт) укладено контракт №2006/16-USD з надання послуг по транспортно - експедиційному обслуговуванню експортно - імпортних та транзитних вантажів (а.с.39-40 у т.2). За вказаним контрактом клієнтом замовлено, а виконавцем надано послуги по транспортно - експедиційному обслуговуванню вантажів у залізничних вагонах №№ 68746254, 60938081, 67886481, 60477320, 66939943.

У червні 2017 року Державним підприємством "Олевське лісове господарство" було оформлено накладні №№ 415562,415570,415588,417758,417766 на відправлення вагонів №№ 68746254, 60938081, 67886481, 60477320, 66939943 зі станцій Олевськ.

З зазначених накладних вбачається, що вагони завантажені вантажем "Деревина паливна у вигляді колод, полін, сучків, в'язанок хмизу або в аналогічних видах" та слідували на станцію ОСОБА_3 Румунська залізниця для вантажоодержувача PPA TIMBER TRADE SRL (а. с. 20-24 у т.1).

16.06.2017 та 19.06.2017 року на станцію Кучурган надійшли заяви Відділу Митного оформлення №2 Митного поста "Кучурган" Одеської митниці ДФС (а. с. 25,26 у т.1) якими вимагалося затримати вагони №№ 60938081, 67886481, 68746254, 60477320, 66939943 з вантажем - деревина паливна, для проведення переогляду, на підставі ч. 5 ст. 338 Митного кодексу України, п.14 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 № 467 та доручення на проведення огляду (переогляду) транспортних засобів комерційного призначення наданого Управлінням Служби безпеки України в Одеській області від 16.06.2017 року № 65/4-5486.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/1008/17 (1-"кс"/522/ 14621/17) від 04.08.2017 року за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄДРДСР за №0000023 від 13.01.2017 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, надано дозвіл старшому слідчому в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 та співробітникам ГВ БКОЗ УСБУ в Одеській області на проведення огляду вантажу, який переміщається, зокрема, у залізничних вагонах відкритого типу №№60938081, 67886481, 68746254 (без зазначення вагонів № № 60477320, 66939943) (а. с. 31 у т.1).

Для засвідчення факту простою вагонів працівниками станції Кучурган складено акти загальної форми № 68 К1 від 16.06.2017 року та № 71 К1 від 19.06.2017 року (а. с. 27 у т.1).

Про факт затримки вагонів, станцією Кучурган повідомлено вантажовідправника через станцію відправлення телеграмами, направленими на його адресу, копії яких є в матеріалах справи (а. с. 30 у т.1).

24.08.2017 року уповноваженими особами правоохоронних органів було проведено огляд вантажу у залізничному вагонів відкритого типу № 60938081 та № 68746254, у ході якого встановлено, що у вагонах переміщується деревина хвойних порід дерев, довжиною колоди до 2 метрів та діаметром, відповідно, від 8 см. до 28 см. та від 10 см. до 32 см., про що свідчить протокол огляду від 24.08.2017 (а. с. 32-34 у т.1).

Листом від 28.08.2017, вих. № 4/125/9 ст. слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Одеській області повідомлено, що за результатами проведення огляду порушень Закону України "Про особливості державного регулювання діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів" № 2860-ІV від 08.09.2005 не встановлено та законні підстави для затримки залізничних вагонів відкритого типу (№№60938081, 67886481,68746254) за вказаними номерами у досудового слідства відсутні (а. с. 35 у т.1).

Час затримки на станції Кучурган вагонів №№68746254, 60938081, 67886481, 60477320, 66939943 зафіксовано у актах загальної форми №135 К1 від 02.09.2017 та № 138 К1 від 02.09.2017 (а. с. 28,29 у т.1).

За час простою вказаних вагонів на станційних коліях відповідачу було нараховано (з ПДВ): плату за користування вагонами у сумі 400 457,04 грн., збір за зберігання вантажу у вагонах у сумі 146 716,56 грн., збір за маневрову роботу у сумі 3 233,28 грн., збір за повідомлення (телеграфне) на суму 292,80 грн. на загальну суму 550 699,68 грн.

З метою досудового врегулювання спору, начальником станції Олевськ було направлено лист - претензія вих. №50, від 03.10.2017, яким заявлено вимогу сплатити належні залізниці платежі (а. с. 36 у т.1).

У відповіді на претензію від 05.10.2017 №723 відповідач повідомив, що у зв'язку з відсутністю його вини у затримці вагонів, вимога щодо оплати нарахованих коштів за затримку (простій) вагонів є безпідставною (а. с. 37 у т.1).

Оскільки відповідач грошових коштів не сплатив, позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача вказані нарахування.

Як вже зазначалося вище, рішенням господарського суду Житомирської області від 16.08.2018р. у справі №906/168/18 відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", суб'єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладання договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладаннядоговору (контракту). Зовнішньоекономічнийдоговір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 306 Господарського кодексу України, перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Частиною 2 ст. 306 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Згідно з ч. 5 ст. 306 Господарського кодексу України, загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань (ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України).

Так, між сторонами у справі виникли правовідносини з надання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу у міжнародному сполученні залізницею та його зберіганням.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про залізничний транспорт", залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв'язки і потреби населення у перевезеннях. Діяльність залізничного транспорту як частини єдиної транспортної системи країни сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України.

Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що підприємства залізничного транспорту у взаємодії з іншими видами транспорту повинні своєчасно і якісно здійснювати перевезення пасажирів і вантажів, забезпечувати безпеку руху, розвивати сферу транспортного обслуговування народного господарства та населення.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про залізничний транспорт", перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Для забезпечення виконання договірних зобов'язань здійснюється перспективне та поточне планування перевезень.

Згідно зі ст. 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року, при відсутності відповідних положень в цій Угоді, застосовується національне законодавство тієї країни, в якій повноважна особа реалізовує свої права.

У відповідно до § 6 ст. 28 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року, якщо перешкода до перевезення вантажу або його видачі виникла по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Згідно з § 1 ст. 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року, перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника.

Згідно з ч. 1 ст. 119 Статуту залізниць України, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

У відповідності до ч. 2 ст. 119 Статуту залізниць України, зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства.

За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Частиною 3 ст. 119 Статуту залізниць України встановлено, що зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Згідно з ч. 1 ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

У відповідності до ч. 4 ст. 129 Статуту залізниць України, в усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу, і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Частиною 5 ст. 129 Статуту залізниць України встановлено, що порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Згідно з п. 5 Правил зберігання вантажів (статті 12, 46 Статуту) №644 від 21.11.2000, якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

У відповідності до п. 8 Правил зберігання вантажів №644 від 21.11.2000, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). Термін безоплатного зберігання обчислюється при затримці - з моменту затримки.

Пунктом 9 Правил зберігання вантажів №644 від 21.11.2000 встановлено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Згідно з п. 2 Правил користування вагонами і контейнерами №113 від 25.02.1999 року, за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату.

У відповідності до п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами №113 від 25.02.1999 року, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Пунктом 13 Правил користування вагонами і контейнерами №113 від 25.02.1999 року встановлено, що плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Згідно з п. 1 Правил складання актів №334 від 28.05.2002 року, при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6).

Відповідно до п. 3 Правил складання актів, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, затримки вагонів на станції призначення з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства.

Враховуючи вищевикладене, належними і допустимими доказами на підтвердження факту настання відповідної події, а саме затримки вагонів на станції, є акти загальної форми.

Як вже зазначалося вище, для засвідчення факту простою вагонів працівниками станції Кучурган складено акти загальної форми № 68 К1 від 16.06.2017 року та № 71 К1 від 19.06.2017 року.

Про факт затримки вагонів, станцією Кучурган повідомлено вантажовідправника через станцію відправлення телеграмами, направленими на його адресу, копії яких є в матеріалах справи.

24.08.2017 року уповноваженими особами правоохоронних органів було проведено огляд вантажу у залізничному вагонів відкритого типу №60938081 та №68746254, у ході якого встановлено, що у вагонах переміщується деревина хвойних порід дерев, довжиною колоди до 2 метрів та діаметром, відповідно, від 8 см. до 28 см. та від 10 см. до 32 см., про що свідчить протокол огляду від 24.08.2017 (а. с. 32-34 у т.1).

Листом від 28.08.2017, вих. № 4/125/9 ст. слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Одеській області повідомлено, що за результатами проведення огляду порушень не встановлено та законні підстави для затримки залізничних вагонів відкритого типу (№№60938081, 67886481,68746254) за вказаними номерами у досудового слідства відсутні (а. с. 35 у т.1).

Час затримки на станції Кучурган вагонів №№68746254, 60938081, 67886481, 60477320, 66939943 зафіксовано у актах загальної форми №135 К1 від 02.09.2017 та №138 К1 від 02.09.2017 (а. с. 27,29 у т.1).

З акту загальної форми про затримку вагонів ГУ-23 №68 К1 від 16.06.2017р. вбачається, що вагони №№6481 затримані згідно ст.338 ч.5 МКУ Постанови КМУ від 23.05.2012 №467 п.14 та проведений огляд рухомого складу комерційного призначення слідчим УСБУ в Одеській області.

В доповнення до акту загальної форми №68 К1 складений акт загальної форми №135 К1 від 02.09.2017 про закінчення затримки даного вагону. Час затримки вагону згідно акту склав 1873 годин 00 хвилин. (78 діб).

Згідно таблиці 1 пункту 1 розділу V Збірника тарифів ставка плати на 1 вагон з урахуванням коефіцієнту згідно телеграми №00018/ЦМ від 29.04.2016 складає: 206,20 грн. х 2,302, а тому плата за користування затриманих вагонів №№6481 складає 244 092,96грн. (1 873 - 45x16 + 206,2 x 2,302 = 67 803,60 x 3 = 203410,80 грн. (з ПДВ 244092,96 грн).

Згідно пункту 8 розділу 7 частини 1 Правил, пункту 2 розділу III Збірника тарифів був нарахований збір за зберігання вантажу у вагонах.

Вагони простоювали 78 діб, при цьому збір за зберігання вантажу у вагоні складає 66032,40 грн (з ПДВ), а саме: 4 грн (ставка згідно пункту 2.1 розділу ІІІ Збірника тарифів) х 78 діб х101т х 2,302 (коефіцієнт згідно телеграми №00018/ЦМ від 29.04.2016) = 72 540,60 грн. (з ПДВ 87 048,72 грн).

Згідно пункту 1.8 розділу III Збірника тарифів з дами вагонами проводилась маневрова робота по переставлянню вагонів локомотивом залізниці, за маневрову роботу нараховується збір у розмірі 292,60 грн за кожні півгодини роботи локомотива з урахуванням коефіцієнту згідно телеграми №00018/ЦМ від 29.04.2016 складає: 292,60 грн. х 2,302.

Плата за виконання маневрової роботи складає 1 616,64 грн (з ПДВ), а саме: 292,6 х 2,302 = 673,60 х 2 = 1 347,20 грн. (з ПДВ 1 616,64 грн.).

Згідно пункту 10 таблиці 3 розділу III Збірника тарифів працівниками станції надавалась довідка повязана з перевезенням вантажу та проведенням розрахунків, дана телеграфом у розмірі 53,00 грн.

За відправку з урахуванням коефіцієнту згідно телеграми №00018/ЦМ від 29.04.2016 складає: 53,00 грн. х 2,302 = 122 грн. (з ПДВ 146 грн.).

Враховуючи вище викладене, позивачем за затримання на станції Кучурган вагонів №№6481, нараховано 332 904,72 грн.

З акту загальної форми про затримку вагонів ГУ-23 №71 К1 від 19.06.2017р. вбачається, що вагони №№60477320, 66939943 затримані згідно ст.338 ч.5 МКУ Постанови КМУ від 23.05.2012 №467 п.14 та проведений огляд рухомого складу комерційного призначення слідчим УСБУ в Одеській області.

В доповнення до акту загальної форми №71 К1 складений акт загальної форми №138 К1 від 02.09.2017 про закінчення затримки даного вагону. Час затримки вагону згідно акту склав 1 801 годин 00 хвилин (75 діб).

Згідно пункту 3 розділу V Збірника тарифів для визначення часу користування вагонами, затримка склала 1801 години 00 хвилин.

Згідно таблиці 1 пункту 1 розділу V Збірника тарифів ставка плати на 1 вагон з урахуванням коефіцієнту згідно телеграми №00018/ЦМ від

29.04.2016 складає: 206,20 грн. х 2,302.

Плата за користування затриманих вагонів №№60477320, 66939943 складає 350837,04 грн. (1801- 45x16 + 206,2 x 2,302 = 65151,70 x 2 = 130303,40 грн. з ПДВ 156 364,08 грн).

Згідно пункту 8 розділу 7 частини 1 Правил , пункту 2 розділу ІІІ Збірника тарифів був нарахований збір за зберігання вантажу у вагонах. Вагони простоювали з вини клієнта 75 діб, при цьому збір за зберігання вантажу у вагоні складає 141236,04 грн (з ПДВ), а саме: 4 грн ( ставка згідно пункту 2.1 розділу III Збірника тарифів) х 75діб х72т х 2,302 (коефіцієнт згідно телеграми №00018/ЦМ від 29.04.2016) = 49723,20 грн.з ПДВ 59 667,84 грн).

Згідно пункту 1.8 розділу III Збірника тарифів з дами вагонами проводилась маневрова робота по переставлянню вагонів локомотивом залізниці, за маневрову роботу нараховується збір у розмірі 292,60 грн за кожні півгодини роботи локомотива з урахуванням коефіцієнту згідно телеграми №00018/ЦМ від 29.04.2016 складає:292,60 грн. х 2,302.

Плата за виконання маневрової роботи складає 1 616,64 грн. (292,6 грнх2,302=673,60 грн. х 2 = 1 347,20 з ПДВ 1 616,64 грн).

Згідно пункту 10 таблиці 3 розділу III Збірника тарифів працівниками станції надавалась довідка повязана з перевезенням вантажу та проведенням розрахунків, дана інформація була надана телеграфом у розмірі 53,00 грн за відправку з урахуванням коефіцієнту згідно телеграми №00018/ЦМ від 29.04.2016 складає: 53,00 грн. х 2,302.

Плата за телеграфний збір склала 292,80 грн (53,00 грн х 2,302 = 122,00 грн. з ПДВ 146,40 грн).

Враховуючи вище викладене, позивачем за затримання на станції Кучурган вагонів №№ 60477320, 66939943, нараховано 217 794,96 грн.

Таким чином загальна сума недоотриманих платежів нарахованих по вагонам №№68746254, 60938081, 67886481, 60477320, 66939943 становить 550 699,68 грн.

З вище викладеного вбачається що позивачем на підставі актів загальної форми, складених по факту надання додаткових послуг відповідачу стосовно його вантажів, розраховано вартість наданих послуг по кожному з вагонів, зокрема нараховані додаткові збори відповідачу за користування вагонами, маневрову роботу, зберігання вантажу, надання інформації про вантажні роботи (телеграми та повідомлення).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у статті 121 Статуту залізниць та пункті 16 Правил користування вагонами і контейнерами визначені підстави для звільнення вантажовідправника, вантажоотримувача від плати за користування вагонами і контейнерами, до яких віднесено 1) стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під'їзних коліях, а також стихійне лихо або аварія на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; 2) подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність; 3) затримка прийняття залізницею вагонів, які пред'явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці.

При цьому, здійснення митних процедур чи здійснення огляду за вказівкою Служби безпеки України, не входять до цього переліку та не є підставою для звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами.

Докази існування передбачених законодавством підстав для звільнення вантажовласника (відповідача) від плати за користування вагонами в матеріалах справи відсутні.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 5.15. роз'яснення Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів" від 29.05.2012 року №04-5/601, плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватися лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Вище викладене свідчить, що у якості підстав виникнення зобов'язання по сплаті належних залізниці платежів визначаються перешкоди у перевезенні, які не залежать від залізниці, а виникнення обов'язку відповідача сплатити за простій вагонів не залежить від наявності чи відсутності його вини.

А тому, висновок суду першої інстанції про те, що правові підстави для стягнення з відповідача витрат пов'язаних із затримкою спірних вагонів відсутні, оскільки затримку вагонів було здійснено не з вини відповідача в даному випадку, колегія суддів вважає безпідставним.

Враховуючи, що відповідач не здійснив відповідні розрахунки на момент звернення позивача з позовом до господарського суду Житомирської області, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" про стягнення з відповідача нарахованих платежів за час затримки вагонів у розмірі 500 699,68 грн., а також апеляційна скарга підлягають задоволенню.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем до суду першої інстанції було подано заяву про застосування строку позовної давності, яку судом першої інстанції не було розглянуто у зв'язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

З матеріалів справи вбачається, що в обгрунтування вище зазначеної заяви відповідач посилався на закінчення строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення плати за користування вагонами та інших платежів, у зв'язку з тим, що до спірних правовідносин в частині визначення строків позовної давності підлягають застосуванню приписи ч.5 ст.315 ГК України, згідно якої для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк, який на думку відповідача завершився 17.12.2017 року та 20.12.2017 року, оскільки його слід обраховувати саме від дати складання актів загальної форми № 68 К1 від 16.06.2017 року та № 71 К1 від 19.06.2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Державного підприємства "Олевське лісове господарство" 500 699,68 грн. 23.03.2018 року.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Статтею 926 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність, порядок пред'явлення позовів у спорах, пов'язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Враховуючи вимоги Закону України "Про приєднання України до Протоколу від 03.06.1999 року, що стосується змін Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ) від 09.05.1980 року" та те, що Україна приєдналася 05.06.1992 року до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року, при вирішенні спорів, пов'язаних з перевезенням вантажів у міжнародному залізничному сполученні, необхідно враховувати приписи Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Конвенції про міжнародні залізничні перевезення.

Статтею 48 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (в редакції, чинній від 16.10.2015; дата набрання чинності для України 01.07.2016), яка врегульовує позовну давність, не містить положень про строки давності щодо подання залізницею позовів до вантажовідправників.

У відповідності до § 1 та § 2 статті 48 Єдиних правил до договору про міжнародні залізничні перевезення вантажів (додаток B до Конвенції про міжнародні залізничні перевезення від 9 травня 1980 року) строк давності позовів, які ґрунтуються на договорі перевезення, закінчується через один рік. Строк давності починається: a) стосовно відшкодування повної втрати вантажу - з тридцятого дня після закінчення строку доставки; b) стосовно відшкодування часткової втрати, пошкодження або прострочення доставки - з дня видачі вантажу; c) у решті випадків - з дня, коли можуть бути пред'явлені позови. День, зазначений як початок відліку строку давності, ніколи не включається до строку.

Колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин, що виникли між сторонами у даній справі, які пов'язані з перевезенням вантажу відповідача у міжнародному сполученні (зі станції Олевськ до місця призначення: ст. Галац Ларга Румунська залізниця) має застосовуватися однорічна позовна давність за правилами § 1 та § 2 статті 48 Єдиних правил до договору про міжнародні залізничні перевезення вантажів (додаток B до Конвенції про міжнародні залізничні перевезення від 9 травня 1980 року), а не шестимісячний строк, передбачений статтею 137 Статуту залізниць та частиною п'ятою статті 315 ГК України.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з тим, частиною 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено право суду апеляційної інстанції не обмежуватися доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вище викладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Житомирської області від 16.08.2018р. по справі №906/168/18, є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи і вимогам закону, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" слід задоволити та стягнути з Державного підприємства "Олевське лісове господарство" 550 699,68 грн., в тому числі: 400 457,04 грн. - збір за користування вагонами, 146 716,56 грн. - збір за зберігання вантажу у вагонах, 3 233,28 - збір за проведення маневрової роботи, 292,8 грн. з збір за повідомлення телеграфом.

За приписами ст. 129 ГПК України, колегією суддів, у зв'язку із скасуванням рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги, здійснено перерозподіл судових втрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" на рішення господарського суду Житомирської області від 16.08.2018р. по справі №906/168/18 задоволити.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 16.08.2018р. по справі №906/168/18 скасувати.

3. Прийняти нове рішення:

Позов Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" задоволити.

Стягнути з Державного підприємства "Олевське лісове господарство" () на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" () 550 699,68 грн. та 8 261 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Державного підприємства "Олевське лісове господарство" () на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" () 12 392 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказів доручити господарському суду Житомирської області.

5. Справу №906/168/18 повернути до господарського суду Житомирської області

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "22" листопада 2018 р.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Тимошенко О.М.