ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2018 р. Справа№ 10/029-12

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №310/07 від 21.08.2018 (вх. №09.1-04.2/167/18 від 12.10.2018) Регіонального офісу водних ресурсів річки Рось на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.07.2018

за заявою Регіонального офісу водних ресурсів річки Рось про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання

у справі №10/029-12 (суддя - Саванчук С.О.)

за позовом Регіонального офісу водних ресурсів річки Рось

до Фізичної особи-підприємця Лисюка Сергія Дмитровича

про розірвання договору та стягнення 14 530, 50 грн

за участю представників учасників справи:

від позивача - не з'явились

від відповідача - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Басейнове управління водних ресурсів річки Рось (після зміни назви - Регіональний офіс водних ресурсів річки Рось) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Лисюка Сергія Дмитровича про розірвання договору та стягнення 14 530,50 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 29.05.2012 позовні вимоги задоволено частково; розірвано договір №29 про спільну діяльність по обслуговуванню та ремонту сільськогосподарської техніки від 14.08.2008, що укладений між Білоцерківським міжрайонним управлінням водного господарства, правонаступником якого є Басейнове управління водних ресурсів річки Рось (позивач у справі), та Фізичною особою-підприємцем Лисюком С.Д.; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Лисюка С.Д. на користь Басейнового управління водних ресурсів річки Рось 15213,00 грн. заборгованості, 931,78 грн пені; в частині стягнення 2281,62 грн пені відмовлено; зобов'язано Фізичну особу-підприємця Лисюка С.Д. звільнити нежитлове приміщення за адресою: Київська область, Тетіївський район, вул. Плоханівська, 33-А; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Лисюка С.Д. в доход Державного бюджету України 2483,21 грн судового збору; стягнуто з Басейнового управління водних ресурсів річки Рось в доход Державного бюджету України 199,29 грн судового збору.

03.07.2012 Господарським судом Київської області на виконання рішення видано відповідні накази.

19.07.2018 до Господарського суду Київської області надійшла заява Басейнового управління водних ресурсів річки Рось (після зміни назви - Регіональний офіс водних ресурсів річки Рось) про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Ухвалою Господарського суду Київської області у справі №10/029-12 від 30.07.2018 в задоволенні заяви Басейновому управлінню водних ресурсів річки Рось (після зміни назви - Регіональний офіс водних ресурсів річки Рось) про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання у справі №10/029-12 відмовлено.

Не погодившись з даною ухвалою, позивач - Басейнове управління водних ресурсів річки Рось, 21.08.2018 подав до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу №310/07 від 21.08.2018, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 30.07.2018у справі №10/029-12 та прийняти нове рішення, яким зобов'язати Господарський суд Київської області поновити строк для пред'явлення судового наказу від 03.07.2012 до примусового виконання. Одночасно скаржником було заявлено клопотання про поновлення процесуального строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала постановлена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи. Так, апелянт стверджує, що місцевим господарським судом не надано оцінку доводам стягувача про те, що попередній юрисконсульт не подав повторно наказ до виконання, а новий юрист не знав про існування повернутого виконавчого документа стягувачу. При цьому, за твердженнями позивача, у випадку належного виконання попереднім співробітником свого обов'язку з передачі усіх справ, новий юрист міг би повторно пред'явити його до виконання в межах, встановленого законом строку.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2018 колегією суддів у складі: головуючий суддя Коротун О.М., судді: Сулім В.В., Гаврилюк О.М., апеляційну скаргу Басейнового управління водних ресурсів річки Рось на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.07.2018 у справі №10/029-12 залишено без руху на підставі ст. ст. 174, 260 ГПК України у зв'язку з несплатою судового збору за подання апеляційної скарги та відсутністю належних доказів надіслання копії апеляційної скарги відповідачу. Встановлено Басейновому управлінню водних ресурсів річки Рось строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, шляхом подання до суду відповідної заяви та доказів.

До Київського апеляційного господарського суду від учасників справи відзивів, пояснень, заяв та клопотань не надходило.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

За актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу №10/029-12 та апеляційну скаргу передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2018 справа та апеляційна скарга №310/07 від 21.08.2018 (вх. №09.1-04.2/167/18 від 12.10.2018) Басейнового управління водних ресурсів річки Рось на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.07.2018 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Дідиченко М.А., суддів Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

12.10.2018 головуючим суддею Дідиченко М.А. заявлено самовідвід від розгляду даної справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2018 самовідвід головуючого судді Дідиченко М.А. від розгляду апеляційної скарги Басейнового управління водних ресурсів річки Рось на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.07.2018 по справі № 10/029-12 задоволено. Матеріали справи №10/029-12 передано для визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2018 справа та апеляційна скарга №310/07 від 21.08.2018 (вх. №09.1-04.2/167/18 від 12.10.2018) Басейнового управління водних ресурсів річки Рось на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.07.2018 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

11.10.2018 до Київського апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків допущених при поданні апеляційної скарги, яке згідно Акту прийняття-передачі додаткових документів до апеляційної скарги від 11.10.2018 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою від 24.10.2018 справу №10/029-12 прийнято до провадження Північним апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я. Замінено Басейнове управління водних ресурсів річки Рось на Регіональний офіс водних ресурсів річки Рось у зв'язку зі зміною назви; поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 30.07.2018. Відкрито апеляційне провадження Північним апеляційним господарським судом за апеляційною скаргою №310/07 від 21.08.2018 (вх. №09.1-04.2/167/18 від 12.10.2018) Регіональний офіс водних ресурсів річки Рось на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.07.2018 у справі №10/029-12. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а учасникам справи - для подання заяв, клопотань, пояснень, протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Справу №10/029-12 призначено до розгляду на 21.11.2018.

Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 263 ГПК України, та не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Представники сторін в судове засідання 21.11.2018 не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про що свідчать залучені до матеріалів справи повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно яких стягувач отримав ухвалу суду 31.10.2018, а боржник - 27.10.2018. Клопотань та заяв до початку судового розгляду справи від даних учасників справи не надходило, про поважність причин неприбуття в судове засідання стягувачем та боржником не повідомлялось.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Частиною 12 статті 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що явка представників учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 42 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Північний апеляційний господарський суд, з огляду на необхідність дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, дійшов висновку про можливість здійснення розгляду справи в апеляційному порядку за відсутності представників сторін.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ст. 273 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, тоді як, відкладення розгляду справи згідно ч. 2 ст. 202 ГПК України можливе лише в межах визначених законом строків.

Північний апеляційний господарський суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх представників учасників провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 116 ГПК України (в редакції, чинній на час звернення стягувача з заявою про відкриття виконавчого провадження), виконання рішення господарського суду проводиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно із ст. 120 ГПК України (в редакції, чинній на момент звернення стягувача з заявою про відкриття виконавчого провадження) у разі втрати наказу господарський суд може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання судового рішення у справі № 10/029-12 Господарським судом Київської області 03.07.2012 видані накази, які були пред'явлені стягувачем до виконання у Відділ державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції.

25.07.2012 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП №33566295 з виконання наказу Господарського суду Київської області від 03.07.2012 №10/029 (а.с. 112 том І).

02.11.2012 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції складено акт опису й арешту майна, яким описано і накладено арешт на транспортний засіб ГАЗ-3307, державний номер НОМЕР_1 (а.с.113-116 том І).

22.08.2013 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції винесено постанову про звільнення майна з під арешту та знято арешт з транспортного засобу ГАЗ-3307, державний номер НОМЕР_1 (а.с.117-118 том І).

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції ВП № 3356629 від 25.06.2014, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999, виконавчий документ повернуто стягувачу у зв'язку відсутністю у боржника майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (в редакції, чинній на час прийняття постанови від 25.06.2014), повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Статтею 22 названого Закону унормовано, що виконавчі документи (накази) можуть бути пред'явлені до виконання протягом року.

Згідно ст. 23 названого Закону строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, у разі пред'явлення виконавчого документа до виконання. Частковим виконанням рішення боржником; наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення; після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується; у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

З урахуванням чинних на час повернення стягувачу наказу норм закону, судова колегія встановила, що річний строк пред'явлення виконавчого документу до виконання сплив 25.06.2015 року.

19.07.2018 Басейновим управлінням водних ресурсів річки Рось (після зміни назви - Регіональний офіс водних ресурсів річки Рось) подано до місцевого господарського суду заяву про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Обґрунтовуючи поважність пропуску строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання, стягувач вказує на те, що у зв'язку із зміною юрисконсульта позивачем встановлено наявність вказаного виконавчого провадження лише у листопаді 2016, а попередній юрист повторно не подав наказ у встановлені законом строки до органу державної виконавчої служби. Крім того, попереднім юрисконсультом не було передано виконавчий документ новому юристу.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання у зв'язку з відсутністю поважних причин пропуску відповідного строку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 329 ГПК України (в редакції, чинній на час звернення стягувача із даною заявою) у разі пропуску строку для пред'явлення судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

З правової конструкції вказаної норми процесуального закону слідує, що пропущений строк для пред'явлення наказу до виконання може бути відновлено з причин, визнаних господарським судом поважними.

Вказана норма пов'язує можливість відновлення процесуального строку з обов'язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Це стосується й тих випадків, коли таке відновлення здійснюється з ініціативи господарського суду, що має зазначити відповідну причину (причини) в судовому рішенні, в якому йдеться про відновлення строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього.

Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку та наявності обставин, які об'єктивно перешкоджали стягувачу реалізувати своє право на пред'явлення наказу до виконання протягом законодавчо встановленого терміну.

При цьому, норми Господарського процесуального кодексу України не пов'язують право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто, у кожному випадку, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, підлягають оцінці доводи, що наведені на обґрунтування заяви про його відновлення, та представлені на їх підтвердження докази.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому, доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору.

Таким чином, при розгляді заяви про відновлення процесуального строку заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку з поданням відповідних доказів.

При цьому, причини поважності пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин, наданих доказів за правилами ст. 86 ГПК України, якою передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, стягувачем у встановлені законом строк дій щодо повторного пред'явлення наказу не здійснювались.

При цьому, зміна юрисконсульта та ненадання новому співробітнику повернутого виконавчою службою наказу (за двадцять днів до закінчення його строку пред'явлення) не є об'єктивними причинами, які унеможливили виконання судового рішення у даній справі у передбачений законом строк.

Натомість, як вірно зауважив місцевий господарський суд, начальником управління (стягувача) Бабій П.О., який і на даний час займає вказану посаду, направлявся органу державної виконавчої служби лист № 206/07 від 26.06.2014 стосовно неповного виконання судового рішення згідно наказу. Тобто він був поінформований про стан справ з виконання вказаного наказу.

Судова колегія критично оцінює доводи апелянта щодо зміни штату юрисконсультів стягувача, оскільки наведене стосується виключно організації скаржником власної внутрішньої діяльності, а відсутність контролюючих дій з боку керівника Регіональної філії щодо належної передачі справ від одного співробітника іншому не може свідчити про непереборність обставин, яка унеможливлювала пред'явлення наказу. Тобто пропуск строку на пред'явлення виконавчого наказу до виконання повністю залежав від суб'єктивного волевиявлення скаржника, а відтак зазначені обставини не можуть бути визнані поважними в контексті приписів ст. 329 ГПК України.

Крім того, апеляційна інстанція вважає за необхідне зазначити, що стягувач у своїй заяві визнає факт встановлення наявності невиконаного судового рішення ще у листопаді 2016, тоді як, заява про поновлення строку подана в липні 2018. Доводів в обґрунтування поважності пропуску строку у вказаний період стягувачем взагалі не наведено.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Місцевим господарським судом підставно зазначено, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі "Шевченко О. проти України", заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007, та "Трух проти України" (ухвала), заява № 50966/99, від 14.10.2003).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для поновлення строку для пред'явлення до виконання наказу відсутні, оскільки із матеріалів справи не вбачається поважності причин такого пропуску, у зв'язку з чим, заява позивача про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання правомірно була залишена без задоволення судом.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви про поновлення строку пред'явлення виконавчого документа.

Посилання стягувача на практику Європейського суду щодо обов'язковості судового рішення та необхідності його виконання, відхиляються судовою колегією, оскільки строки отримання стягувачем коштів за судовим наказом не є абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження». Разом з цим, поновлення строку пред'явлення наказу до виконання поставлено в залежність від поважності причин пропуску такого строку, що у даній справі ані судом першої інстанції, ані апеляційним господарським судом не було встановлено.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Таким чином, доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з'ясування усіх обставин справи не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Господарського суду міста Києва від 30.07.2018, відповідає загальним вимогам, встановленим статтями 234, 329 ГПК України, а тому правових підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. Апеляційна скарга Регіонального офісу водних ресурсів річки Рось на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.07.2018 підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-255, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Регіонального офісу водних ресурсів річки Рось на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.07.2018 у справі № 10/029-12 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 30.07.2018 у справі № 10/029-12 залишити без змін.

3. Справу № 10/029-12 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст складено 22.11.2018