РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.12.2018Справа № 910/13357/18
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Марсєл Енерджі Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укренерджи"

про зобов'язання передати неотриманий товар

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Марсєл Енерджі Україна" до товариства з обмеженою відповідальністю "Укренерджи" про зобов'язання передати неотриманий товар.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.12.2017 року між сторонами укладено договір поставки нафтопродуктів №19/12/17-1.

На виконання умов договору позивачем сплачено 18 272 346,26 грн. за поставку 699 937 кг дизельного палива Євро, літнє сорт С, екологічно класу К5 (ДТ-Л-К5). Проте, в порушення умов договору, відповідачем поставлено товар у кількості 692 954 кг.

У зв'язку з чим, позивач звернувся в суд з вимогою про зобов'язання відповідача передати на користь позивача кількість неотриманого товару у розмірі 6 983 кг нафтопродуктів загальною вартістю 183 303,75 грн.

З огляду на ціну позову та незначну складність справи, спір підлягає вирішенню в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

01.11.2018 року через канцелярію суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому вказує, що спір між ТОВ «Укренерджи» та ТОВ «Марсєл Енерджи Україна» з тих самих підстав вже був розглянутий судами в рамках справи № 910/361/18.

15.11.2018 року через канцелярію суду представник позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву та клопотання про поновлення строку. В обґрунтування клопотання про поновлення строку позивачем зазначено, що даний строк пропущено з незалежних від нього причин, а саме через надання декретної відпустки особі яка займалася веденням справи. Так, на підтвердження даного факту надано копії заяви ОСОБА_2 від 10.10.2018 року та наказу №7-В від 10.10.2018 року про надання відпустки по вагітності та пологам Ржавської.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Проте, як вбачається з позовної заяви від 02.10.2018 року від імені товариства з обмеженою відповідальністю "Марсєл Енерджі Україна" вона підписана представником за довіреністю б/н від 02.10.2018 року ОСОБА_3.

А також, доказів того, що веденням даної справи займалася саме ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

З огляду на вищезазначене, суд не знаходить причини пропуску строку поважними, а відтак суд відмовляє позивачу у поновленні строку для подання відповіді на відзив.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

19.12.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Марсєл Енерджі Україна" (далі по тексту - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укренерджи" (далі по тексту - відповідач, постачальник) укладено Договір №19/12/17-1 поставки нафтопродуктів (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п.1.1. Договору) Постачальник зобов'язується передати, а Покупець прийняти та оплатити нафтопродукти, скраплений газ (надалі - "Товар") на базисі поставки, в кількості, в асортименті, за цінами та термінами поставки відповідно до умов Договору та Додатків до нього, які є невід'ємною частиною Договору.

Згідно з пунктом 3.4. Договору зобов'язання Постачальника по поставці Товару в рамках цього Договору виникає тільки після підписання Сторонами відповідного Додатку до цього Договору, в якому Сторони фіксують конкретний обсяг партії Товару.

19.12.2017 року на виконання вищевказаних умов договору між сторонам укладено Додаток №1 до Договору, відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов'язується передати у власність, а Покупець прийняти Товар та оплатити за ціною і в обсягах, наведених у таблиці:

Найменування ТоваруКількість (т) +/-15%Умови поставкиЦіна без ПДВ (грн./т)Вартість без ПДВ (грн)
Паливо дизельне ЄВРО, літнє, сорт С екологічного класу К5 ДТ- Л-К5 (згідно ДСТУ 7688:2015, ЕН590:2009) Код УКТ ЗЕД 700,00СРТ-ст. Бровари ПЗЗ21 875,0015 312 500,0 0
Разом без ПДВ, грн.15 312 500,00
ПДВ, грн.3 062 500,00
Разом з ПДВ, грн.18 375 000,00
Відповідно до пункту 5.1. Договору поставка Товару, може здійснюватися в порядку і в терміни, передбачені в Додатках до цього Договору, на наступних базисах поставки:

a) FCA естакади наливу на території, зазначеної у відповідному Додатку до цього Договору;

б) CPT станція або пункт призначення Покупця, зазначені у відповідному Додатку до цього Договору.

Згідно з пунктом 5.1.1. Договору у тлумаченні базисів поставки Товару за цим Договором мають силу Міжнародні правила тлумачення комерційних термінів "ІНКОТЕРМС" в редакції 2010 року, в частині, що не суперечить цьому Договору та Додатків до нього.

У відповідності до зазначених пунктів, сторони у Додатку №1 визначили базисом поставки CPT ("ІНКОТЕРМС" в редакції 2010 року) до станції Бровари ППЗ.

Відповідачем позивачу виставлено рахунок на оплату №5 від 19.12.2017 року на суму 18 373 346,26 грн. (з ПДВ), який позивачем оплачено, що підтверджується платіжним дорученням №2185 від 19.12.2017 року на суму 18 373 346,26 грн.

20.12.2017 року, на виконання зобов'язань за Договором та Додатком №1, відповідачем товар доставлений до станції відправлення (Хутір-Михайлівський) та прийнятий залізницею для його подальшого проходження до пункту призначення (Бровари), що підтверджується Залізничною накладною від 20.12.2017 року.

Окрім того, відповідно до вищевказаної залізничної накладної маса переданого вантажу становить 699 937,00 кг., що було визначено шляхом заміру.

Між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вектор-Віто" укладено договір на охорону та супровід вантажу №02/17-АБ від 10 квітня 2017 року та Договір про надання інформації з визначення маси вантажу № 03/17-АБ від 10 квітня 2017 року.

20.12.2017 року на станції залізничного відправлення Хутор-Михайлівський Товариством з обмеженою відповідальністю "Вектор-Віто" здійснено заміри Товару у цистернах та прийнято під охорону про, що було складено відповідний Акт замірів.

21.12.2017 року Позивач звернувся із заявкою на проведення експертизи по визначенню кількості Товару до Президента Київської-Торгово-промислової палати ОСОБА_4

За послуги по проведенню експертизи по визначенню кількості Товару Позивачем сплачено 10 962,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 2195 від 21 грудня 2017 року.

23.12.2017 року Товар прибув до станції призначення (Київська область, місто Бровари, вулиця Олега Онікієнка 131 - нафтобаза). В той же день встановлено невідповідність кількості нафтопродуктів у цистернах від заявленої кількості нафтопродуктів про, що свідчить акт експертизи №И-2125 від 23 грудня 2017 року, який було складено у присутності уповноважених осіб Київської Торгово-промислової палати, представника нафтобази та представника Позивача.

За результатами складеного акту недостача склала 6,983 тон нафтопродуктів на загальну суму 183 303,75 грн. з ПДВ.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на недостачу товару, яку відповідач зобов'язався поставити відповідно до Договору та Додатку №1 у розмірі 6,983 тон нафтопродуктів на загальну суму 183 303,75 грн. з ПДВ., а тому позивач просить суд зобов'язати відповідача передати на користь позивача кількість недотриманого товару у розмірі 6 983 кг нафтопродуктів загальною вартістю 183 303,75 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2018 у справі № 910/361/18 у задоволенні позовних вимог ТОВ «Марсєл Енерджи Україна» про стягнення із ТОВ «Укренерджи» 183 303,75 грн. у зв'язку із непоставкою 6,983 тон нафтопродуктів за договором поставки нафтопродуктів №19/12/17-1 від 19.01.2017 - відмовлено повністю. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем належним чином було доведено виконання умов договору поставки нафтопродуктів № 19/12/17-1 від 19.01.2017 року. Крім того, суд першої інстанції зазначив те, що позивачем не було доведено направлення відповідачу претензії, передбаченої п. 6.6. договору поставки нафтопродуктів № 19/12/17-1 від 19.01.2017. Вищевказане судове рішення було залишено без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2018.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 30.08.2018 ТОВ «Марсєл Енерджи Україна» відмовлено у відкритті касаційного провадження щодо оскарження вищевказаних судових рішень.

Водночас, позовними вимогами у даній справі є зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "Укренерджи" передати на користь позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Марсєл Енерджі Україна" кількість недотриманого товару у розмірі 6 983 кг нафтопродуктів загальною вартістю 183 303,75 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2018 у справі № 910/361/18, що залишено без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2018 встановлено, що з огляду на умови п. п. 5.2.,6.4. договору та залізничної накладної і видаткової накладної від 20.12.2017 відповідач виконав взяті на себе зобов'язання щодо поставки товару.

Крім того, судом першої інстанції вказано, що додатком №1 сторони визначили кількість товару, що буде поставлений - 700 тонн палива, а також межі граничних допустимих показників похибки, а саме +/-15% від визначеної кількості товару.

Обсяг недопоставленого товару за твердженнями позивача складає 6,983 тонни палива, що являє собою менше 1% від загальної суми поставленого палива та в розумінні пункту 3.5. договору вважається поставкою товару належної кількості. Як наслідок - виключає можливість будь-яких претензій з боку позивача.

Таким чином на час розгляду даної справи судами уже було вирішено спір між тими самими сторонами та із тих самих підстав, які заявлені позивачем у рамках справи №910/13357/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 191-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання.

Таким чином, оскільки судові рішення є обов'язковими до виконання, вони вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 р. №01-8/1427).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, зважаючи на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову.

Відповідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір за розгляд даної справи покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 119, 126, 129, 145, 233, 236-241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий