ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2733/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Медхауз Свіс ГМБХ" (49027, місто Дніпро, вул. Січеславська набережна, 53)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Феліта" (61166, місто Харків, пр-т. Науки, буд. 22А, кім. 68)
про стягнення 8.787,07грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1;

відповідача ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

03.10.2018 ТОВ "Медхауз Свіс ГМБХ" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "Феліта" в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 3.676,31грн., 2.678,88грн. - 30% річних, 2.431,88грн. - пені та витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки від 14.06.2016 №ХА241 в частині оплати поставленого товару. В якості правових підстав посилається на норми статей 526, 610, 692, 712 ЦК України, 173-175, 193, 265 ГК України.

Позивач позов підтримує. Представник позивача в судовому засіданні 27.11.2018 просить суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує. Присутній у судовому засіданні 27.11.2018 представник відповідача просить суд відмовити в позові з підставі, наведених у відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Між ТОВ "Медхауз Свіс ГМБХ" (Постачальник) та ТОВ "Феліта" (Покупець) було укладено Договір поставки від 14.06.2016 №ХА241 (надалі - Договір, т. I, а.с.11-13), відповідно до предмету якого Постачальник зобов'язується поставляти непродовольчі товари відповідно до поданого Покупцем замовлення, а Покупець зобов'язується прийняти товар та своєчасно оплатити його вартість (пункт 1.1. Договору).

У відповідності до пункту 4.1. Договору ціна на кожне найменування товару за цим Договором визначається виходячи з відпускних цін встановлених Постачальником на момент отримання заявки Покупця та вважається остаточно узгодженою в розмірі вказаному у документах, що підтверджують передачу товару (накладні та/або акти прийому-передачі), якщо інше не визначено Постачальником відповідно до умов цього Договору.

Пунктами 4.4., 4.6. Договору сторони погодили, що Покупець сплачує за поставлений йому товар через кожні 14 календарних днів з моменту першої поставки такого товару по мірі його реалізації третім особам (в тому числі кінцевому споживачу). Постачальник та Покупець домовились, що незалежно від умов пункту 4.4. даного Договору Покупець зобов'язаний остаточно розрахуватися з Постачальником за кожну партію поставленого товару не пізніше 60 календарних днів з моменту поставки такої партії товару.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими на те Сторонами і діє до 31 грудня 2017 року, але в будь-якого випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим Договором, в тому числі і щодо нарахування неустойки за цим Договором (пункт 6.1. Договору).

Також позивачем та відповідачем було підписано Додаткове погодження від 14.06.2016 (Додаток №1 до Договору, т. I, а.с. 14-15), відповідно до умов пункту 6 якого Покупець, підписуючи це Додаткове погодження беззаперечно стверджує, що у випадку, якщо на видатковій накладній Постачальника стоїть тільки печатка та/або штамп Покупця, то це є належним підтвердженням того, що Покупець отримав товар від Постачальника за відповідною видатковою накладною, незалежно від того, чи стоїть на видатковій накладній підпис уповноваженої особи Покупця або не стоїть.

Як зазначає позивач у позовній заяві, на виконання умов розділу 2 Договору ним було здійснено поставку товару відповідачеві на підставі видаткових накладних від 04.07.2016 №БН111567 на суму 7.073,67грн., від 11.07.2016 №БН115805 на суму 1.366,80грн., від 23.078.2016 №БН142465 на суму 136,08грн., від 19.09.2016 №БН159586 на суму 291,06грн. та від 19.09.2016 №БН159602 на суму 69,55грн.

Частина поставленого товару була повернута відповідачем на підставі накладних на повернення від покупця від 13.09.2017 №БНУЦ41509 на суму 519,42грн., від 13.09.2017 №БНУЦ41510 на суму 4.520,75грн., від 13.09.2017 №БНУЦ41511 на суму 220,68грн. (т. I, а.с. 24-26).

Однак, в порушення умов спірного Договору, відповідач не розрахувався за поставлений товар. Станом на момент звернення з даним позовом до суду заборгованість складає 3.676,31грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності до статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено строк (термін) виконання зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню за настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріали справи не містять доказів в підтвердження оплати відповідачем заборгованості за поставлений товар, що є предметом позову, при цьому учасниками справи не зазначено про існування таких доказів.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 847,38грн. за видатковою накладною від 11.07.2016 №БН115805 з урахуванням накладної на повернення від 13.09.2017 №БНУЦ41509, оскільки матеріали справи не містять, а позивачем у свою чергу не надано в якості доказу поставки товару видаткову накладну від 11.07.2016 №БН115805.

Суд відхиляє посилання відповідача про ненадання позивачем звітів про реалізований товар з огляду на те, що виходячи з умов пункту 4.4.1. Договору обов'язок щодо надання звіту про реалізований товар покладено на Покупця ТОВ "Феліта".

Є також юридично неспроможними твердження відповідача щодо підписання видаткових накладних не уповноваженою особою, оскільки матеріали справи містять спеціальну довіреність (Додаток №1 до Додаткового погодження до Договору поставки від 14.06.2016 №ХА241), відповідно до якої ТОВ "Феліта" уповноважила директора ОСОБА_3 та Зав. аптекою ОСОБА_4 на отримання від ТОВ "Медхауз Свіс ГМБХ" цінностей за накладними.

Інші заперечення відповідача спростовуються матеріалами справи.

Всупереч вимог статей 13, 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень) відповідач доказів на спростування викладених обставин не надав. У зв'язку з цим суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для частково задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу за договором поставки від 14.06.2016 №ХА241 у розмірі 2.828,93грн.

В силу частини 2 статті 20 ГК України захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Згідно приписів статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами пункту 5.4. Договору передбачено, що за порушення строку оплати товарів Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. При цьому відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України сторони погодили, що нарахування пені за цим пунктом Договору починається від самого першого дня виникнення прострочення Покупця перед Постачальником та припиняється через один календарний рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд зазначає, що заявлена до стягнення пеня по кожній видатковій накладній не відповідає обставинам справи, оскільки судом відмовлено у стягненні за видатковою накладною від 11.07.2016 №БН115805. Також позивачем не враховано повернення відповідачем окремих партій товару.

Здійснивши за допомогою програми "ЛЗ Підприємство 9.5.3." перерахунок пені, суд визначає, що її розмір з урахуванням обставин спору становить за видатковими накладними від 04.07.2016 №БН111567 - 1.927,82грн., від 23.078.2016 №БН142465 - 36,12грн., від 19.09.2016 №БН159586 66,51грн. та від 19.09.2016 №БН159602 - 18,38грн. А отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в загальному розмірі 2.048,83грн. В іншій частині (383,05грн.) пеня нарахована безпідставно.

Положеннями статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

В пункті 5.3. Договору зазначено, що за порушення строку оплати товарів Покупець сплачує Постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 30% річних від суми заборгованості.

Позивачем під час розрахунку 30% річних за користування чужими грошовими коштами допущені такі ж самі помилки як і в розрахунку пені.

Здійснивши перерахунок 30% річних, суд визначає, що її розмір становить у загальному розмірі 2.256,99грн. В іншій частині 30% річних нараховані безпідставно.

Відповідні розрахунки пені та 30% річних долучено судом до матеріалів справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових та фактичних підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв'язку з чим, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1.430,67грн. покладаються на відповідача, в іншій частині - 331,33грн. залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Феліта" (61166, місто Харків, просп. Науки, буд. 22А, кім. 68, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Медхауз Свіс ГМБХ" (49027, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, буд. 53, ) основний борг у розмірі 2.828,93грн., пеню в розмірі 2.048,83 грн., 30% річних у сумі 2.256,99 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 1.430,67грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суду Харківської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.11.2018 р.

Суддя ОСОБА_5

/справа №922/2733/18/