СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2018 р. Справа № 905/2009/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Медуниця О.Є. , суддя Пелипенко Н.М.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

стягувача ОСОБА_1

боржника не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м. Краматорськ, Донецька область вх. № 380Д/З на ухвалу господарського суду Донецької області від 26.07.2018 р. у справі № 905/2009/17 (суддя Чернова О.В., повний текст складено та підписано 27.07.2018 р.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ», м. Київ

до Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», м. Краматорськ, Донецька область

про стягнення 20 655 845,06 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.10.2017 р. у справі № 905/2009/17 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» (далі ПАТ «УКРТРАНСГАЗ», позивач, стягувач) про стягнення з Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (далі ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», відповідач, боржник) 17 149 242,13 грн. заборгованості щодо оплати наданих протягом липня-грудня 2016 року, січня-червня 2017 року послуг згідно з договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П09 від 28.09.2011 р., пені у сумі 1 996 756,76 грн., 3% річних у сумі 279 898,65 грн., інфляційних втрат у сумі 1 229 947,52 грн. задоволено частково:

- припинено провадження у справі № 905/2009/17 в частині стягнення 65 000,00 грн. суми основного боргу;

- зменшено розмір заявленої до стягнення пені до 997 617,51 грн.;

- з відповідача на користь позивача стягнуто 19 419 987,29 грн., у т.ч. основного боргу у сумі 16 911 842,13 грн., пені у сумі 997 617,51 грн., 3 % річних у сумі 279 781,07 грн., інфляційні втрати у сумі 1 229 947,52 грн. та судовий збір у сумі 237 977,84 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.11.2017 р. виправлено описку в п. 4 резолютивної частини зазначеного рішення щодо загального розміру задоволених позовних вимог, а саме замість 19 419 987,29 грн. вірним слід вважати 19 419 188,23 грн.

На виконання рішення суду 10.11.2017 р. господарським судом Донецької області видано відповідний наказ.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.12.2017 р. та постановою Верховного Суду від 15.05.2018 р. рішення господарського суду Донецької області від 24.10.2017 р. залишено без змін.

13.12.2017 р. відповідач звернувся до господарського суду Донецької області із заявою № 15/1-2895 від 12.12.2017 р. про розстрочення виконання рішення суду на 2 роки, в обгрунтування якої посилається на наступне:

- згідно з витягом з Реєстру обтяжень податкову заборгованість ПАТ «Донецькоблгаз» перед ГУ ДФС у Донецькій області передано у податкову заставу;

- ухвалами суду накладено арешт на рахунки ПАТ «Донецькоблгаз» в банківських установах;

- надання послуг з газопостачання населенню;

- за звітом про фінансові результати за 2016 рік підприємство відповідача має збитки у сумі 53 719 тис.грн.;

- сертифікатом ОСОБА_2 палати України № 2085/05-4 від 30.07.2014 р. про форс-мажорні обставини встановлено початок дії обставин непереборної сили з 07.04.2014 р., які тривають по теперішній час;

- з метою подолання фінансової кризи в ПАТ «Донецькоблгаз» запроваджено чотириденний робочий тиждень, відбувається скорочення штатних одиниць та значне скорочення витрат.

До даної заяви відповідачем додано, зокрема:

- графік виплати розстрочених платежів за рішенням господарського суду Донецької області від 24.10.2017 р. у справі № 905/2009/17;

- наказ № 52 від 27.02.2017 р. «Про внесення змін до штатного розпису»;

- наказ № 72 від 23.03.2017 р. «Про внесення змін до штатного розпису»;

- наказ № 47 від 24.02.2017 р. «Про зміну істотних умов праці прибиральників службових приміщень, прибиральників виробничих приміщень»;

- наказ № 51 від 27.02.2017 р. «Про переведення ПАТ «Донецькоблгаз» на неповний робочий тиждень, встановлення графіку роботи»;

- витяги з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 53877230 від 01.11.2017 р., № 50104113 від 10.08.2016 р.;

- Сертифікат ОСОБА_2 палати України № 2085/05-4 від 30.07.2014 р. про форс-мажорні обставини;

- звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2016 рік;

06.06.2018 р. відповідач звернувся до господарського суду Донецької області із додатковою заявою № 15/1-1561 від 05.06.2018 р. до заяви про розстрочення виконання рішення суду, в якій повідомив суд про часткове виконання рішення суду у добровільному порядку у сумі 16 911 842,13 грн., на підтвердження чого надав до матеріалів справи копії відповідних платіжних доручень, а також зазначив, що станом на 30.05.2018 р. рішення суду від 24.10.2017 р. виконано частково у сумі 17 057 166,05 грн., залишок боргу складає 2 362 022,18 грн.

Щодо існування обставин, які ускладнюють рішення суду відповідач додатково посилається на звіт про фінансові результати за 2017 рік (т. 2, а.с. 128), в якому визначено суму збитків у розмірі 304 482 тис.грн.

У заяві відповідач просить суд розстрочити рішення господарського суду Донецької області від 24.10.2017 р. у справі № 905/2009/17 до 24.10.2018 р.

23.06.2018 р. до суду першої інстанції від відповідача надійшла заява № 15/1-1696 від 20.06.2018 р. з проханням надати ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» відстрочку виконання рішення господарського суду Донецької області від 24.10.2017 р. у справі № 905/2009/17 до 24.10.2018 р., в якій боржник посилається на арешт грошових коштів на рахунках у банківських установах, фактор сезонності у виробничому процесі на підприємстві відповідача, яке є субєктом надання виключних послуг населенню, збільшення розміру збитків у порівнянні з 2016 роком, чотириденний робочий тиждень на підприємстві та наявність Сертифікату про форс-мажорні обставини.

При цьому, відповідач зазначає, що не може гарантувати виконання графіку розстрочення, про яке ним заявлялося у заяві про надання розстрочки виконання рішення суду, проте надання саме відстрочки виконання рішення дасть можливість здійснити повне добровільне виконання за наказом у даній справі, та виконувати належним чином статутні і ліцензійні умови діяльності (обслуговування систем газопостачання природного газу (запобігання аварійним ситуаціям), стабілізувати господарську і фінансову діяльність товариства у форс-мажорних обставинах без негативних наслідків для господарської діяльності.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 26.07.2018 р. у задоволенні заяви ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про відстрочення виконання рішення суду у справі № 905/2009/17 відмовлено.

Ухвала суду мотивована, зокрема, з тих підстав, що відповідачем не надано до матеріалів справи звіту за 2017 рік щодо фінансового стану підприємства, недоведення факту існування на теперішній час скрутного фінансового становища, що ускладнює або робить неможливим виконання рішення суду у даній справі, факту покращення фінансового стану у майбутньому, факту винятковості обставини щодо неможливості виконання зобовязань за договором, на підставі якого заявлений позов у справі.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, відповідач 15.08.2018 р. звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву ПАТ «Донецькоблгаз» про надання відстрочки виконання рішення господарського суду Донецької області у справі № 905/2009/17 до 24.10.2018 р.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач стверджує, що місцевим господарським судом не досліджено належним чином докази, надані ним на підтвердження наявності підстав для надання розстрочки виконання рішення суду (зокрема, фінансового звіту за 2017 рік), що, в свою чергу, призвело до помилкових висновків відносно фінансового стану відповідача та помилкової відмови у задоволенні заяви відповідача.

Відповідач вважає, що оплата основного боргу у сумі 17 057 166,05 грн. свідчить про намагання виконати рішення суду, що, на його думку, знижує і ступінь вини у виникненні спору.

Крім того, за доводами апеляційної скарги, господарським судом Донецької області не надано оцінки інформаційній довідці з ЄДР про незавершені виконавчі провадження, яка свідчить про наявність великого тягаря у Товариства у вигляді незавершених виконавчих проваджень, а також доказам про передання майна відповідача у податкову заставу, сезонність у виробничому процесі та загрозу банкрутства підприємства.

ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що рішення суду останнім майже повністю виконане у добровільному порядку, а у разі примусового виконання рішення у даній справі у відповідача виникне обовязок з оплати виконавчого збору у розмірі 1,9 млн.грн., в той час як у разі надання відстрочки - такого обовязку у відповідача не виникне на підставі ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

24.09.2018 р. Донецьким апеляційним господарським судом отримано відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому АТ «Укртрансгаз» просить оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник стягувача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу та, зокрема, зазначив, що відповідачем не підтверджено скрутне фінансове становище, сертифікат ОСОБА_2 не стосується спірного договору та рішення суду у даній справі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Згідно з п. 7.1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

За приписами п. 7.2. зазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції").

У рішенні від 29.06.2004 Європейський суд з прав людини у справі "Півень проти України" дійшов висновку, що державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не можна прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини".

При цьому, за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Скаржник стверджує, що судом першої інстанції не досліджено належним чином докази на підтвердження скрутного фінансового становища підприємства відповідача, зокрема, звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) за 2017 рік.

В оскаржуваній ухвалі суду зазначено, що відповідачем не надано до матеріалів справи звіту за 2017 рік, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість обєктивної оцінки фінансового стану ПАТ «Донецькоблгаз».

Вбачається, що звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2017 рік відповідачем додано до додаткової заяви № 15/1-1561 від 05.06.2018 р. (т. 2, а.с.128), за змістом якого збитки підприємства складають 304 482 тис.грн.

Проте, з огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні "Півень проти України", та ст. 42 ГК України, відповідно до якої підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, збитковість підприємства не є виключною обставиною, що обумовлює необхідність відстрочення або розстрочення виконання рішення суду у даній справі.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що обставини непереборної сили, існування яких підтверджено сертифікатом ОСОБА_2 палати України про форс-мажорні обставини № 2085/05-4 від 30.07.2014 р., не повязані безпосередньо з неможливістю виконання зобовязань за договором, на підставі якого заявлений позов у даній справі, та обґрунтовано не визнав таку обставину винятковою, та такою, яка ускладнює виконання рішення у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач докладає зусиль для повного фактичного виконання рішення суду шляхом сплати основного боргу в сумі 17 057 166,05 грн., тому такий факт знижує ступінь вини відповідача, є безпідставними, оскільки саме внаслідок неправомірних дій відповідача позивач звернувся до господарського суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Посилання відповідача на інформаційну довідку з ЄДР про незавершені виконавчі провадження також не приймаються до уваги за необгрунтованістю.

Щодо інших доводів апеляційної скарги вбачається наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись, як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Крім того, станом на день розгляду справи № 905/2009/17 Східним апеляційним господарським судом 19.11.2018 р. процесуальний строк, встановлений ч. 5 ст. 331 ГПК України, вже сплив, що нівелює та робить ілюзорною можливість задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду (з урахуванням наступних змін та доповнень до неї), тобто, метою оскарження ухвали господарського суду Донецької області від 26.07.2018 р. є намагання відповідача уникнути обовязку сплати виконавчого збору шляхом відстрочення виконання рішення у даній справі.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законною та обґрунтованою, а тому, підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284, 331 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу господарського суду Донецької області від 26.07.2018 р. у справі № 905/2009/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 23.11.2018 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.М. Пелипенко