ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. ОдесаСправа № 916/1148/18
м. Одеса, просп. Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Принцевської Н.М., Богацької Н.С.

секретар судового засідання: Полінецька В.С.

за участю представників сторін:

від Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області - Твардовський О.В., довіреність № 02-14/1240, дата видачі : 14.11.18;

від Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" - Хомич Р.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ОД № 003487 від 17.10.2018р.; ордер серія ОД № 387857 від 12.11.2018р.

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області

на рішення Господарського суду Одеської області від 20 вересня 2018 року, повний текст якого складений та підписаний 01 жовтня 2018 року

у справі № 916/1148/18

за позовом Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго"

про стягнення 14 919,31 грн. та зобов'язання укласти договір оренди земельних ділянок

головуючий суддя - Цісельський О.В.

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги. В судовому засіданні 29.11.2018 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В :

11.06.2018 року Визирська сільська рада Лиманського району Одеської області (позивач) звернулась до Господарського суду Одеської області із позовом до Публічного акціонерного товариства Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» (відповідач) про стягнення з Публічного акціонерного товариства Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» на користь Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області грошові кошти у розмірі 14 919 грн. 31 коп.; зобов'язати Публічне акціонерне товариство Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» вчинити дії щодо укладення з Визирською сільською радою Лиманського району Одеської області договорів оренди земельних ділянок, які розташовані в межах населених пунктів Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області, які фактично використовуються Публічним акціонерним товариством Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» під розміщення об'єктів розподілу електроенергії (опори ліній електропередачі та трансформаторні підстанції).

20.08.2018 року позивач звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 14 919,31 грн. та зобов'язати укласти договір оренди земельних ділянок.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем використовувались земельні ділянки в межах населених пунктів Визирської сільської ради , загальною площею 0,2805 га під розміщення об'єктів розподілу електричної енергії без укладання відповідного договору оренди, у зв'язку з чим, Актом ревізії встановлено завдання збитків Державному бюджету за період з 01.03.2013 - по 30.04.2015 року. 20.09.2018 року рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 916/1148/18 (суддя Цілельський О.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Такий висновок суду мотивований тим, що у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи розрахунку збитків позивача, затвердженого відповідним рішенням ради у встановленого Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого Постановою КМ України № 284 від 19.04.1993, відсутні правові підстави для стягнення збитків. Відносно вимоги щодо зобов'язання ПАТ «Одесабленерго» вчинити дії відносно укладання договору, місцевим господарським судом встановлено, що Договір оренди був укладений, проте є - нечинним, оскільки відсутня його реєстрація. Крім того, судом було відмовлено у застосуванні строків позовної давності.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, Визирська сільська рада Лиманського району Одеської області звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою у який просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд повно та всебічно не перевірив всі обставини справи, не дав належну правову оцінку доказам, порушив та невірно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим виніс незаконне і необґрунтоване рішення, яке не відповідає обставинам справи і вимогам закону, з наступних підстав:

- місцевим господарським судом не було досліджено, що 14.11.2012 року Визирська сільська рада Лиманського району Одеської області зверталась до енергопостачальної організації з: Договором оренди землі, актом приймання-передачі об'єктів оренди, розрахунку розміру орендної плати, листом управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області від 14.11.2012 року; рішення Визирської сільської ради № 275-ІV від 30.09.2005;

- рішення Визирської сільської ради від 30.09.2005 року № 275-ІV «Про передачу в довгострокову оренду на 49 років ВАТ «Одесаобленерго» земельних ділянок фактично зайнятих об'єктами розподілу електроенергії в межах сіл Визирка та Воронівка - фактично не виконано, оскільки Договір оренди укладений не був.

12.11.2018 року від представника Публічного акціонерного товариства «Одесаобленерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу та 29.11.2018 в судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду просив оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області - без задоволення.

Представник Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення господарського суду Одеської області скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017р. N2147-VIII (який набрав чинності 15.12.2017р.) Господарський процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Пунктом 9 частини 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147- VIII від 03.10.2017р. установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст.269 ГПК України (в редакції Закону України №2147- VIII від 03.10.2017р.) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Як було встановлено місцевим господарським судом та підтверджено в ході апеляційного провадження, 30.09.2005 року Визирською сільською радою було прийняте рішення №275-ІУ Про передачу в довгострокову оренду (на 49 років) ВАТ Одесаобленерго земельних ділянок фактично зайнятих об'єктами розподілу електроенергії в межах сіл Визирка та Воронівка, загальною площею 0,2805 га із земель промисловості сіл Визирка та Воронівка (землі, що використовуються для технічної інфраструктури - для виробництва та розподілу електроенергії) в межах вказаних населених пунктів, а також зобов'язано ВАТ «Одесаобленерго» укласти договори оренди земельних ділянок.

17.05.2013 року відповідач звернувся до Акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" із пропозицією укласти договір оренди земельних ділянок. Зазначений договір Визирською сільською радою Лиманського району Одеської області підписаний не був, у зв'язку із наявністю розбіжностей.

07.08.2015 року Державною фінансовою інспекцією України під час проведення ревізії сільського бюджету фінансово-господарської діяльності Визирської сільської ради Комінтерновського району за період з 01.03.2013 - по 30.04.2015 року було складено Акт №810-16/13, яким зафіксовано порушення Визирською сільською радою Лиманського району Одеської області вимог земельного та податкового законодавства, а саме встановлено орієновані втрати сільського бюджету за період з 01.03.2013 року по 30.04.2015 року у сумі 14 919,31 грн. (а.с.17-28).

В подальшому, 15.03.2013 року під час проведення ревізії Державною інспекцією в Одеській області, виконання Визирського сільського бюджету Комінтернівського району Одеської області, було виявлено порушення податкового та земельного законодавства, щодо безкоштовного використання ВАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» у 2010-2012 р. земельних ділянок загальною площею 0,2805 під опорами ЛЕП-0,1519 га та трансформаторними підстанціями 0,1214 га, без правовстановлюючих документів. Здійсненим в ході ревізії розрахунком, встановлена втрата сільським бюджетом від використання землі енергопостачальною організацією без укладання договорів оренди у сумі 30 213,02 грн. (а.с.34-38).

26.01.2015 року Визирська сільська рада Лиманського району Одеської області звернулась до ВАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» з претензією про сплату заборгованості за користування земельними ділянками без укладання договору оренди землі (а.с.40).

У відповідь на претензію 02.03.2015 року відповідачем було зазначено, що підстави для сплати орендної плати за користування землею відсутні, у зв'язку із відсутністю укладеного договору за користування земельних ділянок. Також ПАТ «Одесаобленерго зазначило, що Державною фінансовою інспекцією в Одеській області у своїх розрахунках безпідставно визначила розмір недотриманої органом місцевого самоврядування плати без укладення відповідного договору.

Таким чином, у зв'язку з тим, що претензія Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області про стягнення суми заборгованості у розмірі 32053 грн. без укладання договору оренди земельних ділянок та укладання договору оренди на земельні ділянки між Визирською сільською радою та ПАТ «Одесаобленерго», і стало підставою для звернення до суду про стягнення збитків та укласти договір оренди.

Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновками Господарського суду Одеської області про відмову у задоволення уточнених позовних вимог та вважає, що доводи заперечення і вимоги Визирської сільської ради викладені в апеляційній скарзі не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, та підтверджується з усних пояснень представником Визирської сільської ради, звертаючись до суду позивач просив стягнути з відповідача збитки у сумі 14 919,31 грн., які буди завдані державному сільському бюджету у зв'язку з використанням земельних ділянок ПАТ «Одесаобленерго», без укладання відповідного договору оренди.

За приписами статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 1 статті 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного зобов'язання другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, колегія суддів, з врахуванням вищевказаних приписів чинного законодавства вважає, що заявлена до стягнення вищевказана сума, фактично, є збитками, які понесені позивачем внаслідок неотримання орендної плати у період з 01.03.2013 - 30.04.2015 року.

Як вірно було встановлено місцевим господарським судом, згідно ст.157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою КМ України №284 від 19.04.1993 (надалі - Положення), передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні зокрема неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Згідно з п.п.2, 5 Положення, розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

Збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше ніж протягом одного місяця після затвердження актів комісій, а у разі вилучення (викупу) земельних ділянок - після прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування рішення про вилучення (викуп) земельних ділянок в межах їх повноважень у період до державної реєстрації підприємством, установою, організацією або громадянином речового права на земельну ділянку у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно п.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 189 Земельного кодексу України встановлено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель в місті Одесі здійснюється Одеською міською радою.

Відповідно до ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме та нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Таким чином, підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі або територіальній громаді, внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, є належні докази, які можуть підтвердити сам факт самовільного зайняття земельної ділянки , розмір зайнятої земельної ділянки та період часу, протягом якого вона використовується без належних правових підстав.

Визирською сільською радою не було у відповідності до норм чинного законодавства доведено завдання збитків саме відповідачем, а саме використання земельних ділянок без відповідної орендної плати за неї. Позивачем не були надані докази розрахунку розміру орендної плати, у відповідності до методики, а тільки заявлено до стягнення визначену суму Державної фінансовою інспекцією, яка як зазначено в Акті-ревизії є орієнтованою.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія зазначає, що заявлена до стягнення з відповідача сума у розмірі 14 919,31 грн. за правовою природою є збитками та позивачем не було доведено їх розмір.

Відносно вимог позивача про зобов'язання АТ «Одесаобленерго» укласти договір оренди земельної ділянки, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону, і в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду, якщо це передбачене угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Враховуючи наведене, договір, який є предметом спору, має бути укладений в силу вимог закону, зокрема, статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"

Згідно з частиною 3 статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання.

Згідно з частинами 3, 4, 7 статті 181 Господарського кодексу України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

З наявних в матеріалах справи листів вбачається, що між сторонами здійснювалась переписка відносно укладання Договору оренди ще з 2013 року, а саме 17.05.2013 року відповідач звертався до позивача з пропозицією укласти договір, однак з пояснень та листів позивача вбачається, що його не влаштовували умови запропонованої редакції договору, у зв'язку з чим, договір укладений не був та протокол розбіжностей до договору також не складався.

Крім того, твердження позивача про те, що він ще у 2012 році звертався до відповідача з пропозицією укласти договір, колегією суддів не приймається до уваги, так як в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували дані обставини.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 20.09.2018 року у справі № 916/1148/18 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області - без задоволення.

Відповідно до п. "в" ч.4 ст.282 ГПК України (в діючій редакції) постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги) покладаються на скаржника, оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись статтями 269, 270, 275,276, 282

Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Визирської сільської ради Лиманського району Одеської області залишити без задоволення

2. Рішення господарського суду Одеської області від "20" вересня 2018 року у справі № 916/1148/18 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено „03" грудня 2018 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Н.М. Принцевська

Суддя Н.С. Богацька