РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.11.2018Справа № 910/24141/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Бондаренко М.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Фермерського господарства "Сніжинка" (72202, Запорізька обл., Веселівський район, селище міського типу Веселе, провулок Базарний, буд. 25; ідентифікаційний код 20475426)

до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" (01135, м. Київ, вул. Чорновола В'ячеслава, буд. 25; ідентифікаційний код 36470620)

про визнання рішення частково недійсним та визнання зобов'язань припиненими

Представники сторін:

позивач: не з'явився

від відповідача: Бабій Х.М. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фермерське господарство "Сніжинка" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" про визнання рішення частково недійсним та визнання зобов'язань припиненими.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача зобов'язання ФГ "Сніжинка" перед ПАТ "Всеукраїнський Банк Розвитку" за Кредитним Договором №MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013 року є припиненими на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, що є наслідком припинення дії Договорів застави, які укладені в забезпечення виконання Кредитного договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 у справі № 910/24141/16 позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 у справі № 910/24141/16 - без змін.

Постановою Верховного Суду від 11.04.2018 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" в особі уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" - задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 та Постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 скасовано, а матеріали справи передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

31.05.2018 матеріали справи № 910/24141/16 надійшли до Господарського суду міста Києва та за результатами проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ, вказану справу передано на розгляд судді Баранову Д.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.06.2018 справу № 910/24141/16 прийнято до свого провадження суддею Барановим Д.О., вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.06.18.

У підготовчому засіданні 27.06.2018 судом було оголошено перерву у порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України до 08.08.2018.

27.06.2018 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2018 продовжено строк розгляду справи на 30 днів та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 07.09.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/24141/16 призначено на 05.10.2018.

Ухвалами Господарського суду міста Києва у судовому засіданні оголошувались перерви з 05.10.2018 до 26.10.2018 та 26.10.2018 до 07.11.2018 у відповідності до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 07.11.2018 представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог та провив суд відмовити в їх задоволенні.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 07.11.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

29.01.2013 між Фермерським господарством "Сніжинка" (далі - позичальник) та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Банк Розвитку" (далі - Банк) було укладено договір банківського поточного рахунку № ТF.92105.001, відповідно до якого Банк відкрив позивачу мультивалютний поточний рахунок № 3805 для приймання та зарахування на рахунок позивача грошових коштів, виконання розпоряджень позивача про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком відповідно до цього договору та законодавства України.

Відповідно до п. 2.3. договору переказ коштів з рахунків клієнта банк виконує відповідно до черговості надходження розрахункових документів у межах залишку коштів на рахунку на початок операційного дня.

Згідно п. 2.4. договору Банк виконує доручення клієнта, що містяться в розрахунковому документів у день його надходження, якщо документ надійшов протягом операційного часу.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 29.01.2014. у випадку, якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору письмово не повідомить іншу сторону про бажання розірвати договір, цей договір вважається продовжений на кожний наступний календарний рік (п. 6.1. договору).

В подальшому 31.01.2013 між Фермерським господарством "Сніжинка" (позичальник) та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Банк Розвитку" в особі його Запорізької обласної дирекції (Банк) укладено кредитний договір № MKLVU2.92105.002, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 215 000,00 грн. з терміном користування кредитом до 30 січня 2014 року, процентною ставкою за користування 20% річних.

Відповідно до п. 1.3. кредитного договору сторони визначили рахунок для погашення кредиту, сплати відсотків та комісій - 3739.2.081650317.

Погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється в наступній черговості: в першу чергу - витрати банку, пов'язані з одержанням виконанням по цьому договору (витрати пов'язані з реалізацією заставного майна, витрати на сплату судового збору та інших обов'язкових платежів, витрати на юридичну допомогу, витрати пов'язані із зверненням стягнення на заставне майно, тощо);

в другу чергу - прострочена заборгованість за процентами;

в третю чергу - прострочена заборгованість за комісією;

в четверту чергу - нараховані проценти;

в п'яту чергу - нараховані комісії;

в шосту чергу - прострочена заборгованість за основною сумою боргу;

в сьому чергу - основна сума боргу;

в восьму чергу - штрафи, пені та витрати/збитки Банку, які виникли при супроводі кредиту передбачені п.п. 4.2.10., 6.3., 6.4., 6.5., 6.6., 6.7. якщо такі мали місце (п. 2.9. кредитного договору).

Згідно п.п. 2.9.2. у разі дострокового повного погашення кредиту заборгованість погашається в черговості погашення, що зазначена в п. 2.9.

У відповідності з п.п. 3.1.5. п. 3.1. кредитного договору Банк має право договірного списання з усіх рахунків позичальника в національній та іноземні валют, відкритих в Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський Банк Розвитку" заборгованості по нарахованих процентах, комісії, основній сумі кредиту при настанні термінів виконання Позичальником зобов'язань в розмірах, визначених цим Договором.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін, що оформлюється додатковою угодою до цього договору (п. 8.1. кредитного договору).

13.12.2013 між сторонами укладено додаткову угодою № 1 до кредитного договору № МКХУШ.92105.002 від 31.01.2013, згідно якої сторони продовжили термін користування кредитом до 12 січня 2015 року та внесли інші зміни до кредитного договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивача перед відповідачем, між Фермерським господарством "Сніжинка" та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Банк Розвитку" укладені наступні договори:

- 31.01.2013 застави рухомого майна № ZXA019500.92105.003, відповідно до якого позивачем передано відповідачу у заставу колісний трактор Беларус 892, 2007 року випуску, заводський номер 90804444, реєстраційний номер 02279АР.

- 13.12.2013 застави обладнання № ZXD029500.92105.004, відповідно до якого позивачем передано відповідачу у заставу: Оприскувач ОП-2000, 2012 року; Сівалку універсальну УПС-8, 2007 року; культиватор паровий причіпний КПП-8, 2011 року; Сівалку пневматичну СПУ-6, 2007 року; Борону АГД-4,5, 2007 року.

- 31.01.2013 застави рухомого майна № ZХА019500.88264.002 від 31.01.2013 року, відповідно до якого передано у заставу відповідачу автомобіль легковий універсал, марки АUDI, модель Q7, чорного кольору, 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (в стан. ідн номерний знак "VІР").

Позивач вказує про те, що з метою погашення заборгованості за кредитним договором 15.12.2014 останній звернувся до відповідача з платіжними дорученнями № 80, та № 81 на перерахування коштів з поточного рахунку позивача, який відкритий в Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський Банк Розвитку" на загальну 218 710, 93 грн. на рахунок № 0317 з призначеннями платежу "сплата % за листопад 2014 згідно кредитного договору № MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013 без ПДВ" та "сплата кредиту за 2014 згідно кредитного договору № MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013 без ПДВ" відповідно.

У зв'язку з невиконанням Банком вищевказаних платіжних доручень позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 у справі № 908/503/15-г, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2015, зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Банк Розвитку" (01135, м. Київ, вул. В.Чорновола, будинок 25, ідентифікаційний код 36470620) перерахувати грошові кошти у розмірі 218 710 (двісті вісімнадцять тисяч сімсот десять) грн. 93 коп. з поточного рахунку № 3805 Фермерського господарства "Сніжинка" (72202, Запорізька обл., Веселівський район, смт. Веселе, пров. Базарний, б. 25, ідентифікаційний код 20475426) в ПАТ "ВБР" на рахунок № 0317 в ПАТ "ВБР", зазначивши призначення платежу - погашення кредиту за кредитним договором № MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013.

В той час, позивач вказує, що згідно листа за вих. № 15031 від 25.10.2016 Банком було здійснено 20.10.2016 зарахування зустрічних вимог станом на 20.10.2016 за простроченими відсотками в сумі 172 469, 69 грн. та простроченою заборгованістю за кредитом в сумі 46 241, 24 грн.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив його задовольнити шляхом:

1) визнання недійсним рішення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку", викладеного у листі № 15031 від 25.10.2016, про зарахування зустрічних однорідних вимог за кредитним договором № MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013, в частині погашення заборгованості ФГ "Сніжинка" за простроченими процентами у сумі 168 708, 08 грн., у рахунок зустрічних вимог ФГ "Сніжинка", які виникли на підставі договору банківського поточного рахунку № TF.92105.001 від 29.01.2013;

2) визнання припиненими в повному обсязі, зобов'язання Фермерського господарства "Сніжинка" , перед Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" , за кредитним договором № MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 214 949, 32 грн. за кредитом та 3 761, 61 грн. за процентами, у рахунок зустрічних вимог ФГ "Сніжинка", які виникли на підставі договору банківського поточного рахунку №ТР.92105.001 від 29.01.2013;

3) визнання припиненим право застави за договором застави рухомого майна № ZXA019500.92105.003 від 31.01.2013, укладеним між ФГ "Сніжинка" та ПАТ "ВБР", відповідно до якого передано у заставу колісний трактор Беларус 892, 2007 року випуску, заводський номер 90804444, реєстраційний номер 02279АР;

4) визнання припиненим право застави за договором застави обладнання № ZXD029500.92105.004 від 13.12.2013, укладеним між ФГ "Сніжинка" та ПАТ "ВБР", відповідно до якого передано у заставу Оприскувач ОП-2000, 2012 року, Сівалку універсальну УПС-8, 2007 року, культиватор паровий причіпний КПП-8, 2011 року, Сівалку пневматичну СПУ-6, 2007 року, Борону АГД-4,5 2007 року;

5) визнання припиненим право застави за договором застави рухомого майна № ZХА019500.88264.002 від 31.01.2013, укладеним між громадянином ОСОБА_5 та ПАТ "ВБР", відповідно до якого передано у заставу автомобіль легковий універсал, марки AUDI, модель Q7, чорного кольору, 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що зобов'язання Фермерського господарства "Сніжинка" перед Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Банк Розвитку" за кредитним договором № MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013 є припиненими на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, що є наслідком припинення дії договорів застави, які укладені в забезпечення виконання кредитного договору.

Із поданого відповідачем відзиву вбачається, що останній заперечує щодо задоволення позовних вимог вказуючи, що вимога позивача про зобов'язання виконати платіжні доручення під час тимчасової адміністрації порушували порядок, встановлений для заявлення та задоволення вимог кредиторів, визначений ст. 45, 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Як встановлено судом, 15.12.2014 позивачем було подано до виконання відповідачу платіжні доручення № 80 та № 81 на перерахування коштів з поточного рахунку № 3805 на рахунок № 0317 на загальну суму 218 710, 93 грн.

Вказані платіжні доручення, відповідачем були повернуті позивачу без виконання на підставі ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та п. 1.15 розділу III Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.09.2012 за № 1581/21893.

Разом з тим, як про це вказувалось позивачем та встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 у справі № 908/503/15-г, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного Господарського суду від 16.07.2015, постановою Вищого господарського суду України від 03.11.2015, зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Банк Розвитку" перерахувати грошові кошти у розмірі 218 710, 93 грн., з поточного рахунку Фермерського господарства "Сніжинка" в Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський Банк Розвитку" на рахунок № 0317 в Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський Банк Розвитку", зазначивши призначення платежу - погашення кредиту за кредитним договором № MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013.

Приписами ч. 1 ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинних шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Як про це вказувалось сторонами та встановлено судом, 27.11.2014 Правлінням Національного банку України прийнята постанова № 743 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" до категорії неплатоспроможних". На підставі вищевказаної постанови, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 27.11.2014 прийнято рішення № 132 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський банк розвитку", згідно якого в Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський банк розвитку" з 28.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію. Строки здійснення тимчасової адміністрації продовжувались до дати отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відтак, процедуру щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків врегульовано Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом, що регулює ці правовідносини.

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації врегульовано ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, згідно п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції Закону № 1586-VII від 04.07.2014, яка діяла станом на дату звернення Позивача до Банку з платіжними дорученнями), під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

При цьому, під кредиторами банку маються на увазі юридичні або фізичні особи, які мають документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань (ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Верховний Суд України в постанові від 25.03.2015 у справі № 3-24гс15 зазначив, що зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунка носять майново- грошовий характер, а відтак, Клієнти виступають кредиторами за майновими вимогами з розпорядження належними їм коштами, на яких поширюються обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Як про вказує відповідач та з чим у свою чергу погоджується суд, незважаючи на наявність рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 у справі № 908/503/15-г, яке набрало чинності в період дії тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський Банк Розвитку", для отримання коштів позивач мав звернутись до Банку відповідно до положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з кредиторською вимогою.

При цьому прострочення кредитора після віднесення Банку до категорії неплатоспроможних не виникає, адже операції по рахунку позивача було обмежено відповідно до положень ст. 1074 Цивільного кодексу України та ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Неможливість використання позивачем коштів, які знаходились на його поточному рахунку в Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський Банк Розвитку", не позбавляло позивача обов'язку здійснювати погашення кредиту.

Отже, судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 21.12.2015 № 914 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22.12.2015 № 234 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку" та делегування повноважень ліквідатора банку", згідно з яким розпочато процедуру ліквідації, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано їй всі повноваження ліквідатора в Банку з 23.12.2015.

Згідно з приписами ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій ст. 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Відтак, суд погоджується з доводами відповідача, що враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію Банку, останній був позбавлений можливості перерахувати грошові кошти у розмірі 218 710, 93 грн. з поточного рахунку Фермерського господарства "Сніжинка" в Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський банк розвитку" на рахунок № 0317 в Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський банк розвитку", зазначивши призначення платежу - погашення кредиту за кредитним договором № MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013., згідно Рішення Господарського суду міста Києва усправі № 908/503/15-г від 20.05.2015, адже, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.04.2016 № 489 "Про затвердження переліку (реєстру) вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський банк розвитку", Фермерське господарство "Сніжинка", було визнано кредитором Банку на суму 234 609, 39 грн. (у сумі коштів з поточного рахунку № 3805, договір банківського поточного рахунку від 29.01.2013 № TF.92105.001) та включено до 7-ї черги у відповідності до ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

В подальшому від Фермерського господарства "Сніжинка" на адресу Банку надійшла заява від 26.09.2016 щодо можливості проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за договором банківського рахунку № TF.92105.001 від 29.01.2013 та за кредитним договором № MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013 на суму 218 710, 93 грн.

У зв'язку з чим, Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський банк розвитку" не підставі п. 8 ч. 2 ст. 46 та ст. 52 (черговість задоволення вимог кредиторів) Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" було здійснено 20.10.2016 зарахування зустрічних однорідних вимог на суму коштів - 218 710, 93 грн. з рахунку № 3805 на погашення кредиту за кредитним договором від 31.01.2013 № MKLVU2.92105.002.

В той час, скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 у справі № 910/24141/16 Верховний Суд у своїй постанові від 11.04.2018 вказав про те, що судами попередніх інстанцій не враховано, що при прийнятті до виконання Банком платіжних доручень № 80, 81 від 15.12.2014, останній повинен був би спрямувати грошові кошти відповідно до норм п. 2.9. кредитного договору, а саме: в першу чергу - витрати банку, пов'язані з одержанням виконання по цьому договору; в другу чергу - прострочена заборгованість за процентами; в третю чергу - прострочена заборгованість за комісією; в четверту чергу - нараховані проценти; в п'яту чергу - нараховані комісії; в шосту чергу - прострочена заборгованість за основною сумою боргу; в сьому чергу - основна сума боргу; в восьму чергу - штрафи, пені та витрати/збитки Банку.

При виконанні вказаного рішення Банк повинен спрямувати кошти у розмірі 218 710, 93 грн. на погашення тіла кредиту.

Судами попередніх інстанцій не досліджено та не відображено в рішеннях у справі № 910/24141/16 питання розміру заборгованості Фермерського господарства "Сніжинка" за кредитним договором станом на 15.12.2014 чи покриває сума 218 710, 93 грн. заборгованість по кредиту, відсоткам та штрафним санкціям при їх наявності.

У зв'язку з чим, касаційний господарський суд у складі Верховного Суду не погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав у Банку з 16.12.2014 для нарахування процентів за користування кредитом та штрафу/пені за неналежне виконання умов кредитного договору, оскільки, судами не встановлено дійсної суми заборгованості по кредитному договору, як на 15.12.2014 так і на момент набрання рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 у справі № 908/503/15-г законної сили.

Так, частиною 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відтак, виконуючи вказівки, що містяться у постанові касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.04.2018, судом встановлено, що згідно наданих Банком розрахунків заборгованості за кредитним договором станом на 15.12.2014 загальна сума заборгованості становила 220 215, 58 грн., з яких:

- поточна заборгованість за кредитом - 214 949, 32 грн.;

- поточна заборгованість за процентами - 5 266,26 грн.

Вказана заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості станом на15.12.2014 за кредитним договором № MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013, виписками по особових рахунках № 2063.3.025406248 та № 2068.5.026808291.

Разом з тим, станом на момент набрання рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 у справі № 908/503/15-г законної сили, тобто, станом на 16.07.2015 загальна сума заборгованості за Кредитним договором становила 295 682, 99 грн., з яких:

- прострочена заборгованість за кредитом - 214 949, 32 грн.;

- прострочена заборгованість за процентами по кредиту - 56 612, 00 грн.;

- заборгованість за штрафами/пенею за кредитним договором - 24 121, 67 грн. (штраф у розмірі 14 344, 22 грн. нараховано відповідно до п. 6.6. кредитного договору, пеня у розмірі 9 777, 45 грн. нарахована відповідно до п. 6.4. кредитного договору).

Вказана заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості на 16.07.2015 за кредитним договором № MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013 та виписками по особових рахунках за період з 31.01.2013 по 15.06.2015.

Приписами статті 613 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Таким чином, з огляду на викладене вище, судом встановлено, що станом на 15.12.2014 сума в розмірі 218 710, 93 грн. не покривала заборгованість по кредиту та відсоткам.

Разом з тим, станом та 20.10.2016 загальна заборгованість позивача за кредитним договором становила - 469 732,25 грн., у тому числі:

- прострочена заборгованість за кредитом - 214 949,32 грн;

- прострочена заборгованість за процентами - 172 469,69 грн.;

- штраф/пеня - 82 313, 24 грн. (штраф у розмірі 14 344, 22 грн. нараховано відповідно до п. 6.6. кредитного договору, пеня у розмірі 67 969, 02 грн. нарахована відповідно до п. 6.4. кредитного договору).

Відтак, враховуючи норми п. 2.9. кредитного договору, відповідно до якого погашення заборгованості позивальника за цим договором здійснюється в наступній черговості: в першу чергу - витрати банку, пов'язані з одержанням виконанням по цьому договору (витрати пов'язані з реалізацією заставного майна, витрати на сплату судового збору та інших обов'язкових платежів, витрати на юридичну допомогу, витрати пов'язані із зверненням стягнення на заставне майно, тощо);

в другу чергу - прострочена заборгованість за процентами; в третю чергу - прострочена заборгованість за комісією; в четверту чергу - нараховані проценти; в п'яту чергу - нараховані комісії; в шосту чергу - прострочена заборгованість за основною сумою боргу; в сьому чергу - основна сума боргу; в восьму чергу - штрафи, пені та витрати/збитки Банку, які виникли при супроводі кредиту передбачені п.п. 4.2.10., 6.3., 6.4., 6.5., 6.6., 6.7. якщо такі мали місце, то за таких підстав, за результатами зарахування зустрічних вимог, була погашена заборгованість за кредитним договором, а саме: за простроченими відсотками у сумі - 172 469, 69 грн. та прострочена заборгованість за кредитом у сумі - 46 241,24 грн.

Станом на 21.10.2016 загальна заборгованість за кредитним договором

становила 251 218, 30 грн. у тому числі:

- прострочена заборгованість за кредитом - 168 708, 08 грн.;

- прострочена заборгованість за процентами - 196, 82 грн.;

- штраф/пеня - 82 313, 24 грн.

При цьому, суд вказує, що позивачем тверджень відповідача стосовно наявних сум заборгованості за кредитним договором № MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013 не спростовано, доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності). якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 616 Цивільного кодексу України визначено, що якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

Відтак, враховуючи, що платіжні доручення позивача на перерахування грошових коштів наявних на рахунку позивача у Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський Банк Розвитку" в рахунок погашення кредиту та рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 у справі № 908/503/15-г не були виконані відповідачем у зв'язку з обмеженням, встановленим ст. 1074 Цивільного кодексу України та п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", то за таких підстав, суд дійшов висновку, що відповідач не є кредитором, який прострочив, у розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим, й підстави для застосування, передбачених ст. 616 Цивільного кодексу України правових наслідків порушення зобов'язання з вини кредитора.

Аналогічна правова позиція також викладена в Постанові Вищого господарського суду України у справі № 910/6303/15-г.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, зважаючи на викладене вище, з врахуванням встановлених обставин та наведених правових норм, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено обставин з посиланням на відповідні засоби доказування, у зв'язку з чим суд міг би дійти висновку, що заборгованість за кредитним договором № MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013 станом на 15.12.2014 не перевищує 218 710, 93 грн., що б дало змогу дійти протилежного висновку, то за таких підстав, суд дійшов висновку про визнання припиненим зобов'язання Фермерського господарства "Сніжинка" перед Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Банк Розвитку" саме на суму коштів в розмірі 218 710, 93 грн., шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за погашення кредиту за кредитним договором № MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013.

Отже, оскільки кредитний договір MMKLVU2.92105.002 є чинним, не розірваним та не припинений, то позичальник банку Фермерське господарство "Сніжинка", як зобов'язана сторона, має виконувати взяті на себе зобов'язання за договором кредитування: повернути суму кредиту; сплачувати проценти за користування кредитними коштами до моменту повного розрахунку з банком; нести відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань у вигляді неустойки (штраф, пеня).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Грошовим є зобов'язання, за яким боржник зобов'язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

Приписами ч. 1 ст. 348 Господарського кодексу України, банк здійснює контроль за виконанням умов кредитного договору, цільовим використанням, своєчасним і повним погашенням позички в порядку, встановленому законодавством.

Відтак, посилання Позивача на ст. 613 ЦПК України, як на підставу визнання часково недійсними зарахування зустрічних однорідних вимог є безпідставним.

Що стосується договорів укладених між сторонами з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, а саме: від 31.01.2013 застави рухомого майна № ZXA019500.92105.003, від 13.12.2013 застави обладнання № ZXD029500.92105.004 та від 31.01.2013 застави рухомого майна № ZХА019500.88264.002 від 31.01.2013, відповідно до умов зазначених договорів забезпечення, термін дії договору - до повного виконання сторонами зобов'язань за кредитним договором, та всіма додатковими угодами до нього.

Пунктом 7.1. кредитного договору закріплено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання позивальником своїх зобов'язань за цим договором.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 593 Цивільного кодексу України та ст. 28 Закону України "Про заставу" унормовано, що право застави (застава) припиняється у разі припинення забезпеченого заставою зобов'язання.

В той час, зважаючи на те, що зобов'язання позивача за кредитним договором, яке забезпечене заставою, не припинилось, у зв'язку з невиконанням в повному обсязі своїх зобов'язань за кредитним договором, то відповідно і право застави не припинено.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін.

З огляду на те, що судом не було встановлено обставин, того, що відповідач безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони - позивача, та з врахуванням того, що суд дійшов висновку про припинення зобов'язання Фермерського господарства "Сніжинка" перед Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Банк Розвитку" лише в частині а саме, на суму коштів в розмірі 218 710, 93 грн., шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за погашення кредиту за кредитним договором № MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013, то за таких обставин суд дійшов висновку, що витрати по сплаті судового збору на користь позивача не стягуються.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позов Фермерського господарства "Сніжинка" задовольнити частково.

2. Визнати припиненим зобов'язання Фермерського господарства "Сніжинка" перед Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Банк Розвитку" на суму коштів в розмірі 218 710, 93 грн., шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за погашення кредиту за кредитним договором № MKLVU2.92105.002 від 31.01.2013.

3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору позивачу не відшкодовуються.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 19.11.2018

Суддя Д.О. Баранов