АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року

м. Одеса

Справа № 915/774/18

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

Представники учасників справи у судове засідання не з’явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.09.2018 (суддя Коваль Ю.М.) вступну та резолютивну частину якого проголошено у судовому засіданні у м. Миколаєві, вул. Адміральська, 22. Повне рішення складено 18.09.2018

по справі №915/774/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Світанок Плюс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро"

про стягнення 296522 грн. 80 коп.

ВСТАНОВИВ

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СВІТАНОК ПЛЮС» (далі – ТОВ «СВІТАНОК ПЛЮС») звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» (далі ТОВ «Імперія-Агро»), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 296 522, 80 грн. за невиконання умов договору поставки №КВ-7/18-Д від 27.10.2017.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «СВІТАНОК ПЛЮС» зазначено, що товариством на виконання умов договору поставки перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в якості попередньої оплати за придбаний товар, проте, у порушення умов договору, відповідачем не виконано взятих на себе зобов’язань щодо поставки товару.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 14.09.2018р по справі №915/774/18 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 296 522, 80 грн. попередньої оплати товару за договором поставки, а також грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі зі сплати судового збору в сумі 4447, 86 грн.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що ТОВ «Імперія-Агро» не виконано зобов’язання щодо поставки в обумовлений договором строк попередньо оплаченого позивачем товару, а тому визнано, що вимога про стягнення з відповідача попередньої оплати товару в сумі 296 522, 80 грн. є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Імперія-Агро» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.09.2018р. у справі №915/774/18 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в позовних вимогах повністю.

Апеляційна скарга мотивована неправильним застосуванням місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не було враховане те, що у відповідача на момент поставки товару зазначений в специфікаціях до договору була важлива обставина невиконання договірних зобов’язань, оскільки таке невиконання умов договору поставки сталося через рейдерський захват складів ТОВ «ІМПЕРІЯ-АГРО».

Також, апелянт зазначає, що ухвалою Господарського суду м.Києва від 25 квітня 2018 року було накладено арешт на грошові кошти скаржника, що також унеможливило виконання договірних зобов’язань з боку відповідача щодо повернення коштів.

У зв’язку з чим апелянт вважає, що судом першої інстанції в неповному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи, які суттєве значення мали для вирішення справи по суті.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №915/774/18 за апеляційною скаргою ТОВ «Імперія-Агро» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.09.2018р. у справі №915/774/18.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 справа №915/774/18 за апеляційною скаргою ТОВ «Імперія-Агро» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.09.2018р. була призначена до розгляду на 27.11.2018 о 10:00 год.

26.11.2018 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В своїх запереченнях відповідач зазначає, що позивачем не виконано умов укладеного між сторонами договору поставки, що відповідачем ні при розгляді справи у суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не спростовано, що свідчить про законність рішення місцевого господарського суду та безпідставність апеляційної скарги. Посилання апелянта на об’єктивні причини невиконання обов’язків за договором, на думку відповідача, суперечать приписам ч.2 ст.218 ГК України.

Також, 26.11.2018 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано клопотання ТОВ «СВІТАНОК ПЛЮС» про розгляд справи за відсутності представника позивача.

У судове засідання представники учасників справи не з’явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення від 24.10.2018, яке вручено позивачеві 30.10.2018, а відповідачеві 01.11.2018.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Миколаївської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ ТОВ «Імперія-Агро» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.10.2017 року між ТОВ «Імперія-Агро», іменоване далі «ПОСТАЧАЛЬНИК» та ТОВ «Світанок Плюс», іменований надалі «ПОКУПЕЦЬ» було укладено договір поставки № КВ-7/18-Д (а.с. 16-21).

За умовами вищевказаного договору, відповідно до положень пункту 1.2. ТОВ «Імперія-Агро» (постачальник) зобов’язалося передати у власність ТОВ Світанок Плюс (покупця) продукцію виробничо-технічного призначення (товар), асортимент, кількість та ціна якого визначені у специфікаціях та/або накладних та /або рахунках-фактурах, які є невід’ємними частинами договору, а покупець прийняти та оплатити товар у порядку та на умовах, визначених договором.

Пунктом 2.1. договору визначено, що за даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначається Специфікаціями та/або накладними та рахунками-фактури, що є невід’ємною частиною цього договору.

Згідно з пунктом 2.3. договору визначено, що загальна сума договору визначається сукупністю Специфікацій та/або накладних та/або рахунків-фактур, що зазначені в п.2.1. договору, та які є невід’ємною частиною даного договору. У випадку розбіжностей даних у Специфікаціях щодо кількості і ціни товару і порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній, перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід’ємною частиною договору та підписується з боку покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару).

Положеннями пунктів 3.2., 3.3. договору визначено, що оплата товару здійснюється на умовах 100 % попередньої оплати, якщо інші умови не визначено у специфікаціях та/або інших додаткових угодах до договору, із застосуванням, у відповідності до ч. 2 ст. 524, ст. 533 ЦК України, при проведенні розрахунків за договором курсу долару США до гривні, встановленого на міжбанківській валютній біржі на день підписання договору та/або специфікації, якщо інші умови не зазначені у специфікаціях та/або інших додаткових угодах до договору.

Згідно з пунктами 4.1., 6.1. договору визначено, що поставка товарів здійснюється на умовах та у строки, визначених у специфікаціях до договору.

Пунктом 6.2. договору визначено, що перехід права власності здійснюється в момент передачі товару з одночасним прийманням по кількості і якості.

Відповідно до пункту 11.1. договору визначено, що Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, але продовжує залишатися чинним до повного виконання сторонами своїх зобов’язань за цим договором.

Також, з матеріалів справи вбачається, що сторонами у специфікації № 2 до договору погоджено поставку строком до 22.03.2018 товарів: Гезагард 500WS, к.с. у кількості 1085 л; Дуал Голд у кількості 215 л; Роубек у кількості 93 л; загальною вартістю 441343 грн. 10 коп. з оплатою їх вартості у розмірі 10 % від загальної вартості - 44134 грн. 31 коп. до 08.02.2018, а решту 90 % - 397208 грн. 79 коп. до 22.02.2018 (а.с. 22).

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору та вищевказаної специфікації ТОВ «Світанок Плюс» оплатило замовлений товар, що підтверджується платіжними дорученнями від 09.02.2018 № 109 на суму 44134 грн. 31 коп. та від 12.02.2018 № 113 на суму 397208 грн. 79 коп. (а.с. 21-22), а всього перераховано відповідачу грошові кошти у сумі 441343 грн. 10 коп.

Проте у строк до 22.03.2018 відповідач зобов'язання з поставки позивачу товару не виконав, всупереч умовам погодженим у Специфікації.

У квітні 2018 позивач звернувся до ТОВ «Імперія-Агро» з претензією вих. №45 (а.с. 23) в якій просив перерахувати йому кошти у сумі 441343,10 грн. за невиконання договору поставки №КА-7/18-Д від 17.10.2017.

Позивачем зазначено, що після отримання претензію ТОВ «Імперія-Агро» було сплачено на рахунок ТОВ «Світанок Плюс» 144820,30 грн.

Отже, сума неповернутої попередньої оплати за договором поставки складає 296522,80 грн., яка й заявлена позивачем до стягнення.

Матеріали справи не містять доказів повернення грошових коштів відповідачем, факт неповернення попередньої оплати ним не заперечується.

Згідно зі ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Так наявними матеріалами справи підтверджується, що позивач виконав свої зобов'язання зі здійснення попередньої оплати за товар у строк та за ціною, що були визначені у специфікації, однак відповідач обумовлений договором товар у визначений строк не поставив.

Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно на свій вибір: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

23.04.2018 позивач направив на адресу відповідача претензію №45, в якій просив перерахувати кошти у сумі 441343,10 грн. Вказана претензія отримана відповідачем 27.04.2018р., про що свідчить відповідна відмітка про її отримання.

Станом на дату звернення ТОВ «Світанок Плюс» із позовом до суду першої інстанції (липень 2018), відповідачем сплачено на рахунок позивача лише частину попередньої оплати за непоставлений товар у сумі 144820,30 грн. Разом з цим, грошові кошти у сумі 296522,80 грн. відповідачем повернуті позивачеві не були.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта про те, що у ТОВ «Імперія-Агро» на момент поставки товару зазначений в специфікаціях до договору строк була важлива причина невиконання договірних зобов’язань, а саме рейдерський захват складів ТОВ «ІМПЕРІЯ-АГРО» ТАСкомбанком, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.42,44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється, зокрема, на основі принципів комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Таким чином, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утриматись від) таких дій. Отже, позивач при здійсненні своєї господарської діяльності, укладаючи спірний договір приймав на себе певні економічні ризики, в тому числі ризик неможливості виконання зобов'язань за договором.

Аналогічна правова позиція зазначена в рішенні Верховного Суду від 17.07.2018р. у справі №910/13249/17.

Крім того, апелянт у скарзі вказав, при винесенні рішення суд не дослідив надані докази, неправильно визначився із характером спірних правовідносин, не застосував закон, який підлягає застосуванню, зокрема ст.ст.79,96 ГПК України. Так апелянт зазначає, що веб-сайт, на який посилається скаржник (latifundist.com), є загальновідомим електронним ЗМІ, який, публікуючи свої дані, посилається на конкретні джерела інформації, з яких така інформація була отримана, зокрема, в даному випадку це були інтерв'ю відібрані у представників всіх сторін конфлікту та офіційний сайт відповідача -://imperiya-agro.com. Тобто інформація, наведена із зазначеного сайту, міститься і на офіційному сайті самого відповідача, але суд першої інстанції не врахував цього, тому і неналежним чином дослідив зазначені докази та відповідно прийшов до передчасного висновку, тим самим задовольняючи позов.

Колегія суддів також не може прийняти до уваги наведені посилання скаржника, враховуючи нижченаведене.

Згідно з ч.1 ст.96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам'яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно ч.1 ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідач не надав суду першої інстанції будь-яких доказів, які б спростовували позицію позивача, а наявність інформації на сайті відповідача щодо існування конфлікту з іншою особою немає ніякого значення для вирішення даного спору, предметом якого є повернення на вимогу покупця попередньої оплати за товар на підставі ч.2 ст.693 ЦК України.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 296522,80 грн. були повністю обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Отже, твердження апелянта щодо того, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення в неповному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи, які мали суттєве значення для вирішення справи по суті, порушено норми матеріального права колегією суддів апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції в повному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи та цілком обґрунтовано було прийнято рішення про задоволення позовних вимог із правильним визначенням характеру спірних відносин та вірному застосуванні норм матеріального права.

З огляду на викладене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла до висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак підстави для його зміни або скасування відсутні.

Відповідно до п. “в” ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як встановлено колегією суддів, при поданні апеляційної скарги Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» було сплачено судовий збір згідно платіжного доручення № 26/1-1 від 05.09.2018р. через ПАТ «МТБ Банк», однак відомостями, що надійшли від Державної казначейської служби України, не підтверджується, про що складено відповідну довідку Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.11.2018.

Крім того, як вбачається з платіжного доручення № 26/1-1 від 05.09.2018р. доданого до апеляційної скарги в якості доказу сплати судового збору на суму 6671,79 грн., останнє не містить відмітки банку про проведення платежу.

Враховуючи позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 10.10.2018 у справі № 916/3256/17, що суд встановивши вже на стадії розгляду справи по суті, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених статтях 162, 164, 172 ГПК України, здійснює розгляд справи по суті, а судові витрати, пов'язані з розглядом справи, розподіляє за результатами такого розгляду відповідно до статті 129 ГПК України. Такий підхід до вирішення даного питання узгоджується із принципом верховенства права та завданнями господарського судочинства, закріпленими у статтях 2, 11 ГПК України, та з огляду на наведені обставини є справедливим та таким, що виправдовує правомірні сподівання особи на розгляд її справи судом у розумний строк. Водночас інший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду.

Під час розгляду справи апелянтом не було надано до суду доказів оплати судового збору у встановленому порядку розмірі, у зв’язку з чим з Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» підлягає до стягнення на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 6 671, 79 грн. у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.09.2018 у справі №915/774/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» (54000, м.Миколаїв, вул. Велика Морська, б.143, ідентифікаційний код 35472893) в дохід державного бюджету /отримувач коштів: Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса, код ЄДРПОУ отримувача: 38016923, банк отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 899998 № рахунку: 2017, код бюджетної класифікації 22030101 «Судовий збір» (Державна судова адміністрація України,050) , символ звітності 206 код ЄДРПОУ суду 26016990/ 6 671, 79 (шість тисяч шістсот сімдесят одну) грн. 79 (сімдесят дев’ять) коп.

Доручити господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ із зазначенням реквізитів сторін.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 28.11.2018.

Головуючий суддя                                                              Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                 Лавриненко Л.В.

Суддя                                                                        Філінюк І.Г.