ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2018 р. м. Київ Справа № 911/1460/18

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., за участю секретаря судового засідання Брунько А.І., розглянув за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№119)" про стягнення 11275,11 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Старчик А.А. - довіреність №14-164 від 30.08.2018;

від відповідача: не прибув.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) подало до господарського суду позов про стягнення з Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№119)" (далі - відповідач) 11275,11 грн, у зв'язку з неналежним виконанням останнім умов договору № 2415/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 (з урахуванням змін та доповнень до нього).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач, всупереч п. 6.1 договору № 2415/15-ТЕ-17 від 30.12.2014, несвоєчасно сплатив вартість переданого природного газу за період січень - березень 2014 року, внаслідок чого йому було нараховано 5787,77 грн пені, а також згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України 5177,27 грн інфляційних втрат та 310,07 грн 3% річних.

Ухвалою від 23.07.2018 господарський суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду у підготовчому засіданні на 18.09.2018.

Ухвалою від 18.09.2018 господарський суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 18.10.2018.

Ухвалою від 18.10.2018 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 15.11.2018.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до наданого суду відзиву на позовну заяву від 12.09.2018 вих. № 8-371 відповідач позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позову відмовити з підстав пропуску позивачем строків позовної давності звернення до суду з позовом про стягнення нарахованих сум.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до умов укладеного 30.12.2014 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Державним підприємством "Підприємство Бориспільської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№119)" (покупець) договору № 2415/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу (далі - договір), продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням,, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (п.п. 1.1, 1.2).

Пунктом 3.3 договору сторони встановили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно з п. 3.4 договору, вищевказаний акт приймання-передачі є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.2 договору сторони погодили, що ціна за 1000,0 куб.м природного газу становить 1091,00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м природного газу - 1091,00 грн, крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн, всього з ПДВ - 1309,20 грн.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. договору).

У відповідності до статті 11 договору, останній діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно з п. п. 10.3, 10.4 договору сторони погодили, що усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного у пункті 10.4 цього договору.

Матеріалами справи підтверджено, що додатковими угодами №1 від 20.03.2015, № 2 від 20.07.2015, № 3 від 30.07.2015, № 4 від 15.10.2015 та № 5 від 25.11.2015 до договору № 2415/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014, сторони внесли зміни до пунктів 5.2, 6.3 та 12 договору, уточнивши вартість природного газу за 1000 куб.м, який продається, порядок та умови проведення розрахунків за отриманий газ та дані банківських реквізитів продавця.

Судом встановлено, що на виконання умов вищевказаного договору, в січні - грудні 2015 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 283895,16 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 47937,67 грн, від 28.02.2014 на суму 46487,07 грн, від 31.03.2014 на суму 45005,07 грн, від 30.04.2015 на суму 27915,85 грн, від 30.11.2015 на суму 50885,13 грн та від 31.12.2015 на суму 78633,32 грн. Дані акти є достатнім і належним доказом передачі газу, оскільки передбачені умовами п. 3.4 договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, всупереч ст.ст.525, 526 ЦК України та ст.193 ГК України, свої зобов'язання по оплаті отриманого природного газу за період січень - березень 2014 року виконав неналежним чином, несвоєчасно розрахувавшись за отриманий природний газ. Розрахунки за період квітень - грудень 2015 року відповідач провів у строки та в порядку, передбаченому договором.

У зв'язку з прострочкою в оплаті вартості поставленого відповідачу за спірний період природного газу, позивач нарахував до стягнення з відповідача штрафну санкцію у вигляді пені на суму 5787,77 грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Зі змісту ст.610 Цивільного кодексу України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за переданий природний газ, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Реченням другим пункту 7.2 договору встановлено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши правильність нарахування пені за визначений позивачем період, судом встановлено, що позивач правильно здійснив її нарахування, однак допустив арифметичну помилку при визначенні сумарного розміру пені, належного до стягнення з відповідача за неналежне виконання останнім грошового зобов'язання з поставки природного газу у лютому2015 року.

Оскільки добуток 1222,67 грн (пені за зобов'язаннями лютого 2015 року за період прострочки з 17.03.2015 по 01.04.2015) + 721,60 грн (пені за зобов'язаннями лютого 2015 року за період прострочки з 02.04.2015 по 29.04.2015) складає 1944,27 грн, а не 1944,28 як вказав позивач, та вказана сума пені була врахована позивачем в загальну суму боргу, який складає ціну даного позову, отже у стягненні з відповідача 0,01 грн пені суд відмовляє.

За таких обставин, суд дійшов висновку що розмір обґрунтовано заявленої до стягнення на користь позивача пені складає 5787,76 грн.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних, то господарський суд враховує, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку, позивач просить стягнути з відповідача 5177,27 грн інфляційних втрат та 310,07 грн 3% річних, нарахованих на суму боргу за переданий природний газ за період січень - березень 2014 року в розрізі кожної поставки газу згідно з актом окремо.

Перевіривши проведені позивачем нарахування 3% річних та інфляційних, господарський суд встановив, що їх розрахунки правильні та вірні.

Відповідно до статей 74 та 77 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що позивач належними та допустимими доказами обґрунтував заявлені у суді позовні вимоги, натомість відповідач належних доказів на спростування позовних вимог суду не надав.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 11275,10 грн, з яких: 5787,76 грн пені, 5177,27 грн інфляційних втрат та 310,07 грн 3% річних. У стягненні 0,01 грн пені слід відмовити.

Зважаюючи, що відповідач у відзиві на позовну заяву просив застосувати позовну давність щодо вимог позивача про стягнення заявленого боргу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ст. ст. 256, 257, 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору № 2415/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014, суд встановив, що у відповідності до п. 9.3 останнього сторони у письмовій формі погодили збільшення строку позовної давності в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, до 5 років.

Звідчи суд вбачає, що оскільки 5-річний строк позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, інфляційних та річних, нарахованих за несвоєчасні розрахунки по оплаті природного газу, станом на час надходження позовної заяви до суду ще не сплив, отже позивач правомірно звернувся з даним позовом до суду та має право на стягнення з відповідача 11275,10 грн заборгованості, оскільки позовна заява була подана позивачем до суду для захисту порушених прав в межах строку позовної давності, погодженої з відповідачем.

Таким чином, підстави для задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності у даній справі відсутні.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74-79, 126, 129, 232, 233, 236- 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№119)" (08343, Київська обл., Бориспільський район, с. Мартусівка, вул. Бориспільська, буд. 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, Шевченківський р-н., вул.Б.Хмельницького, буд.6, ): 5787 (п'ять тисяч сімсот вісімдесят сім тисяч) гривень 76 копійок пені, 5177 (п'ять тисяч сто сімдесят сім тисяч) гривень 27 копійок інфляційних втрат, 310 (триста десять) гривень 07 копійок 3% річних та 1761 (одну тисячу сімсот шістдесят одну) гривню 99 копійок судового збору.

3. У іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією про дане судове рішення учасники справи можуть ознайомитися на сайті: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено: 29.11.2018.

Суддя В.М. Антонова