ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.11.2018 Справа № 905/1528/18

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Поліщук А.І розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради про стягнення трьох відсотків річних, пені та інфляційних втрат у загальному розмірі 36500130 грн.86 коп.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 представник (за довіреністю)

від відповідача не зявились;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради про стягнення 36500130,86 грн., у тому числі: суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за період з березня 2014 по грудень 2017 в розмірі 33 141 411,26грн., 3% річних від основного боргу нарахованих за період з 01.04.2014 по 12.01.2018 у розмірі 2936485,94 грн. та пеню за період з 01.04.2014 по 13.07.2014 у сумі 422 233,66 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань за Договором купівлі-продажу природного газу № 13/3351-БО-6 від 28.12.2012.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано розрахунок стану заборгованості Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради по договору №13/3351-БО-6, а також у копіях: договір від 28.12.2012, акти приймання-передачі природного газу січень, лютий, березень, квітень, жовтень, листопад та грудень 2013.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.11-16, 525, 526, 611, 612, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 202, 216-217, 264-265 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 35, 54-57, 61, 64, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні 2018 підтримав позовні вимоги у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, своєї позиції по суті заявлених вимог до відома суду не довів, відзиву на позовну заяву у інший спосіб не надав.

За висновками суду, відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи з урахуванням наступних обставин.

Відповідно до ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

Положення частини сьомої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

За наявності відповідної письмової заяви учасника справи та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Пунктом 4 ст.122 ГПК України передбачено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно з відомостями, які наявні у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради є: 84601, місто Горлівка, вул..Ушева, 1.

З огляду на те, що відповідач знаходиться на території, на яку не здійснюється пересилання поштової кореспонденції, 27.08.2018, 13.09.2018, 11.10.2018, 13.11.2018, на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua) було розміщено оголошення про дату та час судового засідання у справі № 905/1528/18, призначеного на 10.09.2018, 09.10.2018, 23.10.2018, 19.11.2018 відповідно..

Статтями 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У пункті 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку ст.ст.80, 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про наступне.

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012 між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (Продавець, позивач) та Комунальним підприємством по теплопостачанню Вуглик Горлівської міської ради (Покупець, відповідач) був укладений Договір купівлі-продажу природного газу №13/3351- БО-6 (далі Договір, а.с.16-21).

Відповідно до п.1.1. Договору Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ Національна акціонерна компанієя Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 ЗУ Про засади функціонування ринку природного газу, а Покупець зобовязався приймати та оплачувати природний газ на умовах Договору.

Відповідно до п.п.6.1., 6.3. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. За наявності у Покупця заборгованості за Договором Продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений за Договором в минулі періоди, в поряду календарної черговості виникнення заборгованості.

Відповідно до п.7.2 у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 Договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2012, а в частині розрахунків до повного погашення заборгованості (п.11.1. Договору).

Договір підписаний представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

Акти приймання-передачі газу за січень, лютий, березень, квітень, жовтень, листопад та грудень 2013 підписані обома сторонами і скріплені печатками продавця, покупця та газорозподільної організації.

Із зазначених актів приймання-передачі природного газу вбачається, що Продавець поставив, а Покупець отримав природний газ:

- у січні 2013 на суму 5181048,72 грн.;

- у лютому 2013 на суму 4441296,49 грн.;

- у березні 2013 на суму 4469490,67 грн.;

- у квітні 2013 на суму 1091233,14 грн.;

- у жовтні 2013 на суму 5554910,61 грн.;

- у листопаді 2013 на суму 3180084,88 грн.;

- у грудні 2013 на суму 4933777,44 грн.

Оскільки позивач свої зобовязання за Договором за січень, лютий, березень, квітень, жовтень, листопад та грудень 2013 року виконав належним чином, а відповідач розрахунок за поставлений газ в строки передбачені пунктом 6.1 Договору не здійснив, у серпні 2018 року ПАТ «НАК «Нафтогаз» звернувся до господарського суду з позовом до КП «Вуглик» з вимогами про стягнення боргу.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать (абзац третій ч. 1 ст. 174 ГК України).

Субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору ( п. 1 ст. 193 ГК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом в силу приписів абзацу 2 п. 1 ст. 193 ГК України.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. У випадках встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обовязків може бути настання або не настання певної події.

Так, матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору купівлі-продажу, згідно якого, в силу ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами довів факт належного виконання ПАТ «НАК «Нафтогаз» своїх зобовязань по Договору № 13/3351-БО-6 за січень, лютий, березень, квітень, жовтень, листопад та грудень 2013 року, проте КП «Вуглик» доказів своєчасного розрахунку за поставлений у вищевказані періоди товар, суду не надав

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок за вимогою кредитора сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Грошовим є зобов'язання, за яким боржник зобов'язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та статтею 174 Господарського кодексу України.

Із матеріалів справи вбачається, що у відповідача виник обов'язок виконувати належним чином умови укладеного сторонами Договору №13/3351 від 28.12.2012 щодо оплати поставленого природного газу, який прострочено.

З огляду на несвоєчасність внесення платежів за договором №13/3351 позивачем донараховано інфляційні витрати за період з березня 2014 по грудень 2017 в розмірі 33141411,26грн.

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2013 (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Здійснивши перерахунок, суд вважає його арифметично та методологічно вірним, отже, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат за період з березня 2014 по грудень 2017 в розмірі 33141411,26грн.

Керуючись нормами ст.625 ЦК України, позивач також просить стягнути з відповідача 3% річних від основного боргу, нарахованих за період з 01.04.2014 по 12.01.2018 у розмірі 2 936 485,94 грн.

Здійснивши перерахунок 3% річних, за визначені позивачем періоди, суд дійшов висновку, що вони є арифметично вірними, отже вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі, на суму 2 936 485,94 грн..

Крім суми інфляційних втрат та 3% річних, позивач просить стягнути з відповідача пеню за газ поставлений у жовтні - грудні 2013 підприємству «Вуглик» за період з 01.04.2014 по 13.07.2014 на загальну суму 422233,66 грн.

Згідно до п.7.2 у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 Договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Акти прийняття-передачі природного газу за жовтень - грудень 2013 по договору № 13/3351-БО-6 отримані відповідачем та засвідчені підписами представників сторін, засвідчені печатками підприємств.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

Матеріали справи не містять доказів повної чи часткової сплати боргу відповідачем позивачу по Актам приймання-передачі за жовтень - грудень 2013 по договору № 13/3351-БО-6.

Здійснивши перерахунок пені за визначені періоди, суд дійшов висновку, що розрахунок є арифметично та методологічно вірним, отже вимоги в цій частині є правомірними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі - на суму 422233,66 грн.

За змістом статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

Усупереч вказаним нормам, відповідач не надав господарському суду доказів, які спростовують доводи позивача, отже вимоги ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради про стягнення 36 500 130,86 грн. підлягають задоволенню.

З урахуванням норм ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на КП «Вуглик».

Керуючись статтями 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради про стягнення трьох відсотків річних, пені та інфляційних втрат у загальному розмірі 36500130 грн.86 коп. задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства по теплопостачанню «Вуглик» Горлівської міської ради (84601, Донецька область, м.Горлівка, вул.Ушева, б.1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, б.6, ):

- три відсотки річних у сумі 2936485 грн. (два мільйони девятсот тридцять шість тисяч чотириста вісімдесят пять) грн. 94 коп.;

- інфляційні нарахування у сумі 33141411 (тридцять три мільйони сто сорок одна тисяча чотириста одинадцять) грн. 26 коп.;

- пеню у сумі 422233 (чотириста двадцять дві тисячі двісті тридцять три) грн.. 66 коп.;

- витрати по сплаті судового збору у сумі 547501 (пятсот сорок сім тисяч пятсот одна) грн. 98 коп.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 19 листопада 2018 року.

Повний текст рішення складено та підписано 22 листопада 2018 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Е.В. Зекунов