ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2018 Справа № 908/587/18

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.07.2018 у справі №908/587/18 (суддя Мірошниченко М.В.; рішення ухвалене о 12:26 год. у місті Запоріжжя, повне рішення складено 04.07.2018)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-технічне підприємство "Трансінвест", м.Київ

до Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод", м.Запоріжжя

про стягнення 1360895,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-технічне підприємство "Трансінвест" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" про стягнення 1272000,00 грн. боргу за поставлений товар, 32488,27 грн. пені, 43756,80 грн. інфляційних збитків, 12650,30 грн. відсотків за користування коштами.

Позивач обґрунтував свої позовні вимоги порушенням відповідачем зобов'язань за договором поставки №170145 від 25.07.2017 щодо своєчасної оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.07.2018 у справі №908/587/18 (суддя Мірошниченко М.В.) позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-технічне підприємство "Трансінвест" суму 1272000,00 грн. основного боргу, суму 32488,27 грн. пені, суму 43756,80 грн. втрат від інфляції, суму 12650,30 грн. відсотків та суму 20413,44 грн. судового збору.

Означене рішення вмотивоване тим, що вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи і не спростованими відповідачем, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідач (ПрАТ "ЗЕРЗ") подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.07.2018 у справі №908/587/18, у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Просить оскаржуване рішення скасувати, в позові відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказав, що незгоден з настанням строку оплати товару, оскільки вважає, що складений акт приймання-передачі товару не відповідає умовам договору. Так, акт не містить номера і дати заявки на постачання товару, дати отримання постачальником заявки на постачання товару, посад та прізвищ усіх осіб, які підписали акт.

Позивач (ТОВ "НТП "Трансінвест") письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав.

В судове засідання 19.11.2018 представники сторін не з'явились.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду даної справи (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення містяться в матеріалах справи а.с.140-141), але не повідомили суд про причини неявки своїх представників, та що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті спору, колегія суддів вважала за можливим переглянути справу за відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 19.11.2018 судом апеляційної інстанції прийнято вступну та резолютивну частини постановисуду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ст.ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

Між Приватним акціонерним товариством "Запорізький електровозоремонтний завод" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-технічне підприємство "Трансінвест" (Постачальник) укладено договір поставки №170145 від 25.07.2017 (далі - Договір, а.с.17-22), за умовами п.п. 1.1. і 1.2. якого, Постачальник зобов'язався у 2017 році поставити (передати у власність) Замовникові товари, зазначені в Специфікації(ях) - додатку(ах) до цього договору, а Замовник прийняти і оплатити такі товари на умовах цього договору.

Замовник оплачує поставлений Постачальником товар виключно за ціною, вказаною у Специфікації (ях) - додатку(ах) до цього (п.3.2. Договору).

Відповідно до Специфікації №1 до Договору загальна сума товару складає 1272000,00 грн. з ПДВ (а.с.23).

В пункті 4.2. сторони погодили, що Замовник здійснює оплату товару протягом 90 банківських днів з дня підписання сторонами за цим договором ОСОБА_1 приймання-передачі товару та отримання Замовником оригіналу рахунку на оплату товарів. В ОСОБА_1 приймання-передачі товару сторони за цим договором повинні зазначити найменування, асортимент, кількість та ціну товарів, номер та дату Договору, номер та дату заявки на постачання товару, дату отримання Постачальником заявки на постачання товару, реквізити видаткової накладної за якою отриманий товар, інші відомості при необхідності. Акт приймання-передачі товару повинен бути скріплений печатками сторін за Договором, у разі якщо ОСОБА_1 приймання-передачі товару не скріплений печатками сторін за Договором, він вважається не підписаний.

До рахунку на оплату товарів додаються: видаткова накладна, товарно-транспортна накладна й інші документи щодо транспортування товару (п.4.3. Договору).

Згідно п. 10.1. цей Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2017, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором.

Як правильно встановив суд першої інстанції, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до копії видаткової накладної №169 від 26.07.2017 Постачальник поставив, а Замовник прийняв товар: колесо зубчасте Е2137.37.00.03 на загальну суму 1272000,00 грн. з ПДВ (а.с.24).

Про приймання товару Замовником свідчить також і копія акту приймання-передачі товару від 26.07.2017, підписана сторонами (дата підписання Замовником - 27.07.2017). В п.2 акту вказано, що до нього додається оригінал рахунку-фактури №СФ183 від 26.07.2017 (а.с.26).

Замовник поставлений товар не оплатив, у зв'язку з чим Постачальник звернувся до господарського суду з позовом про стягнення 1272000,00 грн. основного боргу, 32488,27 грн. пені, 43756,80 грн. інфляційних збитків і 12650,30 грн. відсотків за користування коштами.

Спірні правовідносини сторін виникли з приводу поставки товару.

Частина перша статті 265 Господарського кодексу України визначає, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень частини шостої статті 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно з частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За вимогами частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 6.1.1. укладеного Договору на Замовника покладено обов'язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари. В свою чергу за п.6.4.1. Постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлені товари.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Замовник відмовляється оплатити поставлений товар посилаючись на відсутність ОСОБА_1 приймання-передачі товару, який би відповідав умовам п. 4.2. Договору.

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар (ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 334 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами п. 5.12. Договору підтвердженням про одержання товару Замовником є видаткова накладна, підписана уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 5.5. Договору сторони погодили, що право власності на товар, зазначений у Специфікації(ях) - додатку(ах) до цього Договору, переходить до Замовника з моменту підписання сторонами/представниками сторін видаткової накладної. Видаткова накладна є первинним документом.

Наявність підписаної видаткової накладної відповідач не заперечує.

ОСОБА_1 приймання-передачі товару від 26.07.2017, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність в ОСОБА_1 приймання-передачі товару номеру, дати заявки, дати отримання Постачальником заявки, посад та прізвищ осіб, які підписали акт не свідчить про те, що ОСОБА_1 приймання-передачі товару від 26.07.2017 є недійсним, або таким, що не породжує прав та обов'язків для сторін, якими він підписаний.

До того ж, в п. 11.3. Договору сторони погодили, що ОСОБА_1 приймання-передачі товару за цим договором, які оформлені у відповідності до абзацу другого пункту 4.2. цього Договору, не є первинним документами. Тобто, сторони визнали, що єдиним документом, що підтверджує факт приймання товару Замовником є видаткова накладна.

Твердженням відповідача, що ОСОБА_1 приймання-передачі не є первинним документом суд апеляційної інстанції вважає помилковим. Даний документ належить до первинних документів у розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки фіксує факт здійснення господарської операції. Отже, як і видаткова накладна може бути підставою для здійснення розрахунків за поставлений товар.

В той же час, враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства, умови укладеного договору, зокрема і п. 11.3 Договору, яким сторони відмовились визнавати ОСОБА_1 приймання-передачі первинним документом та заперечення відповідача щодо належного оформлення ОСОБА_1 приймання-передачі товару від 26.07.2017, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутність даного документа при наявності видаткової накладної не позбавляє відповідача обов'язку оплатити поставлений товар.

У постанові Верховного Суду України від 29.04.2015 у справі № 903/679/14 (№3-77гс15) викладено висновок про те, що з огляду на положення ст. 692 Цивільного кодексу України та Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а тому відсутність одних первинних документів (довіреність та т.д.) за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.

Колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду звертає увагу і на п.6.2.4. Договору, яким Замовнику надано право повернути рахунок Постачальнику без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів або відсутності документів, зазначених у пункті 4.3. розділу ІV цього Договору (відсутність документів, відсутність печатки, підписів тощо). Відповідачем доказів повернення рахунку позивачу не надано.

Таким чином, строк виконання грошових зобов'язань відповідача відповідно до п. 4.2. Договору і за правилами частини 1 статті 692 та частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, настав з моменту прийняття такого товару та отримання оригіналу рахунку на оплату товару.

За наведеного вище є правильним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення суми 1272000,00 грн. основного боргу є правомірними та доведеними позивачем.

Частина перша статті 216 Господарського кодексу України зазначає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 611 Цивільного кодексу України встановлює такий правовий наслідок порушення зобов'язання як сплата неустойки.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2.1. Договору передбачено, що у разі порушення строків оплати отриманого товару Замовник сплачує Постачальнику пеню в розмірі половини облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки.

Позивач нарахував за період з 30.11.2017 по 30.03.2018 пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання з оплати товару у сумі 32488,27 грн.

Також, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

За розрахунками позивача відповідач повинен сплатити 43756,80 грн. інфляційних збитків і 12650,30 грн. - три проценти річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунки позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо їх правомірності та обґрунтованості.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про повне задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на оплату судового збору в сумі 30620,16 грн., понесені відповідачем у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 03.07.2018 у справі №908/587/18 - залишити без змін.

Судові витрати у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Приватне акціонерне товариство "Запорізький електровозоремонтний завод".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 27.11.2018.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова