ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2018 р. Справа№ 910/5726/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Вінницька Т.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Міністерства оборони України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 24.07.2018 (повний текст рішення складено 27.07.2018)

у справі №910/5726/18 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім

«Сокар Україна»

до Міністерства оборони України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Банк «Восток»

про визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню

та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сокар Україна» (далі - ТОВ «ТД «Сокар Україна», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про визнання такою, що не підлягає виконанню банківську гарантію від 13.05.2017 № КГ-2016-0088/1-91, видану Публічним акціонерним товариством «Банк «Восток» Міністерству оборони України та зобов'язання Міністерство оборони України повернути забезпечення виконання Договору № 286/1/17-16 про постачання для державних потреб нафти і дистиляторів (авіаційний гас) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 16.05.2017 № 286/1/17/16, а саме: банківську гарантію від 13.05.2017 № КГ2016-0088/1-91, видану Публічним акціонерним товариством «Банк «Восток». В обґрунтування своїх вимог зазначило про неповернення відповідачем банківської гарантії впродовж 5 днів після документального підтвердження належного виконання договірних зобов'язань, як це передбачено пп. 11.1.1 згаданого Договору.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив про недотримання позивачем строків поставки за Договором, вказуючи, що поданий позов є намаганням уникнути відповідальності за порушення строків поставки продукції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Банк «Восток» (далі - ПАТ «Банк «Восток», третя особа).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2018 позов задоволено повністю. Визнано такою, що не підлягає виконанню банківську гарантію від 13.05.2017 №КГ-2016-0088/1-91, видану ПАТ «Банк «Восток» Міністерству оборони України. Зобов'язано Міністерство оборони України повернути ТОВ «ТД «Сокар Україна» забезпечення виконання договору №286/1/17-16 про постачання для державних потреб нафти і дистиляторів (авіаційний гас) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 16.05.2017, а саме: банківську гарантію від 13.05.2017 №КГ2016-0088/1-91, видану ПАТ «Банк «Восток». Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ТОВ «ТД «Сокар Україна» 3 524,00 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням вимог матеріального права. На переконання апелянта, судом першої інстанції фактично не досліджено умов Договору, зокрема п. 11.1.1, згідно яких замовник зобов'язався повернути постачальнику забезпечення виконання Договору не пізніше 5-ти банківських днів після документального підтвердження належного виконання договірних зобов'язань за якістю та кількістю. Не досліджено судом й тих обставин, що відповідно до наявних копій підтверджуючих документів станом на кінцеву дату постачання 31.05.2017 позивачем в супереч п. 5.5 Договору передано менше 100% продукції. Оскільки поставка позивачем товару здійснена не у визначені Договором строки, відповідно має місце неналежне виконання забезпеченого гарантією зобов'язання, відтак відсутні підстави для її повернення. Крім цього, судом першої інстанції не взято до уваги подання ТОВ «ТД «Сокар Україна» позову про внесення змін до Договору від 16.05.2017 № 286/1/17/16 (в частині перенесення термінів постачання товару), в задоволенні якого рішенням від 30.01.2018 у справі №910/21804/17 відмовлено тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що відповідальність ПАТ «Банк «Восток» перед Міністерством оборони України за банківською гарантією обмежується строком її дії: з 13.05.2017 до 31.01.2018 до 17:00 включно, вимоги бенефіціара може бути задоволено виключно в межах цього строку дії гарантії із зазначенням суті невиконаного (неналежно виконаного) зобов'язання та суми невиконання такого зобов'язання принципалом, розмір якої не може бути вищим максимальної суми, яку покриває гарантія, тобто 1 575 000, 00 грн. За твердженнями позивача, наявними в матеріалах справи видатковими накладними, актами прийому-передачі продукції, актами прийому палива авіаційного для газотурбінних двигунів Джет А-1 підтверджується, що позивач поставив Міністерству оборони України 100% продукції на загальну суму 31 500 000, 00 грн. в кількості 1 500 тонн. Крім цього, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі № 910/13457/17, яке набрало законної сили, встановлено виконання позивачем умов Договору в повному обсязі та постачання продукції, яка була прийнята відповідачем без будь-яких зауважень та претензій, що згідно ст. 75 ГПК України не підлягає повторному доказуванню. На думку позивача, судом першої інстанції системно досліджено та проаналізовано умови Договору, тому доводи апелянта в цій частинні є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи тощо.

Клопотання ТОВ «ТД «Сокар Україна» про долучення документів, яке надійшло до Північного апеляційного господарського суду 26.11.2018, тобто після закінчення процесуальних строків, встановлених ухвалою апеляційного суду від 29.10.2018 - до 20.11.2018, залишено апеляційним судом без розгляду, а клопотання про поновлення строку на його подання - без задоволення.

В судове засідання апеляційної інстанції 27.11.2018 з'явились представник позивача та відповідача, представник третьої особи не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цього представника за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 16.05.2017 між ТОВ «ТД «Сокар Україна» (позивачем, постачальником за договором) та Міністерством оборони України (відповідачем, замовником за договором) укладено Договір № 286/1/17/16 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (авіаційний гас) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставити в 2017 році нафти і дистилятів (авіаційний гас) (лот 4 - паливо для реактивних двигунів ТС-1 або еквівалент, а саме паливо для реактивних двигунів ТС-1 або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1) для потреб Міністерства оборони України згідно із специфікацією, а замовник - забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами відповідно до специфікації, а саме:

найменування продукції - паливо для реактивних двигунів ТС-1 або паливо авіаційне для газотурбінних двигунів Джет А-1 (61-000-6972, 61-003-4718); ГОСТ, ГСТУ, ДСТУ, ТУ - ГСТУ 320.00149943.011-99, ДСТУ 4796:2007;

строк постачання - до 31.05.2017 включно;

одиниця виміру - тонн;

загальна кількість - 1500;

ціна за одиницю виміру продукції в грн. (без ПДВ з витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратами) - 17 500,00 грн;

загальна сума вартості продукції в грн. (без ПДВ з витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратами) - 26 250 000,00 грн; вартість продукції без ПДВ - 26 250000,00 грн; крім того ПДВ - 5 250 000,00 грн; загальна вартість продукції з ПДВ - 31 500 000,00 грн.

Вказаний договір укладено сторонами відповідно до рішення тендерного комітету Міністерства оборони України (протокол від 05.05.2017 № 75/72/10) за наслідками проведення електронних закупівель за переддоговірною процедурою.

Ціна Договору згідно п. 3.1 - 31 500 000,00 грн, в тому числі ПДВ, вартість вантажних робіт в місцях завантаження та транспортні витрати.

Відповідно до п. 5.2 Договору постачання продукції одержувачам замовника постачальник здійснює виключно за номенклатурою, у кількостях, в строки та за адресами, які зазначені в рознарядках Міністерства оборони України

Положеннями п. 4.1 Договору сторони погодили, що розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів МОУ належним чином оформлених документів, передбачених Договором.

За умовами п.4.2 Договору постачальник зобов'язаний надати замовнику після постачання продукції такі документи: рахунок-фактуру на відвантажену продукцію; акт приймання форма № 4; видаткову накладну; повідомлення підтвердження копію паспорту якості на відвантажену продукцію; акт приймання-передачі.

Відповідно до пп. 6.1.1 п.6.1 Договору замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленої продукції протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформлених документів, передбачених Договором.

За змістом п. 11.1 Договору постачальник забезпечив виконання своїх зобов'язань у розмірі 5 % від суми Договору (банківська гарантія від 13.05.2017 № КГ2016-0088/1-91 видана ПАТ «Банк «Восток» на суму 1 575 000,00 грн).

Договір згідно п. 10 набирає чинності з дати підписання сторонами і діє до 31.12.2017, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

В додатку 12.2 до Договору сторони погодили строк постачання - до 31.05.2017.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 36 Закону України «Про державні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до вимог Цивільного кодекс України з урахуванням особливостей, визначених Господарським кодексом України.

В силу приписів ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Тобто, правовідносини, які виникли між сторонами Договору підпадають під нормативне регулювання як загальних положень про зобов'язання, так і положень про договір купівлі-продажу та Закону України «Про публічні закупівлі».

За приписами ч.1 ст. 26 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник має право вимагати від учасника-переможця внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання п. 11.1 Договору, відповідно до Генерального договору про надання гарантії № КГ2016-0088/1 від 02.09.2016, заяви позивача про надання гарантії від 13.05.2017 № 4, Додаткового договору № КГ2016-0088/1-91 від 13.05.2017 до Генерального договору про надання гарантій ПАТ «Банк «Восток», 13.05.2017 надано банківську гарантію № КГ2016-0088/1-91 (вихідний номер № 27/1907-3 від 13.05.2017) бенефіціару - Міністерству оборони України в сумі 1 575 000,00 грн., строком дії - з дати її надання до 31.01.2018 включно.

За вказаною банківською гарантією письмова вимога бенефіціара на оплату має бути отримана банком-гарантом не пізніше 17:00, відповідальність банка-гаранта перед бенефіціаром виникає в день надання цієї гарантії та обмежується сумою, на яку вона видана.

За приписами ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку.

Гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження банком (гарантійного листа), іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні (ч. 1 ст. 200 ГК України).

Відповідно до ст. 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов'язання, забезпеченого гарантією.

Як встановлено матеріалами справи, 30.11.2017 до ПАТ «Банк Восток» надійшла вимога відповідача № 286/8/7083 від 24.11.2017 про перерахування 1 575 000,00 грн банківської гарантії на користь Міністерства оборони України в зв'язку з порушенням постачальником договору в частині терміну поставки продукції.

Листом від 12.12.2017 № 13Ц/2470БТ ПАТ «Банк Восток» відмовило Міністерству оборони України у задоволенні вимоги № 286/8/7083 від 24.1.2017 щодо сплати 1 575 000,00 грн через невідповідність вимоги бенефіціара умовам гарантії, оскільки вимога не містила суті невиконаного (неналежним чином виконаного) принципалом зобов'язання щодо постачання товару, а саме: не зазначена сума невиконаного зобов'язання, в межах якої гарантія підлягає оплаті. Доказів врегулювання бенефіціаром з банком питання задоволення вимоги № 286/8/7083 від 24.1.2017 матеріали справи не містять.

Обставини дотримання позивачем зобов'язань з поставки продукції за Договором підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачем належними й допустимими доказами.

Зокрема, за матеріалами справи, ці факти вже були предметом дослідження господарського суду, а саме рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі № 910/13457/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 за позовом ТОВ «ТД «Сокар Україна» до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості з оплати нафти і дистилятів. Цим рішенням встановлено, що на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 31 500 000,00 грн, що підтверджується підписаними сторонами і скріпленими їх печатками видатковими накладними, а саме № ТД-00000826 від 11.06.2017 на суму 10 123 323,00 грн; № ТД-00000834 від 13.06.2017 на суму 9 641 394,00 грн; № ТД-00000839 від 14.06.2017 на суму 5 911 773,00 грн; № ТД-00000838 від 14.06.2017 на суму 5 693 226,00 грн; № ОБ-ТД034826 від 26.06.2017 на суму 130 284,00 грн.

Під час розгляду цієї справи судом також встановлено, що сторонами підписано та скріплено печатками акти приймання-передачі продукції за вказаними вище видатковими накладними, повідомлення-підтвердження отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України в централізованому порядку, а також товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів. Позивачем виконано умови Договору в повному обсязі, поставлено відповідну продукцію, а відповідачем - прийнято таку продукцію без будь-яких зауважень, в зв'язку з чим у Міністерства оборони України виникло зобов'язання з оплати продукції.

За приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акту, який набрав законної сили.

Згідно преамбули та ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України" та рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки судове рішення у справі № 910/13457/17, що набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, встановленим є факт належного та повного виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором. Відповідно доводи відповідача (апелянта) в цій частині відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні на необґрунтовані.

За змістом ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Гарантія на підставі ст. 561 ЦК України діє протягом строку, на який вона видана.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 568 ЦК України зобов'язання гаранта перед кредитором припиняється у разі закінчення строку дії гарантії.

Як вище згадувалось, строк дії гарантії за Договором встановлено до 31.01.2018 17:00, що свідчить про її припинення та неможливість пред'явлення вимог за нею.

За приписами ст. 26 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем договору, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або договору про закупівлю недійсним та у випадках, передбачених ст. 17 цього Закону, а також згідно з умовами, зазначеними у договорі, але не пізніше ніж протягом п'яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

Положеннями підп. 11.1.1 Договору сторони погодили, що замовник зобов'язується повернути постачальнику забезпечення виконання Договору не пізніше 5-ти банківських днів після документального підтвердження належного виконання договірних зобов'язань за якістю та кількістю.

За умовами пп. 11.1.2 Договору підставою для повернення забезпечення виконання договору є виконання договірних зобов'язань за кількістю та якістю.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Оскільки позивачем в повному обсязі виконано свої зобов'язання з поставки продукції, яка прийнята відповідачем без будь-яких зауважень щодо якості й кількості, а також строк дії гарантії закінчився, до спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню умови пп. 11.1.1 Договору, відповідно до яких відповідач повинен повернути позивачеві це забезпечення - банківську гарантію.

Посилання відповідача на те, що звернення позивача до суду з цим позовом є намаганням уникнути відповідальності по порушення строків поставки продукції за Договором, судом першої інстанції правомірно не взято до уваги, оскільки питання понесення відповідальності за порушення строків поставки продукції у вигляді договірної неустойки має іншу правову природу виникнення та доведення, ніж питання про припинення і повернення гарантії як способу забезпечення виконання зобов'язань. З огляду на правову природу інституту відповідальності за порушення негрошового зобов'язання, його застосування у спірних правовідносинах може бути предметом окремого претензійного та/або судового врегулювання між сторонами.

Не підлягають правовій оцінці й доводи позивача про зміну істотних умов, що зумовили затримку строків поставки за Договором та висновку Торгово-промислової палати України з цих питань, оскільки наявність чи відсутність підстав для притягнення позивача до відповідальності за Договором не стосується заявленого спору та не є предметом доказування у даній справі.

Твердження апелянта про те, що станом на кінцеву дату постачання, 31.05.2017, позивачем не було поставлено 100% продукції, тому банківська гарантія не може бути повернута, є безпідставними та необґрунтованими й відхиляються судом, адже за умовами Договору обов'язок замовника повертати постачальнику забезпечення договору не залежить від постачання 100 % продукції на кінцеву дату поставки, а пов'язаний виключно з виконанням зобов'язання поставки за кількістю та якістю. Відповідно не заслуговують на увагу й посилання скаржника на подання ТОВ «ТД «Сокар Україна» позову про внесення змін до Договору (в частині перенесення термінів постачання товару), в задоволенні якого рішенням від 30.01.2018 у справі №910/21804/17 відмовлено.

Позиція відповідача (апелянта), обґрунтована положеннями п.п. 11.1.2, 11.1.3 Договору також не заслуговує на увагу, оскільки ці пункти не вказують, ким та які саме умови Договору слід виконати у визначені строки, які конкретно порушення умов Договору повинні мати місце для того, щоб забезпечення договору не поверталося.

З огляду на наведене та те, що станом на час звернення позивача до суду з даним позовом встановлений пп. 11.1.1 Договору строк повернення гарантії відповідачем пропущено, позовні вимоги ним в добровільному порядку не задоволено, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про те, що відповідне право позивача підлягає захисту в судовому порядку, а позов - задоволенню в повному обсязі.

Доводи відповідача (апелянта) з проводу неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом вимог матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 240, 269-270, 273, 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2018 у справі №910/5726/18 - без змін.

Матеріали справи № 910/5726/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.11.2018

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко