ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року Справа № 906/123/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Першко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Романівської районної ради Житомирської області від 6 серпня 2018 року на ухвалу господарського суду Житомирської області від 18 липня 2018 року в справі №906/123/18,

час та місце ухвалення: 18 липня 2018 року; м. Житомир, майдан Путятинський, 3/65; вступна і резолютивна частина проголошена о 15:54 год; повний текст рішення складено 23 липня 2018 року

за позовом Керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства рибного господарства України

до Романівської районної ради Житомирської області

за участю у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Житомирській області

2) Державного підприємства "Укрриба"

3) Державного реєстратора відділу економічного розвитку, інфраструктури та торгівлі Романівської районної державної адміністрації Житомирської області

за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

4) Фермерського господарства "Денишівське"

про визнання незаконним та скасування рішення від 03 червня 2004 №177, скасування державної реєстрації права спільної власності територіальних громад району на гідротехнічні споруди

за участю представників сторін:

від Прокуратури - Безпалов А.В.;

від Позивача - не з'явився;

від Відповідача - Бабич О.С.;

від Третьої особи 1: не з'явився;

від Третьої особи 2: не з'явився;

від Третьої особи 3: не з'явився;

від Третьої особи 4: Дегліс М.В..

Заяв про відвід (самовідвід) судді (суддів) та секретаря судового засідання, з підстав, визначених статтями 35-37 Господарського процесуального кодексу України не надходило. Клопотань про роз'яснення прав та обов'язків, відповідно до статті 205 Господарського процесуального кодексу України, не надходило

ВСТАНОВИВ:

Керівник Новоград-Волинської місцевої прокуратури (надалі - Прокурор) в інтересах держави в особі Державного агентства рибного господарства України (надалі - Позивач) звернувся в Господарський суд Житомирської області з позовом до Романівської районної ради Житомирської області (надалі - Відповідач) про:

· визнання незаконним та скасування рішення сесії Відповідача від 3 червня 2004 року № 177 «Про передачу внутрішньогосподарських меліоративних систем у спільну власність територіальних громад сіл, селищ району» та рішення сесії Відповідача від 19 квітня 2016 року № 96 «Про прийняття у спільну власність територіальних громад району внутрішньогосподарської меліоративної мережі, в тому числі гідроспоруд, та доповнення переліку об'єктів спільної власності територіальних громад району», в частині прийняття у спільну власність територіальних громад сіл і селищ Романівського району гідротехнічних споруд на водних об'єктах с. Вила Соболівської сільської ради Романівського району;

· скасування державної реєстрації права спільної власності територіальних громад сіл і селищ Романівського району на гідротехнічні споруди, які зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: за № 214 на комплекс гідроспоруд по вул. Північна, 10 в с. Вила Романівського району; за № 214 на гідроспоруду № 2 по вул. Річна, 7 в с. Вила Романівського району; за № 214 на гідроспоруду № 1 по вул. Центральна, 19 в с. Вила Романівського району.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 26 березня 2018 року (том 1, а.с. 208-209)було залучено до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача: Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Житомирській області (надалі - Третя особа 1); Державного реєстратора відділу економічного розвитку, інфраструктури та торгівлі Романівської районної державної адміністрації Житомирської області (надалі - Третя особа 2).

Також, даною ухвалою було залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача: Фермерське господарство «Денішівське» (надалі - Третя особа 3).

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 18 липня 2018 року в справі № 906/123/18, з підстав, зазначених в даній ухвалі, було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження в справі № 906/123/18 було зупинено.

Дана ухвала мотивована тим, що Наказом Державного департаменту рибного господарства від 20 березня 2003 року № 336, на виконання пункту 11 Положення про порядок передачі об'єктів права державної власності та з метою виконання спільного наказу Фонду державного майна України та Міністерства аграрної політики України від 6 травня 2003 року № 126/752 "Про передачу гідротехнічних споруд" затверджено Акт приймання-передачі гідротехнічних споруд, які не не увійшли до статутних фонду СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" та які передано на баланс ДП "Укрриба" на праві повного господарського відання". Згідно вищевказаного акта приймання-передачі на баланс ДП "Укрриба" передано гідротехнічні споруди та зимувальні стави "Вила" під інвентарними номерами 1435, 1436, 1437, 1438, 1439, 1440, які знаходяться на території Соболівської сільської ради Романівського району Житомирської області поза межами с. Вила.

Водночас, як вказано в оспорюваному рішенні, Відповідач зазначає, що меліоративна система з гідротехнічними спорудами, які на ній знаходяться, є власністю територіальних громад сіл, селищ Романівського району. У 2016 році КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради виготовлено інвентаризаційну справу № 44 на комплекс гідроспоруд за межами с. Вила Романівського району.

також в даній ухвалі зазначено, що Прокурор вважає, що гідроспоруди, які прийняті у спільну власність територіальних громад Романівського району є одними і тими ж гідротехнічними спорудами, які є об'єктами державної власності та перебувають на балансі ДП "Укрриба". Суд першої інстанції, зауважив, що зі змісту позовних вимог вбачається, що спір між сторонами стосується гідротехнічних споруд на водних об'єктах с. Вила Соболівської сільської ради Романівського району. Відтак, з огляду на вищевикладені обставини, з метою встановлення тотожності вказаних об'єктів, суд вважав за необхідне призначити у справі судову експертизу, оскільки для встановлення таких даних, на переконання місцевого господарського суду, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити тотожність гідроспоруд неможливо.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій, зокрема, просить змінити ухвалу Господарського суду Житомирської області від 18 липня 2018 року про зупинення провадження у справі в частині призначення судової будівельно-технічної експертизи, доповнивши частину третю резолютивної частини ухвали питаннями наступного змісту:

- чи впливають гідроспоруда № 1 (вул.Центральна, 19 с. Вила Романівського району), гідроспоруда № 2 (вул.Річна, 7 с.Вила Романівського району), гідроспоруди № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 16 (вул.Північна, 10 с.Вила Романівського району) на рівень ґрунтових вод, на рівень води на прилеглих землях, та здійснення осушувальної функції ?;

- гідротехнічні споруди № 1 (вул.Центральна, 19 с. Вила Романівського району), гідроспоруда № 2 (вул.Річна, 7 с.Вила Романівського району), гідроспоруди № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 16 (вул.Північна, 10 с.Вила Романівського району) побудовані господарським способом чи по проектно-технічній документації?"

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Апелянт виходив з того, що в ході підготовчого провадження Позивач та Третя особа 3 заявили клопотання про призначення у справі експертизи, Відповідач не заперечує проти призначення експертизи та запропонованої експертної установи. В той же час апелянт зазначає, що зі сторони Відповідача також були поставлені питання для їх включення до переліку питань, які мали бути визначені судом при призначені експертизи. Водночас, як зауважує апелянт, судом в повному обсязі взято до уваги питання запропоновані Позивачем та Прокурором, разом з тим, питання, запропоновані Відповідачем, залишилися поза увагою суду. Відповідач зазначає, що питання котрі були ним поставлені на вирішення експерта та які не включені до переліку питань, що зазначені в ухвалі про зупинення провадження, мають на його переконання суттєва значення для всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи, а не дослідження даних питань, на переконання апелянта, може привести до неправильного вирішення справи. Апелянт зазначає, що ним було подано клопотання в суді першої інстанції про допит свідків, котрі є бувшими працівниками колгоспу імені Чапаєва, і яким відомо про будівництво спірних гідроспоруд за рахунок коштів колгоспу і силами працівників колгоспу, що зважаючи на друге питання, котре поставлене Відповідачем на вирішення експерта, дасть змогу встановити яким способом будувалися дані гідроспоруди та чи була технічна документація при їх будівництві.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 10 вересня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі № 906/123/18 за апеляційною скаргою Відповідача. Призначено справу № 906/123/18 до розгляду на 20 вересня 2018 року об 10 год 00 хв.. Встановлено Позивачу строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2018 року, з підстав, зазначених у даній ухвалі, було відкладено розгляд апеляційної скарги на 10 жовтня 2018 року об 14 год.

Дана справа розглядалася Рівненським апеляційним господарським судом та на момент її відкладення та призначення до розгляду в судовому засідання переглядається створеним Указом Президента України № 454/2017 від 29 грудня 2017 року Північно-західним апеляційним господарським судом в апеляційному окрузі.

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити ухвалу Господарського суду Житомирської області без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Прокурор зазначає, що в ході підготовчого провадження, учасниками процесу обговорювались питання щодо призначення будівельно-технічної експертизи з метою ідентифікації гідроспоруд та їх належності, у зв'язку з чим ухвалою Господарського суду Житомирської області від 5 червня 2018 року учасникам справи було рекомендовано надати перелік питань, які можуть бути постановлені на вирішення експертизи. За результатами розгляду запропонованих питань, що можуть бути поставлені на вирішення будівельно-технічної експертизи ухвалою суду від 18 липня 2018 року було призначено будівельно-технічну експертизу, з метою встановлення тотожності об'єктів (гідроспоруд), що є предметом спору.

Водночас, як зауважує Прокурор питання, які поставлені Відповідачем, в апеляційній скарзі до суду не надходили, судом не вирішувалися та не відхилялися.

Крім того, як зауважує Прокурор, Відповідач пропонуючи питання на вирішення будівельно-технічної експертизи в апеляційній скарзі, не обґрунтував їх значення для прийняття судом рішення по суті.

В судове засідання від 21 листопада 2018 року представники Позивача, Третьої особи 1, Третьої особи 2, Третьої особи 3 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Водночас, з наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що сторони були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання (том 3, а.с. 103-107).

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, суд не викликав учасників справи у судове засідання, відповідно до частини 1 статті 120 ГПК України, що вказує на те, що ухвалою суду від 25 жовтня 2018 року явка сторін обов'язковою не визнавалась.

В силу дії частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, коли учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників Позивача, Третьої особи 1, Третьої особи 2, Третьої особи 3, оскільки останні не скористались своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України та відсутня поважність причин неявки чи відповідне повідомлення.

В судовому засіданні від 21 листопада 2018 року представник Відповідача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, та з підстав, висвітлених в ній, просить суд її задоволити, оскаржувану ухвалу змінити та доповнити її відповідними питаннями, вирішення котрих, на думку апелянта, має суттєва значення для правильного вирішення справи. Зважаючи на те, що апелянт подав до суду першої інстанції клопотання про виклик свідків, котрі є бувшими працівниками колгоспу та які приймали участь в будівництві спірних об'єктів, вирішення питання щодо того яким способом побудовані дані гідроспоруди (яке зазначене в переліку питань на вирішення експерта) має суттєве значення і дати відповідь на нього можна лише після детального обстеження цих об'єктів та відповідної технічної документації.

В судовому засіданні від 21 листопада 2018 року директор Третьої особи 4 підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, та з підстав, висвітлених в ній, просить суд її задоволити, оскаржувану ухвалу змінити, доповнивши її відповідними питаннями.

В судовому засіданні від 21 листопада 2018 року Прокурор заперечив проти доводів, наведених в апеляційній скарзі, з підстав, наведених у відзиві, та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників Відповідача, директора Третьої особи 4, Прокурора, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги та пояснень стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, суду доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити, а ухвалу місцевого господарського суду скасувати.

При цьому північно-західний апеляційний господарський суд виходив з того.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Прокурор звернувся з позовом до Відповідача про:

· визнання незаконним та скасування рішення сесії Відповідача від 3 червня 2004 року № 177 «Про передачу внутрішньогосподарських меліоративних систем у спільну власність територіальних громад сіл, селищ району» та рішення сесії Відповідача від 19 квітня 2016 року № 96 «Про прийняття у спільну власність територіальних громад району внутрішньогосподарської меліоративної мережі, в тому числі гідроспоруд, та доповнення переліку об'єктів спільної власності територіальних громад району», в частині прийняття у спільну власність територіальних громад сіл і селищ Романівського району гідротехнічних споруд на водних об'єктах с. Вила Соболівської сільської ради Романівського району;

· скасування державної реєстрації права спільної власності територіальних громад сіл і селищ Романівського району на гідротехнічні споруди, які зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: за № 214 на комплекс гідроспоруд по вул. Північна, 10 в с. Вила Романівського району; за № 214 на гідроспоруду № 2 по вул. Річна, 7 в с. Вила Романівського району; за № 214 на гідроспоруду № 1 по вул. Центральна, 19 в с. Вила Романівського району.

В обґрунтування позовних вимог Прокурор посилався на те, що відповідно до спільного наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України від 6 травня 2003 року № 126/752 "Про передачу гідротехнічних споруд" до сфери управління Міністерства аграрної політики України передано гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні гідроспоруди та пов'язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увішло до статутних фондів господарських товариств передано.

Наказом Державного департаменту рибного господарства від 20 листопада 2003 року № 336, на виконання пункту 11 Положення про порядок передачі об'єктів права державної власності та з метою виконання спільного наказу Фонду державного майна України та Міністерства аграрної політики України від 6 травня 2003 року № 126/752 "Про передачу гідротехнічних споруд" затверджено Акт приймання-передачі гідротехнічних споруд, які не не увійшли до статутних фонду СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" та які передано на баланс ДП "Укрриба" на праві повного господарського відання".

З огляду на що, згідно вищевказаного акта приймання-передачі на баланс Третьої особи 2 було передано гідротехнічні споруди та зимувальні стави "Вила" під інвентарними номерами: № 1435, № 1436, № 1437, № 1438, № 1439, № 1440, які знаходяться на території Соболівської сільської ради Романівського району Житомирської області поза межами с. Вила.

При цьому, Відповідач зазначає, що меліоративна система з гідротехнічними спорудами, які на ній знаходяться, є власністю територіальних громад сіл, селищ Романівського району.

На підтвердження своєї позиції Відповідач, що відповідно до пункут 8 статті 31 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" № 2114-ХІІ від 14 лютого 1992 року, об'єкти соціальної інфраструктури, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарські меліоративні системи підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановю КМ України № 1253 від 13 серпня 2003 року був затверджений Порядок безоплатної передачі у комунальну власність об'єктів соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарських меліоративних мереж колективних сільськогосподарських підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємтсв та передані на баланс підприємств-правонаступників.

За пункту 2 вищезаначеного Порядку об'єктами передачі, зокрема, є внутрішньогосподарські меліоративні мережі з об'єктами інженерної інфраструктури.

Передача оформлюється актом приймання-передачі за формою згідно з додатком до цього Порядку.

Відповідно до акта приймання-передачі № 9 від 15 грудня 2003 року Соболівській сільській раді була передані внутрішньогосподарська меліоративна мережа дільниці гончарного дренажу.

Рішенням Соболівської сільської ради від 22 травня 2005 року було прийнято у безоплатну комунальну власність сільської ради меліоративну систему згідно акта приймання № 9 (том 2, а.с. 85).

На виконання постанови КМ України № 1253 від 13 серпня 2003 року рішенням сесії Романівської районної ради від 3 червня 2004 року № 177 "Про передачу внутрішньогосподарських меліоративних систем у спільну власність територіальних громад сіл, селищ району, із змінами внесеними рішенням сесії Романівської районної ради від 19 квітня 2016 року № 96 "Про прийняття у спільну власність територіальних громад району внутрішньогосподарської меліоративної мережі, в тому числі гідроспоруд, та доповнення переліку об'єктів спільної власності територіальних громад району", внутрішньогосподарські меліоративні мережі, в тому числі гідротехнічні споруди на водних об'єктах на території Соболівської сільської ради Романівського району, до складу якої входить село Вила, прийнято у спільну власність територіальних громад сіл і селищ Романівського району.

У 2016 році КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради виготовлено інвентаризаційну справу № 44 на комплекс гідроспоруд за межами с. Вила Романівського району (том 1, а.с. 62-78).

2 вересня 2016 року за Відповідачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності на комплекс гідроспоруд (реєстраційні номери 214, 214,214; том 1, а.с. 86-92).

Прокурор вважаючи, що гідроспоруди, які прийняті у спільну власність територіальних громад Романівського району є одними і тими ж гідротехнічними спорудами, які є об'єктами державної власності та перебувають на балансі Третьої особи 2, звернувся до суду за захистом порушеного, на його думку, права Позивача щодо вільного володіння та розпорядження спірним майном.

Як вбачається з матеріалів справи на розгляд суду надійшло клопотання Прокурора та Позивача щодо призначення будівельно-технічної експертизи 9том 2, а.с. 118-119,122-123), в якому сторони просили доручити проведення експертизи Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та поставити на вирішення експертизи наступні питання:

1. Оглядом на місці встановити, чи знаходяться в межах Соболівської сільської ради Романівського району Житомирської області наступні гідроспоруди:

- по вул. Центральна, 19: гідроспоруда трьох прольотна шандорного водоскиду № 1; бетон, шандор - дерево (1 шт);

- по вулиці Річна, 7: гідроспоруда трьох прольотна шандорного водоскиду № 1; бетон, шандор - дерево (1 шт);

- по вулиці Північна, 10: гідроспоруда - водоскид шандорного типу № 3 (додаткові відомості: (колодязь - бетон (1 шт)); гідроспоруда - водоскид шандорного типу № 4 (додаткові відомості: (колодязь - бетон (1 шт.)); гідроспоруда - водоскид шандорного типу № 5 (додаткові відомості: (колодязь - бетон (1 щт)); гідроспоруда - водоскид шандорного типу № 6, № 7 (додаткові відомості: (колодязь - бетон 1, 2 м (2 шт)); гідроспоруда - водоскид шандорного типу № 8 - № 16 (додаткові відомості: (колодязь - бетон (9 шт)).

Встановити чи є вказані об'єкти, об'єктами нерухомого майна.

2. Чи відповідають вказані вище об'єкти (гідроспоруди), що знаходяться в межах Соболівської ради Романівського району Житомирської області, відомостям, зазначеним у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень на даний час?

3. Чи відповідають вказані вище об'єкти (гідроспоруди), що знаходяться в межах Соболівської сільської ради Романівського району Житомирської області, відомостям, зазначеним у Акті прийому-передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство» від 22 серпня 2003 року, та які передано на баланс ДП "Укрриба" на праві повного господарського відання?

4. Чи відповідають вказані вище об'єкти (гідроспоруди), що знаходяться в межах Соболівської сільської ради Романівського району Житомирської області, даним інвентаризаційної справи № 44?

5. Чи є тими самими об'єктами, що зазначені: у позовній заяві Новоград-Волинської місцевої прокуратури; у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень; у Акті прийому-передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду СВАТ «Житомирське обласне сільськогосподарське - рибоводне підприємство» від 22 серпня 2003 року; у інвентаризаційній справі № 44 на комплекс гідроспоруд.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Відповідачем також були запропоновані питання, роз'яснення яких, на його думку, потребує висновку експерта (том 2, а.с. 158), а саме:

- чи впливають гідроспоруда № 1 (вул. Центральна, 19 с. Вила Романівського району), гідроспоруда № 2 (вул. Річна, 7 с. Вила Романівського району), гідроспоруди № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 16 (вул. Північна, 10 с. Вила Романівського району) на рівень ґрунтових вод, на рівень води на прилеглих землях, та здійснення осушувальної функції ?;

- гідротехнічні споруди № 1 (вул. Центральна, 19 с. Вила Романівського району), гідроспоруда № 2 (вул. Річна, 7 с. Вила Романівського району), гідроспоруди № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 16 (вул. Північна, 10 с.Вила Романівського району) побудовані господарським способом чи по проектно-технічній документації?"

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції в розумінні норм діючого законодавства України щодо регулювання питання порядку призначення та проведення експертиз, враховує наступні його положення.

За змістом статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз'яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов'язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок з них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень. Експертиза - це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи.

В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (Заява № 61679/00) від 1 червня 2006 року зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід'ємну частину судової процедури. Більше того, Європейський суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

Із сукупності наведених норм вбачається, що зупинення провадження у справі у зв'язку з призначенням господарським судом судової експертизи є правом суду, а не його обов'язком. При цьому судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування або наявні у справі докази є суперечливими.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, з урахуванням меж апеляційного перегляду у відповідності до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що спір стосується гідротехнічних споруд на водних об'єктах с. Вила Соболівської сільської ради Романівського району.

Прокурор звертаючись до суду вказує, що Наказом Державного департаменту рибного господарства від 20 листопада 2003 року № 336 (на виконання п. 11 Положення про порядок передачі об'єктів права державної власності та з метою виконання спільного наказу Фонду державного майна України та Міністерства аграрної політики України від 06.05.2003 № 126/752 "Про передачу гідротехнічних споруд") затверджено Акт приймання-передачі гідротехнічних споруд, які не не увійшли до статутних фонду СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" та які передано на баланс Третьої особи 2 на праві повного господарського відання.

Так, згідно вищевказаного акта приймання-передачі на баланс Третьої особи 2 передано гідротехнічні споруди та зимувальні стави "Вила" під інвентарними номерами 1435, 1436, 1437, 1438, 1439, 1440, які знаходяться на території Соболівської сільської ради Романівського району Житомирської області поза межами с. Вила.

В свою чергу Відповідач зазначає, що меліоративна система з гідротехнічними спорудами, які на ній знаходяться, є власністю територіальних громад сіл, селищ Романівського району. Пояснюючи це тим, що відповідно до пункту 8 статті 31 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" №2114-ХІІ від 14 лютого 1992 року, об'єкти соціальної інфраструктури, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарські меліоративні системи підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Передача таких об'єктів оформлюється актом приймання-передачі.

Відповідно до акта приймання-передачі № 9 від 15 грудня 2003 року Соболівській сільській раді була передані внутрішньогосподарська меліоративна мережа дільниці гончарного дренажу.

Рішенням Соболівської сільської ради від 22 травня 2005 року було прийнято у безоплатну комунальну власність сільської ради меліоративну систему згідно акта приймання № 9.

2 вересня 2016 року за Відповідачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на комплекс гідроспоруд (реєстраційні номери 214, 214,214; том 1, а.с. 86-89).

Прокурор вважає, що гідроспоруди, які прийняті у спільну власність територіальних громад Романівського району є одними і тими ж гідротехнічними спорудами, які є об'єктами державної власності та перебувають на балансі Третьої особи 2.

З огляду на вищевикладені обставини, з метою встановлення тотожності вказаних об'єктів (котрі по своїй технологічній та будівельній характеристиці є значно складними) та як вбачається з матеріалів справи та характеру спору для встановлення таких даних необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити тотожність гідроспоруд неможливо, суд першої інстанцій вважав за необхідне рекомендувати учасникам справи надати перелік питань, які можуть бути запропоновані на вирішення експертизи та призначити в справі відповідну експертизу (том 2, а.с. 88).

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи на розгляд суду надійшли декілька клопотань Прокурора та Позивача з приводу призначення експертизи (том 2, а.с. 118-119, 122-123), в яких висвітлено прохання доручити проведення експертизи Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та прохання поставити на вирішення експертизи питання, описані вище в даній судовій постанові.

Відповідачем також було подано клопотання та були запропоновані питання, роз'яснення яких, на думку Відповідача, потребує висновку експерта (том 2, а.с. 158), а саме:

- чи впливають гідроспоруда № 1 (вул. Центральна, 19 с. Вила Романівського району), гідроспоруда № 2 (вул. Річна, 7 с. Вила Романівського району), гідроспоруди № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 16 (вул. Північна, 10 с. Вила Романівського району) на рівень ґрунтових вод, на рівень води на прилеглих землях, та здійснення осушувальної функції ?;

- гідротехнічні споруди № 1 (вул. Центральна, 19 с. Вила Романівського району), гідроспоруда № 2 (вул. Річна, 7 с. Вила Романівського району), гідроспоруди № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 16 (вул. Північна, 10 с.Вила Романівського району) побудовані господарським способом чи по проектно-технічній документації?"

З огляду на що, ухвалою Господарського суду Житомирської області від 18 липня 2018 року в справі № 906/123/18, з підстав, зазначених в даній ухвалі, було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення експерта були поставлені наступні питання :

1. Оглядом на місці встановити, чи знаходяться за адресою: вул. Центральна, 19, Річна 7, Північна, 10 в с. Вила Романівського району Житомирської області гідроспоруди:

- зимувальний став Вили, до складу якого входять гідротехнічні споруди: дамба, водонапуск, водовипуск (інвентарний № 1435 згідно акта прийому-передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство» від 22.08.2003);

- зимувальний став Вили, до складу якого входять гідротехнічні споруди: дамба, водонапуск, водовипуск (інвентарний № 1436 згідно акта прийому-передачі гідротехнічних від 22.08.2003);

- зимувальний став Вили, до складу якого входять гідротехнічні споруди: дамба, водонапуск, водовипуск (інвентарний № 1437 згідно акта прийому-передачі гідротехнічних від 22.08.2003);

- зимувальний став Вили, до складу якого входять гідротехнічні споруди: дамба, водонапуск, водовипуск (інвентарний № 1438 згідно акта прийому-передачі гідротехнічних від 22.08.2003);

- гідроспоруди, що складаються з гідротехнічних споруд ставів, а саме: гідротехнічні споруди нагульного ставу № 8 в складі дамби та водоперепуску; гідротехнічні споруди нагульного ставу № 7, в складі дамби, паводкового регульованого водовипуску та донного водовипуску; гідротехнічні споруди виросного ставу № 1, в складі дамби, водонапуску, водовипуску та водоперепуску, гідротехнічні споруди вирослого ставу № 2, в складі водовипусків (2 шт.), дамби та водоперепуску, гідротехнічні споруди вирослого ставу № 3 (інвентарний № 1439 згідно акта прийому-передачі гідротехнічних від 22.08.2003)?

2. Чи відповідають вказані вище об'єкти (гідроспоруди), що знаходяться в с. Вила Романівського району Житомирської області, відомостям, зазначеним у Акті прийому-передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство» від 22.08.2003, та які передано на баланс ДП "Укрриба" на праві повного господарського відання?

3. Чи відповідають вказані вище об'єкти (гідроспоруди), що знаходяться в с. Вила Романівського району Житомирської області, відомостям, зазначеним у рішенні Соболівської сільської ради від 22.05.2005 р. та акті № 9 приймання-передачі внутрішньогосподарської меліоративної системи дільниці гончарного дренажу Соболівської с/р від від 15.12.2003?

4. Чи є тотожними об'єкти що зазначені:

- в Акті прийому-передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду СВАТ "Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство» від 22.08.2003;

- у рішенні Соболівської сільської ради від 22.05.2005 р. та акті № 9 приймання-передачі внутрішньогосподарської меліоративної системи дільниці гончарного дренажу Соболівської с/р від 15.12.2003;

- у інвентаризаційній справі № 44 "Комплекс гідроспоруд за межами с. Вила";

- у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційні номери 214, 214,214)?

4. Чи є вказані гідроспоруди - гідротехнічними спорудами рибогосподарських технологічних водойм, а саме інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод?

5. Чи являються вказані гідроспоруди складовою внутрішньогосподарської меліоративної системи, що не підлягала паюванню в процесі реформування колективних сільськогосподарських підприємств, та яка передана на баланс Соболівської сільської ради, згідно рішення Соболівської сільської ради від 22 травня 2005 року та акта приймання № 9.

При цьому, в даній ухвалі взагалі не описано клопотання Відповідача, та не мотивовано судом першої інстанції не включення питань, що запропоновані Відповідачем.

Дослідивши зміст апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що скаржник не погоджується саме з тим, що місцевий господарський суд на вирішення судової експертизи не поставив вищезазначені питання так як і не надав мотивів відхилення або зміни, запропонованих Відповідачем питань.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів констатує, що зважаючи на те, що в матеріалах справи в томі 2 на аркуші справи 158 знаходиться заява Відповідача (про призначення та проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи) з переліком запропонованих питань, судом першої інстанції (всупереч вимогам статті 99 Господарського процесуального кодексу України) не було розглянуто таку заяву, так як і не було зазначено про мотиви відхилення питань, запропонованих Відповідачем в заяві.

Дане на переконання колегії суддів є підставою для скасування оспорюваної ухвали. При цьому апеляційний господарський суд не ставить під сумнів питання щодо необхідності призначення експертизи в даній справі.

При цьому, суд апеляційної інстанції розглядаючи вимоги апеляційної скарги в правовому полі норм чинного процесуального права, позбавлений можливості досліджувати та призначати експертизу тим більше з огляду на знаходження та розгляд справи в суді першої інстанції, тобто, виконувати процесуальні дії, котрі, відповідно до вимог ГПК України покладено на суди першої інстанції.

Відтак, призначення експертизи, у разі виникнення необхідності у встановлення відповідних даних, котрі потребують спеціальних знань, є прерогативою саме суду першої інстанції, котра здійснює розгляд справи з метою всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів з метою встановлення об'єктивної істини в справі та постановленні справедливого рішення.

Також суд констатує, що обов'язок надання правового аналізу вимог Позивача та заперечень Відповідача щодо встановлення законності набуття права власності на спірні об'єкти, призначення та проведення відповідних експертиз належать до сфери правової оцінки місцевого суду, та вирішення зазначених питань чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

При цьому, зважаючи на Главу 1 «Апеляційне провадження» Розділу IV Перегляд судових рішень Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд ще раз констатує, що апеляційна інстанція позбавлена можливості досліджувати та розглядати заяву, яка знаходиться в матеріалах справи, та котра не була предметом розглядати та дослідження в суді першої інстанції, тим більше, якщо дана заява стосується порядку призначення та проведення експертизи.

Відтак, твердження апелянта щодо не розгляду питання щодо включення даних питань під час вирішення питання щодо призначення та проведення експертизи, заслуговують на увагу.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд констатує. що частиною 3 статті 2 ГПК України, визначено основні засади (принципи) верховенства господарського судочинства, а саме: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність.

В силу дії частини 2 статті 2 ГПК України: суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За умовами частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 року (пункт 33), та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 року (пункт 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Крім того, принцип змагальності тісно пов'язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, «без якого змагальність як принцип не існує». Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.

Також, колегія суду наголошує на тому, що у рішенні Європейського суду з прав людини «Дульський проти України» від 1 червня 2006 року (заява № 61679/00), зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід'ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

Право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, зокрема, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

Відтак суд враховуючи вказані вище принципи, констатує, що прийняття до уваги, судом першої інстанції, заяв Прокурора та Позивача (в котрих були поставлені відповідні питання на вирішення експертизи) та залишення поза увагою такої ж заяви (питання на вирішення експертизи) Відповідача свідчить про надання переваги у вирішенні справи одній із сторін процесу та відповідно порушення принципів змагальності та рівності сторін, що в свою чергу свідчить про підставність та обгрунтованість апеляційної скарги Відповідача.

Відтак, враховуючи факт того, що рішення у конкретній справі приймається господарським судом за дослідженими безпосередньо цим судом належних і допустимих доказів, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду не вправі коригувати питання, які визначив суд першої інстанції, а лише надає оцінку відповідності чи невідповідності такої процесуальної дії вимогам чинного законодавства.

Все вищевказане приводить Північно-західний апеляційний господарський суд до висновку, що оспорювана ухвала підлягає до скасуання.

Водночас, дана ухвала (про зупинення провадження та призначення експертизи) по суті перешкоджає подальшому провадженню по справі.

З огляду на те, що в даній судовій постанові суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про скасування оскаржуваної ухвали, апеляційний господарський суд констатує, що апеляційна скарга Відповідача щодо зміни ухвали шляхом доповнення її резолютивної частини відповідними питаннями, підлягає задоволенню частково (навіть з урахуванням того, що вище в даній судовій постанові апеляційний господарський суд погодився з доводами Відповідача щодо порушень процедури дослідження заяв сторін щодо запропонованих питань на вирішення експертної установи та призначення експертизи).

З урахуванням усього вищевикладеного в даній судовій постанові, апеляційний господарський суд приходить висновку, що призначення експертизи та зупинення провадження по справі вчинені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, а саме частини 2 статті 98 ГПК України, частин 4 та 5 статті 99 ГПК України.

Разом з тим, суд констатує, що винесена місцевим господарським судом ухвала, перешкоджає подальшому розгляду справи по суті.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, зокрема, має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить висновку про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що в силу дії пунктів 1, 4 частини 1 статті 277 ГПК України є підставою для скасування оспорюваного рішення на підставі пункту 6 частини 1 статті 275 ГПК України.

З огляду ж на те, що апеляційний господарський суд скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому розгляду заяви, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 275 ГПК України, суд, скасовуючи дану ухвалу, направляє справу до суду першої інстанції, для продовження розгляду справи.

Керуючись статтями 129, 269-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Романівської районної ради Житомирської області на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 18 липня 2018 року в справі № 906/123/18 - задоволити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 18 липня 2018 року в справі № 906/123/18 - скасувати.

3. Справу № 906/123/18 направити до Господарського суду Житомирської області для продовження розгляду.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

6. Справу № 906/123/18 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови виготовлено 26 листопада 2018 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.