УХВАЛА

м. Київ

26.11.2018Справа № 15/488-б

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Кирика Віктора Кириловича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи"

треті особи: Закрите акціонерне товариство "Завод комунального транспорту" Товариство з обмеженою відповідальністю "-Еліт-Буд-"

про визнання правочину недійсним

В межах справи № 15/488-б

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Плюс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз

про визнання банкрутом

Суддя Чеберяк П.П.

Представники:

від позивача Кирик В.К. - ліквідатор

від відповідача не з'явилися

від ТОВ "-Еліт Буд-" Слуцька Н.С.

від ТОВ "Глобал плюс" Гончаров Д.О. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Плюс" звернулось до господарського суду міста Києва з заявою про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз" з урахуванням приписів ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.07.2007 порушено провадження у справі про банкрутство № 15/488-б про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз".

Постановою Господарського суду м. Києва від 13.08.2007 визнано банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз", визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Плюс" кредитором по відношенню до банкрута з майновими вимогами на суму 91 500,00 грн., відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Кондру Людмилу Вікторівну.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.10.2008 визнано кредиторами боржника державну податкову інспекцію у Печерському районі м. Києва та відкрите акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Дженералі Гарант" в особі Київської філії "Сіті".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.10.2009 припинено повноваження арбітражного керуючого Кондри Л.В., як ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз", призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого - Кирика Віктора Кириловича.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.04.2011 затверджено звіт ліквідатора, ліквідаційний баланс банкрута та припинено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз".

Окрім того, ухвалою Господарського суду м. Києва від 25.07.2016 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Плюс" про перегляд ухвали Господарського суду м. Києва від 05.04.2011 у справі № 15/488-б за нововиявленими обставинами, скасовано ухвалу Господарського суду м. Києва від 05.04.2011 про припинення провадження у справі № 15/488-б та поновлено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз".

Ухвалами Господарського суду м. Києва від 20.03.2017 задоволено клопотання ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Кирика Віктора Кириловича, продовжено строк ліквідаційної процедури та повноважень ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз" на шість місяців, до 20.09.2017, а також затверджено основну та додаткову винагороду арбітражного керуючого.

До Господарського суду м. Києва надійшла заява ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз" арбітражного керуючого Кирика Віктора Кириловича про визнання недійсним правочину щодо передачі Товариством з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз" майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи".

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.12.2017 заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз" арбітражного керуючого Кирика В.К. про визнання недійсним правочину щодо передачі Товариством з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз" майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" прийнято до розгляду в межах справи № 15/488-б та призначено розгляд заяви на 15.01.2018.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.01.2018 заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз" арбітражного керуючого Кирика Віктора Кириловича про визнання недійсним правочину щодо передачі Товариством з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз" майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" в межах справи № 15/488-б про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз" прийнято розглядати за правилами загального позовного провадження. та призначено підготовче засідання на 31.01.2018.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 31.01.2018 закрито підготовче провадження та призначити справу № 15/488-б до судового розгляду по суті на 14.02.2018.

У судових засіданнях 14.02.2018 та 05.03.2018 оголошувалась перерва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.04.2018 залишено без розгляду заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз" арбітражного керуючого Кирика Віктора Кириловича про визнання правочину недійсним.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2018 задоволено апеляційну скаргу ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Кирика В.К., ухвалу Господарського суду м. Києва від 16.04.2018 скасовано, а справу № 15/488-б скеровано для подальшого розгляду.

Матеріали справи № 15/488-б повернуто до Господарського суду м. Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.09.2018 розгляд справи призначено на 22.10.2018.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.10.2018 відмовлено в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Крім того, у судовому засіданні 22.10.2018 оголошено перерву до 12.11.2018.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.11.2018 відкладено розгляд справи на 26.11.2018.

У судовому засіданні 26.11.2018 представник позивача надав пояснення по суті поданого позову та підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем незаконно набуто право власності на нерухоме майно підприємства-банкрута, яке було безоплатно передано останнім до статутного капіталу відповідача, оскільки право власності на передане нерухоме майно позивача не було зареєстровано в установленому законом порядку.

Згідно положень п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України згідно якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Розглянувши позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Кирика Віктора Кириловича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" про визнання правочину недійсним, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

На підставі розпоряджень Сихівської районної адміністрації м. Львова № 637 від 21.08.2003, № 846 від 20.10.2003 та № 1037 від 17.12.2003 року Закритому акціонерному товариству «Львівський автомобільний завод» передано ряд об'єктів нерухомості, зокрема наступне нерухоме майно, загальною площею - 12659,4 кв.м.: насосна станція, загальною площею - 207,30 кв.м.; будівля ЦРП, загальною площею - 240,80 кв.м.; градирня, загальною площею - 223,60 кв.м.; склад для електротранспорту (Літера У"), загальною площею - 1766,80 кв.м.: локомотивне депо, загальною площею - 235,50 кв.м.: дільниця ремонту транспортних засобів, загальною площею - 386,10 кв.м.; залізнична вага, загальною площею - 14,70 кв.м., будівля теплопункту, загальною площею - 25,50 кв.м.; споруда волочильної дільниці з прибудовою (Літера А7-1), загальною площею - 1090,00 кв.м.; будівля над скважиною 1 (майстерня), загальною площею - 123,70 кв.м.; будинок над скважиною №2 (конденсаторна), загальною площею - 91,50 кв.м.; будівля головної підстанції (адмін. приміщення) (Літера А8-2). загальною площею - 216.10 кв.м.; склад арочний МОЦ, загальною площею - 298,30 кв.м.; склад № 70, загальною площею - 309,90 кв.м.; склад № 88, загальною площею - 2518.70 кв.м.: склад № 84, загальною площею - 520,80 кв.м.; пожежне депо, загальною площею - 527,80 кв.м.; будівля відділу збуту, загальною площею - 532,80 кв.м.; приміщення павільйону, загальною площею - 92,60 кв.м.; склад збуту (поз. 44), загальною 202.40 кв.м.; приміщення відділу збуту (запчастини), загальною площею - 1534,50 кв.м.; станція діагностики (Літера И), загальною площею - 747,20 кв.м.; дільниця перемотки електродвигунів (Літера Т), загальною площею - 752,80 кв.м., що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 45.

Закритим акціонерним товариством «Львівський автомобільний завод» належним чином оформлено право власності на вказане майно, що зокрема підтверджується свідоцтвом про право власності № С-00245 на будівлі та споруди від 21.08.2003 та дублікатом вказаного свідоцтва від 10.10.2005, свідоцтвом про право власності №С-00274 на об'єкт нерухомого майна від 20.10.2003 та дублікатом вказаного свідоцтва від 10.10.2005, свідоцтвом про право власності № С-00246 на будівлі та споруди від 21.08.2003 року та дублікатом вказаного свідоцтва від 10.10.2005, а також свідоцтвом про право власності № С-00304 на будівлі та споруди від 17.12.2003 та дублікатом вказаного свідоцтва від 10.10.2005.

В подальшому згідно протоколу № 55 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтрансгаз» (далі - позивач) від 02.10.2005, Закрите акціонерне товариство «Львівський автомобільний завод» вступило до складу учасників позивача з майновим внеском в розмірі 87 205 902,00 грн., що становить 99,9865% у статутному фонді товариства, а статутний капітал позивача збільшено до 87 217 702,00 грн. Відповідно до вищевказаного протоколу у статутний фонд позивача було передано у тому числі вищезазначене нерухоме майно.

02.10.2005 загальними зборами учасників товариства затверджено нову редакцію статуту позивача, яку зареєстровано державним реєстратором Печерської районної в м. Києві державної адміністрації 25.10.2005 року за № 3005434.

Рішенням, оформленим протоколом № 5 від 21.12.2005 загальних зборів учасників Закритого акціонерного товариства "Львівський автомобільний завод" змінено назву Закритого акціонерного товариства "Львівський автомобільний завод" на Закрите акціонерне товариство "Завод комунального транспорту".

Загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" (далі - відповідач) прийнято позивача до складу учасників товариства, а майновим внеском позивача до статутного капіталу відповідача слугувало у тому числі вищевказане нерухоме майно, загальною площею 12 659,4 кв.м. Вказане рішення було оформлене протоколом Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" № 2 від 01.02.2006.

Передачу вказаних об'єктів нерухомого майна сторони оформили актом приймання-передачі майна від 01.02.2006.

Наведені обставини були встановлені господарським судом Львівської області в ухвалі від 13.07.2015 у справі № 914/3433/14.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають державній реєстрації.

Згідно ч.2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до Закону підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту такої реєстрації.

Так, відповідно до п. 6 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на момент передачі позивачем майнового внеску в статутний фонд відповідача) правочини щодо нерухомого майна вчиняються, якщо право власності на це майно зареєстровано.

Також відповідно до п.1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Виходячи з викладеного вище, суд дійшов висновку, що позивачем з порушенням норм чинного законодавства було передано майновий внесок до статутного капіталу відповідача, оскільки право власності на вказане нерухоме майно в порушення приписів ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст.ст. 182, 331 Цивільного кодексу України не було зареєстроване за позивачем.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Постійно діючого третейського суду при Львівській асоціації учасників ринку нерухомості від 04.05.2006 у справі № 3/10-6/4 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтрансгаз» визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» право власності на об'єкти нерухомості, що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 45, а саме: насосну станцію - 207,30 кв.м.; дільницю ремонту транспортних засобів - 386, 10 кв.м.; станцію опресовки автобусів - 3649,80 кв.м.; фарбопідготовчий відділ (корпус) - 2976,10 кв.м.; споруду волочильної дільниці з прибудовою - 1090,00 кв.м.; будівлю головної підстанції (адмін. приміщення) - 216,10 кв.м.; склад арочний МОЦ - 298,30 кв.м.; дільницю перемотки електродвигунів - 752,80 кв.м.; будівлю теплопункту - 25,50 кв.м.; будівлю ЦРП - 240,80 кв.м.; градирню - 223,60 кв.м.; склад для електротранспорту - 1766,80 кв.м.; залізничну рампу з крановою естакадою - 5776,10 кв.м.; локомотивне (тепл.) депо - 235,50 кв.м.; склад №70 - 309,90 кв.м.; станцію діагностики - 747,20 кв.м.; склад №88 - 2518,70 кв.м.; склад №84 - 520,80 кв.м.; пожежне депо - 527,80 кв.м.; будівлю відділу збуту - 532,80 кв.м.; приміщення відділу збуту (запчастини) - 1534,50 кв.м.; склад збуту - 202,40 кв.м.; будівлю над скважиною №1 (майстерня) - 123,70 кв.м.; будинок над скважиною №2 (конденсаторна) - 91,50 кв.м.; приміщення павільйону - 92,60 кв.м.; залізничну вагу - 14,70 кв.м.

Вказані обставини стали приводом для звернення Закритого акціонерного товариства "Завод комунального транспорту" до господарського суду Львівської області із заявою про оскарження рішення третейського суду від 04.05.2006 у справі № 3/10-6/4, оскільки воно порушує право власності заявника на спірне нерухоме майно, без участі якого було розглянуто справу.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 13.07.2015 у справі № 914/3433/14, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.09.2015, заяву Закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Львівській асоціації учасників ринку нерухомості від 04.05.2006 у справі № 3/10-6/4 задоволено частково; рішення Постійно діючого третейського суду при Львівській асоціації учасників ринку нерухомості від 04.05.2006 у справі № 3/10-6/4 скасовано повністю.

За змістом ст. 388 Цивільного кодексу України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення третейського суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Наведена правова позиція викладена також Верховним Судом України у постанові від 28.01.2015 у справі № 6-218цс14 та постанові від 24.06.2015 у справі № 6-251цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру постановою Господарського суду м. Києва від 13.08.2007, відтак провадження у даній справі здійснюється відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній до 19.01.2013.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор з дня свого призначення здійснює повноваження передбачені даним законом, зокрема має право подавати до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника, з підстав, передбачених ч.10 ст. 17 цього Закону.

Згідно ч. 10 ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" керуючий санацією в трьохмісячний строк з дня прийняття рішення про санацію має право відмовитися від виконання договорів боржника, укладених до порушення провадження у справі про банкрутство, не виконаних повністю або частково, якщо: виконання договору завдає збитків боржнику; договір є довгостроковим (понад один рік) або розрахованим на одержання позитивних результатів для боржника в довгостроковій перспективі, крім випадків випуску продукції з технологічним циклом, більшим за строки санації боржника; виконання договору створює умови, що перешкоджають відновленню платоспроможності боржника.

Колегія суддів Верховного Суду України у постанові № 3-304гс16 від 13.04.2017 дійшла висновку, що системний аналіз положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника і спеціальні норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» застосовуються переважно щодо інших законодавчих актів. За умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів. З огляду на сферу регулювання вказаного закону загалом і за змістом норми статті 20, вона є спеціальною по відношенню до загальних, установлених Цивільним кодексом України підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом. Згідно з ч. 2 ст. 4 ЦК основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Відповідно до положень ч. З ст. 104 ЦК порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом. Отже, із огляду на положення ст.ст. 4, 104, 110-112 ЦК України, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», є частиною цивільного законодавства, що не виключає можливості застосування до правовідносин, які регулює цей спеціальний Закон, також норми ЦК України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника. Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 ЦК і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлено ст. 215 ЦК.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема є визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідним обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У відповідності до п.2.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013, на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають Цивільному кодексу України, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента У країни,постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами.

З правовою позицією про можливість визнання недійсним правочину з виведення майна боржника у статутний капітал іншої юридичної особи та можливість спростування при цьому окремих дій органів управління майном боржника (рішення зборів засновників боржника) в межах провадження у справі про банкрутство погодився Верховний Суд України у постанові № 15/092 у справі № 903/134/13-г від 29.04.2015 вказавши, що Вищий господарський суд України обґрунтовано погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що правочин щодо безоплатного відчуження нерухомого майна на користь товариства , який було оформлено актом приймання-передачі без дати та номера, не відповідає вимогам статей 203, 364 ЦК України.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному зверненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа , стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини та наведені норми, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариством з обмеженою відповідальністю "-Еліт-Буд-" подано до суду клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.0.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» позовна давність застосовується у розгляді вимог кредиторів за грошовими зобов'язаннями у провадженні зі справ про банкрутство, за винятком випадків, коли підставою цих вимог є виконавчі документи або якщо у відповідних вимогах судом вже було відмовлено в порядку позовного провадження.

Частиною 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Наведена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 24.06.2015 № 6-738цс15.

Зважаючи на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "-Еліт-Буд-" не являється стороною у спорі, відтак заявлені вимоги про застосування позовної давності задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Керуючись Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 129, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд м. Києва,

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним правочин щодо передачі Товариством з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз" (01601, м. Київ, Печерський узвіз, буд. 3; ідентифікаційний код 31838568) до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" (03124, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд. 6; ідентифікаційний код 33894928) наступного майна загальною площею - 12 659,4 кв.м.: насосна станція, загальною площею - 207,30 кв.м.; будівля ЦРП, загальною площею - 240,80 кв.м.; градирня, загальною площею - 223,60 кв.м.; склад для електротранспорту (Літера У"), загальною площею - 1766,80 кв.м.: локомотивне депо, загальною площею - 235,50 кв.м.: дільниця ремонту транспортних засобів, загальною площею - 386,10 кв.м.; залізнична вага, загальною площею - 14,70 кв.м., будівля теплопункту, загальною площею - 25,50 кв.м.; споруда волочильної дільниці з прибудовою (Літера А7-1), загальною площею - 1090,00 кв.м.; будівля над скважиною 1 (майстерня), загальною площею - 123,70 кв.м.; будинок над скважиною №2 (конденсаторна), загальною площею - 91,50 кв.м.; будівля головної підстанції (адмін. приміщення) (Літера А8-2). загальною площею - 216.10 кв.м.; склад арочний МОЦ, загальною площею - 298,30 кв.м.; склад № 70, загальною площею - 309,90 кв.м.; склад № 88, загальною площею - 2518.70 кв.м.: склад № 84, загальною площею - 520,80 кв.м.; пожежне депо, загальною площею - 527,80 кв.м.; будівля відділу збуту, загальною площею - 532,80 кв.м.; приміщення павільйону, загальною площею - 92,60 кв.м.; склад збуту (поз. 44), загальною 202.40 кв.м.; приміщення відділу збуту (запчастини), загальною площею - 1534,50 кв.м.; станція діагностики (Літера И), загальною площею - 747,20 кв.м.; дільниця перемотки електродвигунів (Літера Т), загальною площею - 752,80 кв.м., що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 45, оформленого актом приймання-передачі майна від 01.02.2006.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" (03124, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, буд. 6; ідентифікаційний код 33894928) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз" (01601, м. Київ, Печерський узвіз, буд. 3; ідентифікаційний код 31838568) судовий збір в розмірі 3 200 (три тисячі двісті) грн. 00 коп.

4. Видати наказ.

5. Копію ухвали направити учасникам провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя П.П. Чеберяк