СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2018 р. Справа № 905/1005/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В. , суддя Шутенко І.А.

секретар судового засідання Гузікова Я.А.

за участю:

від апелянта не зявився

від відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України м.Київ (вх. №353 Д/2) на рішення господарського суду Донецької області від 24.07.2018 у справі №905/1005/18 (суддя Фурсова С.М., ухвалене в м. Харків о 12:17 год., повний текст рішення складено 03.08.2018р.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України м.Київ

до відповідача: Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго м.Краматорськ, Донецька область

про стягнення 136336620,38 грн. -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго про стягнення 136 336 620,38 гривень, з яких: 74 657 076,84 гривень заборгованість, 28 798 077,21 гривень пеня, 6 136 528,38 гривень 3% річних, 26 744 937,95 гривень інфляційні втрати.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №1625/15-БО-6 від 31.12.2014, внаслідок чого утворилася заявлена у позові сума заборгованості.

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.07.2018р. по справі №905/1005/18 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго про стягнення 136336620,38 гривень, з яких: 74657076,84 грн. - заборгованість, 28798077,21 грн. - пеня, 6136528,38 грн. - 3% річних, 26 744 937,95 грн. - інфляційні втрати - задоволені частково.

Стягнуто з Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 74657076,84 грн. - заборгованість, 20158654,05 грн. - пеня, 6136 528,38 грн. - 3% річних, 26744 937,95 грн. - інфляційні втрати, а також судовий збір в сумі 616700,00 грн.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 8639423,16грн. пені - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів, які спростують факт споживання відповідачем зазначеної кількості природного газу та/або доказів його своєчасної оплати у спірний період, позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими та відповідають фактичним обставинам справи, тому наявні підстави для задоволення позову у повному обсязі

Місцевий господарський суд, приймаючи до уваги те, що відповідачу потрібні грошові кошти на виплату заробітної плати та на підтримання нормального функціонування підприємства з метою виконання функцій держави з виробництва та постачання теплової енергії, дійшов висновку щодо зменшення розміру пені на 30 % на підставі статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, тому відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 8639423,16грн. пені.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ, звернулось до суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Донецької області від 24.07.2018 року по справі №905/1005/18, в якій просить суд рішення господарського суду Донецької області від 24.07.2018р. по справі №905/1005/18 в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення неустойки у сумі 8639423,16грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального права (ст.233 Господарського кодексу України, ст.ст. 549-552, 559, 625 Цивільного кодексу України), без дослідження істотних обставин справи.

Апелянт посилається на те, що розмір пені у сумі 28798 077,21, яка нарахована на суму основної заборгованості у розмірі 74657076,84 грн., є обґрунтованим та доведеним належним чином, суд першої інстанції при зменшенні розміру неустойки не врахував інтересів позивача.

Крім того, на думку скаржника, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не зазначив обставин, на підставі яких прийнято рішення про зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені, крім посилань на важкий матеріальний стан відповідача, та не здійснив оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобовязанні.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 15.09.2018 у справі №905/1005/18 у складі колегії суддів: Радіонова О.О. головуючий суддя, судді: Геза Т.Д., Попков Д.О., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України м.Київ на рішення господарського суду Донецької області від 24.07.2018р. та зобовязано відповідача в строк до 31.08.2018 року включно надати суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання іншій стороні у справі.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 03.09.2018р. розгляд справи призначено на 02.10.2018р.

У звязку з ліквідацією Донецького апеляційного господарського суду та утворенням Східного апеляційного господарського суду в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові, на підставі розпорядження керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду від 01.10.2018р. "Про передачу судових справ до Східного та Центрального апеляційного господарських судів" відділом організаційної роботи, документального забезпечення та канцелярії здійснено передачу судових справ, що перебували у провадженні Донецького апеляційного господарського суду, до Східного апеляційного господарського суду, який розпочав свою роботу з 03.10.2018р.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2018р. сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Бородіна Л.І., суддя Шутенко І.А.

У звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Бородіної Л.І., відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2018р. сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.10.2018р. прийнято справу №905/1005/18 до провадження та призначено її розгляд на 21.11.2018р.

Уповноважені представники учасників справи у судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (т.1, а.с.158-159).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 3 ст.222 ГПК України встановлено, що у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксуваня судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, учасники провадження про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з урахуванням повноважень, визначених в ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила.

З матеріалів справи вбачається, що 31 січня 2014 року між публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі по тексту позивач або продавець) та Обласним комунальним підприємством Донецьктеплокомуненрго (далі по тексту відповідач або покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 1625/15-БО-6 (далі по тексту Договір), за умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України продавцем за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору (пункт 1.1 Договору).

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань згідно статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі по тексту ГК України), статей 11, 202, 509 ЦК України, і згідно статті 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 1.2 Договору, газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Сторонами у пункті 2.1 Договору узгоджено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 26145 тис.куб.м., в щомісячних обсягах вказаних у даному пункті.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа повертає покупцю та газорозподільному/газовидобувному/газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У разі, якщо покупець не надає або несвоєчасно надає продавцю акти приймання передачі природного газу, обсяги фактичного використання газу встановлюються відповідно до даних газорозподільного/газовидобувного/ газотранспортного підприємства, а вартість газу розраховується продавцем відповідно до умов, зазначених у п.5.2.

У разі, якщо при складанні/підписанні акту приймання-передачі природного газу у сторін виникають розбіжності щодо вартості газу, переданого за договором, сторони врегульовують спірні питання відповідно до умов договору або в порядку, передбаченому чинним законодавством України. До врегулювання сторонами розбіжностей, обсяги використання встановлюються відповідно до даних газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства, а вартість газу розраховується продавцем відповідно до умов, зазначених у п.5.2. (пункти 3.3, 3.4 Договору в редакції додаткової угоди №8 від 22.10.2015).

Ціна газу узгоджена сторонами у розділі 5 Договору.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 Договору).

У пункті 9.3. договору сторони узгодили строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків, річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 11.1 Договору).

Сторони неодноразово змінювали ціну договору шляхом підписання додаткових угод.

Позивач свої зобовязання за Договором виконав належним чином, а саме поставив відповідачу природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за Договором, підписаними уповноваженими особами сторін та скріпленими печатками підприємств, на загальну суму 159010315,53 гривень, а відповідач частково розрахувався за поставлений природний газ в загальному розмірі 84353238,69 гривень, що підтверджується Сальдо по підприємству, а також виписками по рахунку позивача.

Не здійснивши своєчасну оплату вартості отриманого природного газу, відповідач допустив порушення строків розрахунків, що й зумовило звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача суми основного боргу за зобовязаннями квітня-грудня 2015 року у розмірі 74657076,84 гривень.

Матеріали справи не містять доказів на спростування факту споживання відповідачем зазначеної кількості природного газу та/або доказів його своєчасної оплати у спірний період.

Частиною другою статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини першої статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередньої оплати), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк на встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Частина перша статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою наведеної статті визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За приписами статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК, якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Враховуючи, що на момент прийняття рішення у цій справі, в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем суми основного боргу у заявленому розмірі, позовні вимоги в частині стягнення 74657076,84 гривень основної заборгованості, є документально підтвердженими, відповідають фактичним обставинам справи, то тому наявні підстави для їх задоволення.

Також, позивачем заявлені до стягнення 3% річних за період з 17.02.2015 по 14.07.2015 в розмірі 6136528,38 гривень та інфляційні втрати за період квітень 2015 лютий 2018 року в розмірі 26744937,95 гривень.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов'язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період обґрунтовано здійснено позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Аналогічного висновку дійшов касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 17.07.2018 у справі №904/10242/17.

Суд першої інстанції, дослідивши поданий розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, дійшов висновку, що він є арифметично вірним, а тому обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в цій частині.

З позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути 28798077,21 гривень пені за період з 17.02.2015р. по 14.07.2015р.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобовязання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 ЦК України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань та частиною шостою статті 232 ГК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання, що передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22.11.1996 № 543-96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 вказаного Закону).

У пункті 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього Договору, він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що наданий розрахунок позивача в частині нарахування пені за період з 17.02.2015 по 14.07.2015 є арифметично вірним, а тому вимога про стягнення пені у сумі 28798077,21 гривень є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Водночас суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені на 30 % на підставі статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, тому відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 8639423,16грн. пені.

Рішення господарського суду Донецької області від 24.07.2018р. у справі №905/1005/18 в частині стягнення 74657076,84грн. основної заборгованості, 136528,38 грн. - 3% річних, 26744 937,95 грн. - інфляційних втрат 20158654,05 гривень пені не оскаржується жодною зі сторін.

Підставою для звернення Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою стало питання про зменшення господарським судом заявленої до стягнення суми пені у сумі 28798077,21 на 30 %, тобто на суму 8639423,16грн.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України суд як орган державної влади повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 10.10.2018р. у справі №923/1100/17 дійшов до висновку, що можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) є правом суду, передбаченим ст. 233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України.

Частина 1 ст. 550 Цивільного кодексу України встановлює загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора.

Проте, частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розміру неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов'язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може бути непомірним тягарем для споживача і джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013).

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач просив відмовити у стягненні пені, інфляційних втрат та 3% річних, посилаючись на скрутне фінансове становище, яке виникло не з його вини, а викликане економічною та соціально-політичною ситуацією в країні, що підтверджується Сертифікатом Торгово-промислової палати. Через дефіцит коштів державного бюджету не погашена заборгованість перед ОКП Доецьктеплокомуненерго з різниці в тарифах на теплову енергію, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії державним тарифам у розмірі 215,3 млн.грн., що підтверджується довідкою №04/1722 від 05.07.2018 про прогнозовану різницю в тарифах.

Також, відповідач посилався на відсутність правового механізму щодо надання субвенцій з державного бюджету України, несвоєчасну сплату населенням та організаціями заборгованості за спожиту енергію, перебування майже половини обєктів теплопостачання відповідача на території, не підконтрольній українській владі, необхідності виплачувати заробітну плату в неопалювальний період.

Окрім вказаного, відповідачем надано Інформацію про стан заборгованості на 01.06.2018, звіт про фінансовий стан за 1 квартал 2018 року, Наказ №30 від 01.02.2018 за підписом в.о. генерального директора про перехід працівників на чотириденний робочий тиждень, Аналіз збитковості тарифів за період 2011-2017 років.

Суд першої інстанції, дослідивши доводи відповідача та, посилаючись на те, що відповідачу потрібні грошові кошти на виплату заробітної плати робітникам та на підтримання нормального функціонування підприємства з метою виконання функцій держави з виробництва та постачання теплової енергії, враховуючи інтереси сторін, дійшов висновку про зменшення розміру присудженої до стягнення пені на 30%.

При цьому, визначення розміру такого зменшення є дискреційним повноваженням місцевого суду, а отже, оцінка саме розміру зменшення, а не наявності відповідних підстав для застосування зменшення в принципі, з боку апеляційного суду, не може здійснюватися в контексті відповідності чи невідповідності нормам матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу скаржника, що відповідач просив суд першої інстанції відмовити у стягненні пені, інфляційних втрат та 3% річних, посилаючись на скрутне фінансове становище з наведених вище підстав, однак суд першої інстанції, врахувавши всі обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про зменшення пені на 30% на суму 8639423,16грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, та його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки не свідчать про помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки це не було єдиною підставою для зменшення розміру пені та оцінено в сукупності з іншими обставинами та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.

За таких обставин, доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному процесуальному документі.

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення господарського суду Донецької області від 24.07.2018 у справі №905/1005/18 не підлягає задоволенню.

Рішення господарського суду Донецької області від 24.07.2018 у справі №905/1005/18 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на рішення господарського суду Донецької області від 24.07.2018 у справі №905/1005/18 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 24.07.2018 у справі №905/1005/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.11.2018

Головуючий суддя Т.Д. Геза

Суддя О.В. Плахов

Суддя І.А. Шутенко