ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2018 р. Справа№ 910/7965/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Чорногуза М.Г.

Суліма В.В

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представника апелянта згідно протоколу судового засідання від 26.11.2018

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Софт-Альянс»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.09.2018

у справі №910/7965/18 (суддя - Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Софт-Альянс»

до 1. Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітас»,

про визнання права та визнання відсутнім права,

Розглянувши справу в порядку ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У червні 2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Софт-Альянс» (далі - ТОВ «Софт-Альянс») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітас» (далі - ТОВ «Мелітас» про визнання права та визнання відсутнім права.

Позовні вимоги про визнання права та визнання відсутнім права обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору поруки від №4М11303И/П від 08.11.2016 виконано зобов'язання відповідача-2 перед відповідачем-1 за кредитним договором № 4М15062И від 20.02.2015, проте відповідачами не визнається факт погашення такої заборгованості та переходу до поручителя прав вимог за кредитними зобов'язаннями.

2. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 провадження у справі закрито.

Ухвала Господарського суду міста Києва обґрунтована тим, що визнання відсутнім права в одного відповідача (кредитора) вимагати від другого відповідача (боржника) сплати боргу за кредитними договорами, які погашено позивачем (поручителем), та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за кредитними договорами, сплачених поручителем, не можуть бути самостійним предметом розгляду в господарському суді. Такі вимоги не призводять до поновлення порушених прав, не можуть самостійно розглядатися в окремій справі, а відповідні доводи підлягають розгляду лише під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за такими договорами.

Суд першої інстанції дійшов висновку про закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

3. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів.

До Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ТОВ «Софт-Альянс» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.09.2018, в якій позивач просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.09.2018, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаржник вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» не виконало договірних зобов'язань (п. 10 договору поруки), згідно з якими відповідач 1 зобов'язаний у випадку виконання позивачем обов'язку боржника за кредитним договором передати позивачу впродовж п'яти робочих днів із моменту виконання зобов'язання належним чином завірені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором. Відповідачем вказаного обов'язку не виконано, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

ТОВ «Софт-Альянс», посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини «Меньшаков проти України» та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зазначило, що суд першої інстанції порушив принцип судового захисту та перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя.

4. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Мелітас» відзивів на апеляційну скаргу ТОВ «Софт-Альянс» не надали.

5. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду.

16.10.2018 ТОВ «Софт-Альянс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у справі № 910/7965/18.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Софт-Альянс» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.09.2018, запропоновано учасникам провадження надати відзиви та заперечення на відзив, встановлено строк для подачі відповідних заяв, скаргу призначено до розгляду. Заяв про продовження процесуального строку в порядку ч. 2 ст. 119 ГПК України не надійшло.

У судове засідання 26.11.2018 з'явився представник позивача. Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку ст. ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту Укрпошти про відстеження відправлень.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

6. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Предметом розгляду у даній справі є позовні вимоги про визнання права ТОВ «Софт-Альянс» вимагати від ТОВ «Мелітас» сплати суми боргу за кредитним договором №4М15062И від 20.02.2015 в розмірі 18 128 438, 78 грн (який, за твердженням заявника, ТОВ «Софт-Альянс» сплатило ПАТ КБ «Приватбанк» за ТОВ «Мелітас»); та визнання відсутнім у ПуАТ КБ «Приватбанк» права вимагати від ТОВ «Мелітас» сплати суми боргу за кредитним договором №4М15062И від 20.02.2015 в розмірі 18 128 438, 78 грн, який ТОВ «Софт-Альянс» сплатило ПАТ КБ «Приватбанк» за ТОВ «Мелітас».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору поруки від № 4М11303И/П від 08.11.2016 виконано зобов'язання відповідача-2 перед відповідачем-1 за кредитним договором № 4М15062И від 20.02.2015, проте відповідачами не визнається факт погашення такої заборгованості та переходу до поручителя прав вимог за кредитними зобов'язаннями.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень ст. 2 Закону України «Про судоустрій України» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Нормою ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), положення якої кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч.2 ст. 20 ГК України одним зі способів захисту цивільного права є визнання наявності чи відсутності прав, якими можуть бути, зокрема визнання права власності чи інших речових прав на певне майно, визнання права авторства на твір науки, літератури, мистецтва чи таке інше, тобто ухваленням рішення про визнання чи відсутність права повинен вирішуватися спір по суті.

Частиною 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Відповідно до пункту 8 договору поруки до поручителя, який виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять усі права кредитора за кредитним договором і договору (договорам) застави (іпотеки), укладеним з метою забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором, у частині виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З матеріалів справи вбачається, що позивач посилається на виконання ним певних договірних зобов'язань (за договором поруки), наслідком яких є набуття прав та обов'язків кредитора в межах іншого зобов'язання (за кредитним договором), що, на думку позивача, не визнається відповідачами. Отже, позивач фактично звернувся до суду з метою встановлення факту, а не за захистом свого порушеного права, невизнаного або оспорюваного інтересу. А тому судом апеляційної інстанції відхиляються доводи скарги з посиланням на Конституцію України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Меньшаков проти України» як безпідставні.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів визначено ст. 20 ГПК України. Наведена норма не відносить до юрисдикції господарських судів справи з встановлення фактів, що мають юридичне значення.

З урахуванням викладеного вище, Північний апеляційний господарський суд вважає, що вимоги про визнання відсутнім права в одного відповідача (кредитора) вимагати від другого відповідача (боржника) сплати боргу за кредитними договорами, які погашено позивачем (поручителем), та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за кредитними договорами, сплачених поручителем, фактично є вимогами про встановлення юридичних фактів, однак такі доводи можуть розглядатися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Тобто провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість господарському суду (ст. 20 цього ж Кодексу) (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/14144/17 від 21.08.2018).

Ураховуючи викладене вище, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, Північний апеляційний господарський суд вважає, що господарський суд першої інстанції, закривши провадження у справі, дійшов вірного та обґрунтованого висновку.

Північний апеляційний господарський суд зазначає, що закриття провадження у даній справі не може вважатися порушенням принципу судового захисту та перешкоджанням у доступі до правосуддя в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод з огляду на таке.

Конвенція призначена для гарантій не теоретичних чи ілюзорних, а практичних та ефективних прав (Airey v. Ireland (Ейрі проти Ірландії), § 24).

У даній справі заявник звернувся з вимогами про встановлення юридичного факту.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Положення ч. 1 ст. 2 ГПК України визначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 20 ГПК України закріплено перелік справ, що відносяться до юрисдикції господарських судів.

Наведені норми, до юрисдикції господарських судів відносять вирішення спорів, передбачених ст. 20 ГПК України.

Отже, в господарського суду відсутні повноваження на розгляд справ зі встановлення юридичних фактів (з якою звернувся позивач), при цьому суд встановлює фактичні обставини під час розгляду справи, предметом розгляду якої є саме спір (стягнення, визнання права власності, відшкодування, тощо) і, таким чином, здійснює ефективний захист порушеного права.

Крім того, апеляційний суд роз'яснює позивачу, що враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду його доводи в цій справі будуть відноситись до юрисдикції господарського суду в разі існування та вирішення спору про право.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Зважаючи на викладене, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Таким чином, керуючись ст. ст. 2, 269, 270, 271 п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281, 282 ГПК - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

8. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 269, 270, 271 п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281, 282, 283 ГПК України Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Софт-Альянс» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у справі №910/7965/18 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.09.2018 у справі №910/7965/18 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/7965/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 03.12.2018.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді М.Г. Чорногуз

В.В. Сулім