ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2018м. ДніпроСправа № 904/4337/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Дочірнього підприємства "Кіровоградський Облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Автомобільні дороги України", м. Кропивницький Кіровоградської області

до Фізичної особи - підприємця Дьяченка Олега Івановича, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 70000,00 грн

без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

26.09.2018 Дочірнє підприємство "Кіровоградський Облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Автомобільні дороги України" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Дьяченка Олега Івановича (далі - відповідач), у якій виклало вимоги про стягнення заборгованості у сумі 70000,00 грн, з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору № 17 технічного обслуговування та поточного ремонту автомобілів, двигунів, тракторів, укладеного між сторонами 20.10.2017.

Ухвалою від 01.10.2018 суд відкрив провадження у справі, прийнявши позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), без призначення судового засідання та виклику сторін за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи викладені правові норми, сторонам було надано право у межах 30 днів з дня відкриття провадження у справі подати до суду необхідні для розгляду справи документальні докази чи заявити будь-які клопотання.

Позивач надав 18.10.2018 оригінали платіжних документів, які додані до позову у копіях - для огляду судом.

Відповідач своїм правом на подання до суду у тридцятиденний термін із дня відкриття провадження у справі документів, визначених ст.ст. 165-167, 251 ГПК України, не скористався.

Суд наголошує на тому, що зі своєї сторони ним здійснено всі необхідні заходи щодо належного повідомлення відповідача про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за місцезнаходженням останнього згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Ухвала від 01.10.2018 надіслана судом ст оронам завчасно у відповідності до норм, передбачених ГПК України, та з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідних судових процесуальних документів.

Наразі суду достеменно не відомий факт отримання відповідачем судової кореспонденції, оскільки рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення протягом тривалого часу до суду не повернулось. Натомість відомості з сайту відстеження поштових відправлень Укрпошти свідчать про особисте вручення відповідачу 01.11.2018 поштового відправлення. Проте, слід також зауважити, що інформація з відстеження поштових відправлень з сайту Укрпошти містить суперечливі відомості щодо отримання адресатом поштового відправлення, оскільки після запису "відправлення вручено: особисто", датованого 01.11.2018, наявний інший запис від 23.11.2018 з відміткою "відправлення не вручене під час доставки: інші причини". Такі відомості не дають суду змоги чітко встановити чи отримав відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі, чи свідомо відмовився від її отримання, але наразі сплинув строк для розгляду цієї справи.

Положеннями ст. 248 ГПК України передбачено розумний строк для розгляду судом справ у порядку спрощеного позовного провадження, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та про необхідність подання витребуваних судом документів.

При цьому, ст. 43 ГПК України зобов'язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пункт 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Нормами ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов'язків щодо доказів. Тож, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень. Частиною 1 ст. 252 ГПК України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на що суд дійшов висновку про доцільність здійснення розгляду справи по суті за наявними у справі матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку ст. 165 ГПК України.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

20.10.2017 між Філією "Бобринецький райавтодор" Дочірнього підприємства "Кіровоградський Облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Автомобільні дороги України" (далі - позивач, замовник) та Фізичною особою-підприємцем Дьяченком Олегом Івановичем (далі - відповідач, виконавець) було укладено договір № 17 про технічне обслуговування та поточний ремонт автомобілів, двигунів, тракторів (далі - договір), за умовами п.1.1 якого виконавець бере на себе зобов'язання надати замовнику послуги, поставки двигуна ЯМЗ-236 та установити його на трактор Т-150.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що вартість послуг за двигун ЯМЗ-236 та установку його на трактор Т-150 складає 70000,00 грн, а вартість установки та переобладнання трактора Т-150 складає 24000,00 грн.

Замовник зобов'язується виконати передоплату у розмірі 50% від загальної вартості послуг (п. 2.3 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору виконавець несе відповідальність за обсяг та якість виконаних робіт. Всі збитки замовника пов'язані з неякісним та неповним виконанням робіт, відшкодовуються виконавцем.

На виконання умов договору позивач здійснив попередню оплату за двигун ЯМЗ-236 та установку його на трактор Т-150 у розмірі 70000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 851 від 06.11.2017 на суму 45000,00 грн та № 874 від 30.11.2017 на суму 25000,00 грн.

Однак, в порушення взятих на себе зобов'язань, відповідач не виконав умови договору та не поставив і не встановив вказаний двигун на трактор Т-150.

Наявні обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом за захистом свого порушеного права.

Відповідач позов не спростував та не оспорив.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову повністю з таких підстав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір є договором про надання послуг, до якого слід застосовувати відповідні положення ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як сказано у ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що строк виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань не передбачений умовами договору, але термін дії останнього встановлений сторонами у п. 4.1 договору, а саме з моменту його підписання, тобто з 20.10.2017, та до 31.12.2017, але у будь-яком разі до повного його виконання.

На час закінчення строку дії договору матеріали справи не містять відомостей виконання своїх зобов'язань відповідачем, але в матеріалах справи наявна претензія від 18.05.2018, за якою позивач надає можливість відповідачу до 31.05.2018 виконати свої зобов'язання за договором або повернути сплачені замовником кошти у розмірі 70000,00 грн за надання послуг.

Отже, як слідує з умов договору, сторони домовились про здійснення замовником передплати вартості послуг, повернення якої у разі невиконання виконавцем свого обов'язку не передбачено умовами договору. Разом з тим, слід зазначити, що ЦК України також не містить відповідних норм щодо повернення попередньої оплати саме за невиконання послуг.

Однак, незважаючи на відсутність прямої норми закону щодо повернення попередньої оплати за невиконання договору про надання послуг, суд дійшов висновку про порушення відповідачем прав позивача щодо неотримання ним та невстановлення двигуна на трактор Т-150, оскільки замовник фактично виконав умови договору та попередньо оплатив надання цих послуг. У такому разі суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону.

Так, ч. 1 ст. 8 ЦК України визначає, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Питання відповідальності продавця та покупця у випадку попередньої оплати вартості товару врегульовано ст. 693 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У даному випадку сторони досягли домовленості про попередню оплату замовником послуг, при цьому замовник фактично вчинив такі дії.

З наявних у справі доказів вбачається, що відповідач був зобов'язаний поставити та установити двигун ЯМЗ-236 на трактор Т-150, але цього не зробив, - тобто він достеменно обізнаний з приводу того, що термін виконання своїх зобов'язань є таким, що настав.

Отже, з боку відповідача має місце неналежне виконання умов укладеного між сторонами договору (порушення зобов'язань).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обов'язку щодо поставки та установки двигуна, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з підстав, про які йдеться вище у цьому рішенні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати у сумі 1762,00 грн покладаються на відповідача, як на сторону з вини якої виник спір.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дьяченка Олега Івановича (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Дочірнього підприємства "Кіровоградський Облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Автомобільні дороги України" (Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Полтавська, буд. 38; ідентифікаційний код 32039992) попередню оплату в сумі 70000,00 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 1762,00 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 29.11.2018.

Суддя В.Д. Воронько