Справа № 909/432/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2018 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

судді Рочняк О.В.

секретар судового засідання Михайлюк А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Лабораторія електромагнітних інновацій"

(вул.Наукова, буд. 5 А, офіс 301, м.Львів, 79060)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут стандартизації, метрології та сертифікації"

(юридична адреса: вул.М.Грушевського, буд. 7, с.Ковалівка, Коломийський район, Івано-Франківська область,78923

фактична адреса: вул.Моцарта,85, м.Коломия, Івано-Франківська область,78200)

про відшкодування завданих збитків в сумі 185500 грн 00 коп.

представники сторін в судове засідання не з'явилися

ВСТАНОВИВ: ТОВ "Лабораторія електромагнітних інновацій" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ "Науково-дослідний інститут стандартизації, метрології та сертифікації" про відшкодування завданих збитків в сумі 388 500 грн 00 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ "Науково-дослідний інститут стандартизації, метрології та сертифікації" не здійснило реєстрацію податкових зобов'язань за відповідні періоди, чим позбавило свого контрагента права на податковий кредит.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 31.05.18 (суддя Булка В.І.) позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.18 справу № 909/432/18 передано на розгляд судді Рочняк О.В.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 20.08.18 справу прийнято до розгляду зі стадії підготовчого провадження, відповідачу встановлено строк для надання відзиву на позов, підготовче засідання призначено на 12.09.18.

23.08.18 до господарського суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (вх.№12816/18), в якому позивач просить стягнути з ТОВ "Науково-дослідний інститут стандартизації, метрології та сертифікації" завдані збитки в сумі 185500 грн 00 коп.

Суд встановив, що заява ТОВ "Лемі" (вх.№12816/18) відповідає вимогам ст.46 ГПК України, а тому розгляд справи по суті слід здійснювати з врахуванням вказаної заяви, згідно якої ціна позову становить 185500 грн.

Ухвалою від 12.09.18, яка занесена до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 16.10.18, про що учасники судового процесу повідомлені відповідними ухвалами.

В підготовче засідання 16.10.18 представники сторін не з'явилися, про причини неявки представників сторони суду не повідомили, хоча належним чином повідомлені про час у місце проведення підготовчого засідання у даній справі, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень.

16.10.18 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 13.11.18, про що постановив ухвалу.

10.11.18 позивачем направлено до суду доповнення до заяви про уточнення позовних вимог б/н від 07.11.18 (вх.№17696/18 від 13.11.18) з додатками.

ОСОБА_1 №17269/18 від 13.11.18, працівниками канцелярії Господарського суду Івано-Франківської області встановлено, що під час розкриття конверта, надісланого товариством з обмеженою відповідальністю "Лабораторія електромагнітних інновацій" до доповнення до заяви про уточнення позовних вимог від 07.11.18 не долучено вказаних в додатку документів, а саме копії розшифровок податкового кредиту в розрізі контрагентів (розділ ІІ Додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість).

Доповнення до заяви про уточнення позовних вимог б/н від 07.11.18 (вх.№17696/18 від 13.11.18) є по своїй правовій суті заявою про зміну підстав позову, яка, згідно ч.3 ст.46 ГПК України може бути подана позивачем до закінчення підготовчого засідання.

Суд встановив, що вказана заява направлена після закінчення підготовчого засідання, а тому залишив її без розгляду.

Сторони не скористалися передбаченим Господарським процесуальним кодексом України правом на участь представника у судовому засіданні, хоча, у відповідності до ст.ст.120, 242 Господарського процесуального кодексу України, належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи. Ухвалу суду від 16.10.18 отримано позивачем 04.11.18, а відповідачем - 27.10.18, про що свідчать відмітки на повідомленнях про вручення поштових відправлень, які наявні в матеріалах справи.

Стаття 42 ГПК України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Клопотань про відкладення розгляду справи від учасників судового процесу до суду не поступало.

Таким чином, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи по суті, з підстав, визначених ч.2 ст. 202 ГПК України.

Відповідно до ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач відзиву на позов не надав, суд, відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши позовну заяву та матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам у відповідності до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, які мають значення для справи, суд встановив таке.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

01.02.17 між товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут стандартизації, метрології та сертифікації" (виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Лабораторія електромагнітних інновацій" (замовник) укладено договір №010217 про виконання робіт, згідно п.1.1 якого виконавець зобов'язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку виконувати за плату наступні роботи до блоків та приладів LЕМІ різних конфігурацій: проведення калібрування в залежності від конфігурації; проведення випробувань.

На виконання умов договору, а саме п.3.1, позивач здійснив попередню оплату за виконання робіт, визначених умовами договору:

- у травні 2017 року в сумі 276000 грн 00 коп., в т.ч. ПДВ 46000 грн 00 коп.;

- у червні 2017 року в сумі 333000 грн 00 коп., в т.ч. ПДВ 55500 грн 00 коп.;

- у вересні 2017 року в сумі 504000 грн 00 коп., в т.ч. ПДВ 84000 грн 00 коп.

Відповідачем, обумовлені договором роботи виконано, про що свідчать акти виконаних робіт :

- №20/06 від 20.06.17 на суму 333000 грн 00 коп., в т.ч. ПДВ 55500 грн 00 коп.;

- №22/11/1 від 22.11.17 на суму 504000 грн 00 коп., в т.ч. ПДВ 84000 грн 00 коп.;

- №16/05 від 16.05.17 на суму 54000 грн 00 коп., в т.ч. ПДВ 9000 грн 00 коп.;

- №24/05 від 24.05.17 на суму 222000 грн 00 коп., в т.ч. ПДВ 37000 грн 00 коп.

Позивач звертався до відповідача з претензіями №25/10-2 від 25.10.17 та №22/01-1 від 22.01.18 про відшкодування збитків у вигляді податку на додану вартість або зобов'язання зареєструвати податкові накладні за відповідні вищевказані періоди та сплатити неустойку в розмірі 10%.

Факт отримання претензій відповідачем підтверджують відмітки на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень, виплату поштових переказів.

ОСОБА_2, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД, ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ.

За приписами ст.174 Господарського кодексу України підставами виникнення господарських зобов'язань є, зокрема, господарський договір.

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

ОСОБА_1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В ст.627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до частини 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини 1 ст. 1166 вищевказаного Кодексу майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

ОСОБА_1 приписів ст. 216 Господарського кодексу України, застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання. Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі.

ОСОБА_1 ч. 2 ст. 217 ГК України, у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до частини 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Грошовим вираженням шкоди є збитки, до складу яких згідно з частиною першою статті 225 Господарського кодексу України включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідна наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина боржника.

Статтею 201.1 Податкового кодексу України визначено, що на дату виникнення податкових зобовязань платник податку зобовязаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п.5 ст.201.10 Податкового кодексу України підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Як вказує п.18 ст.201.10 Податкового кодексу України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Лише наявність у Єдиному реєстрі податкових накладних своєчасно зареєстрованої або зареєстрованої протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка позивача податкової накладної дозволяла б йому віднести у податковій декларації відповідні суми податку до складу податкового кредиту.

Відповідно до п.1 ст.201.10 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з вимогами про реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних по договору №010217 про виконання робіт від 01.02.17.

Проте, доказів, що свідчать про нездійснення відповідачем реєстрації податкових накладних, складених за наслідками господарських операцій між сторонами у справі позивачем не надано.

З огляду на викладене, позивачем доведено факт наявності договірних відносин між сторонами щодо виконання робіт, однак не надано жодного доказу, в підтвердження порушення відповідачем порядку реєстрації податкових накладних, а відтак, відсутні всі необхідні умови відповідальності для відшкодування збитків.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. ОСОБА_1 з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог до відповідача, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Судовий збір, у відповідності до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.13, 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.11.18.

Суддя О.В. Рочняк