СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2018 р. Справа № 905/803/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.

секретар судового засідання Гузікова Я.А.

за участю:

від апелянта прокурор Ногіна О.М.

від позивача ОСОБА_1

від відповідача-1 не зявився

від відповідача-2 не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду

апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області, м.Маріуполь, Донецька область (вх. №587 Д/2)

на ухвалу господарського суду Донецької області від 04.07.2018 року у справі № 905/803/18 (суддя Ніколаєва Л.В., постановлену в м. Харків о 12:46 год., повний текст складено 09.07.18р.)

за позовом: Заступника прокурора Донецької області, м. Маріуполь, Донецька область

в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю Маріупольський лікеро-горілчаний завод, м. Маріуполь, Донецька область

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Телекомс, м. Маріуполь, Донецька область

про визнання недійсним договору №1-СП від 01.01.2017р. на виконання платних робіт (послуг)

ВСТАНОВИВ:

18.04.2018р. Заступник прокурора Донецької області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (далі за текстом - РВ ФДМУ по Донецькій області) звернувся до господарського суду Донецької області з позовом, в якому просить суд визнати недійсним договір № 1-СП від 01.01.2017р. на виконання платних робіт (послуг), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Маріупольський лікеро-горілчаний завод (далі за текстом ТОВ «МКГЗ») та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково виробниче підприємство Телекомс (далі за текстом ТОВ «НВО «Телекомс»).

В обґрунтування підстав представництва інтересів держави в суді Заступник прокурора Донецької області посилався на незаконне використання державного майна та невжиття позивачем заходів щодо припинення такого порушення.

За наслідками підготовчого засідання ухвалою господарського суду Донецької області від 04.07.2018р. у справі №905/803/18 позов Заступника прокурора Донецької області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області про визнання недійсним договору залишено без розгляду на підставі п. 2 ч.1 ст. 226 ГПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді господарського спору.

Посилаючись на те, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, в т.ч. здійснювати захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку, а Заступником прокурора Донецької області у позовній заяві жодним чином не обґрунтовано та не доведено неможливість здійснення Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області такого захисту, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для звернення Заступника прокурора Донецької прокуратури до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що для прийняття рішення у вказаній справі недостатньо посилань прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, неналежним чином здійснює чи не здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, оскільки за змістом абз.2 ч.4 ст. 23 ЗУ Про прокуратуру прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження правових підстав для представництва.

Заступник прокурора Донецької області звернувся із апеляційної скаргою на ухвалу господарського суду Донецької області від 04.07.2018р. у справі №905/803/18, в якій просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема, ст.53 ГПК України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Скаржник зазначає, що підставою звернення прокуратура з позовом у даній справі зазначено незаконне використання державного майна для здійснення підприємницької діяльності упродовж тривалого часу, а саме невжиття Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області заходів щодо припинення порушень інтересів держави, які стали відомі прокурору в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000196 від 28.02.2017р.

У відзиві на апеляційну скаргу Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області вважає, що твердження Заступника прокурора Донецької області, викладені в апеляційній скарзі, не грунтуються на фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, що свідчить про невмотивованість та безпідставність апеляційної скарги.

РВ ФДМУ по Донецькій області вважає, що судом першої інстанції в повній мірі встановлено всі обставини справи, надано їм належну правову оцінку, ухвала суду першої інстанції відповідає приписам чинного законодавства України, є такою, що прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права при повному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи.

РВ ФДМУ по Донецькій області, посилаючись на приписи ст.23 Закону України "Про прокуратуру", ст.53 ГПК України, вважає, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом (порушення або загроза порушення інтересів держави), однак у справі №905/803/18 не існує юридичних передумов та нормативно обґрунтованих правових підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах.

ТОВ Науково-виробниче підприємство Телекомс просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідач-2 просить розглядати скаргу без участі свого представника у судовому засіданні.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 05.09.2018р. у складі колегії суддів: головуючий суддя Стойка О.В., судді: Зубченко І.В., Радіонова О.О., поновлено пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Донецької області на ухвалу господарського суду Донецької області від 04.07.2018р. та встановлено строк до 14.09.2018р. для подання відзиву.

У звязку з ліквідацією Донецького апеляційного господарського суду та утворенням Східного апеляційного господарського суду в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові, на підставі розпорядження керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду від 01.10.2018р. "Про передачу судових справ до Східного та Центрального апеляційного господарських судів" відділом організаційної роботи, документального забезпечення та канцелярії здійснено передачу судових справ, що перебували у провадженні Донецького апеляційного господарського суду, до Східного апеляційного господарського суду, який розпочав свою роботу з 03.10.2018р.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2018р. сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.10.2018р. прийнято справу №905/803/18 до провадження, розгляд справи призначено на 28.11.2018р.

Про дату, час та місце судового засідання учасники провадження повідомлені належним чином.

Відповідно до приписів статті 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно вимог ст.ст.222, 223 та п.17.7 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні представників учасників справи (прокурора та позивача), обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали з урахуванням повноважень, визначених в ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила.

Положеннями статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини 2 статті 2 ЦК України одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі статтями 167, 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Згідно п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилають до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

За змістом частини 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з частинами 1-3 цієї статті наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Відповідно до ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 з урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).

Прокурори подають до господарського суду позови саме в інтересах держави.

Поняття орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Таким органом, відповідно до статей 6, 7,13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Аналіз положень частин 3-5 статті 53 ГПК України у взаємозв'язку зі змістом частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у справі № 924/1237/17.

За приписами ч.4 ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово декларував позицію про те, що вже сама присутність прокурора на судовому процесі на боці однієї зі сторін ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, участь прокурора може створювати відчуття нерівності у сторони (пункти 30-33 рішення Європейського суду з прав людини у справі Менчинська проти Росії, пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі Мартіні проти Франції).

Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді господарського спору.

Отже, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

В обґрунтування підстав представництва інтересів держави в суді Заступник прокурора Донецької області в позовній заяві посилався на те, що у звязку з укладенням 01.01.2017р. ТОВ «МЛГЗ» та ТОВ «НВП «Телекомс» договору №1-СП на виконання платних робіт (послуг) порушено інтереси держави, що полягають у незаконному розпорядженні державним майном.

На думку заступника прокурора Донецької області, порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження державним майном,що перебувають у державній власності, спричиняє шкоду державі і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі, для звернення до суду в інтересах держави.

Заступник прокурора Донецької області в позовній заяві посилається на те, що Регіональним відділенням ФДМУ по Донецькій області не вживались заходи щодо припинення порушення інтересів держави.

Відповідно до ст.1 Закону України Про Фонд державного майна України фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Згідно п.1 ч.1 ст.4 Закону України Про Фонд державного майна України одним із основних завдань Фонду державного майна України є реалізація державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

За приписами ст.6 Закону України Про Фонд державного майна України Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності.

Згідно з Положенням про Регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15.05.2012р. № 678 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 11.06.2012р. за № 953/21247 регіональне відділення Фонду державного майна України (далі - регіональне відділення) утворюється в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і є територіальним органом Фонду державного майна України (далі - Фонд), що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління обєктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо обєктів державної власності, що належать до сфери його управління.

Регіональні відділення підпорядковуються Фонду. Фонд, регіональні відділення та представництва становлять єдину систему державних органів приватизації.

Регіональне відділення у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом України Про Фонд державного майна України, іншими законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, дорученнями Премєр-міністра України, наказами Фонду, дорученнями Голови Фонду, актами Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування.

Основними завданнями регіонального відділення є, зокрема: здійснення повноважень орендодавця державного майна.

Регіональне відділення відповідно до покладених на нього завдань та в межах повноважень, делегованих Фондом, зокрема, у сфері оренди державного майна: виступає орендодавцем цілісних (єдиних) майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло у процесі приватизації (корпоратизації) до статутного капіталу господарських товариств, що перебувають у державній власності; здійснює контроль за надходженням до Державного бюджету України плати за оренду державного майна по договорах оренди, укладених регіональним відділенням, та договорах оренди, укладених підприємствами, організаціями, установами, розмір орендної плати по яких погоджений регіональним відділенням; здійснює контроль за використанням орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, виконанням умов договорів оренди цілісних майнових комплексів державних підприємств; здійснює контроль за використанням орендованого нерухомого майна, а також майна, що не увійшло у процесі приватизації (корпоратизації) до статутного капіталу господарських товариств, що перебувають у державній власності, та за виконанням умов договорів оренди; бере участь у здійсненні контролю за поверненням цілісних майнових комплексів державних підприємств до сфери управління уповноважених органів управління після закінчення строку дії договору оренди; здійснює інші функції в сфері орендних відносин за дорученням Фонду.

Регіональні відділення є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, в т.ч. здійснювати захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку.

Заступником прокурора Донецької області не зазначено причин неможливості позивачем, який є юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, самостійно здійснювати захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів у судовому порядку.

Водночас, прокурором не надано доказів на підтвердження того, що орган державної влади не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні функції у спірних відносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2016р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області проведено комплексний контрольний огляд цілісного майнового комплексу, результати якого узагальнені у Звіті з комплексного контрольного огляду цілісного майнового комплексу ДП "Маріупольський лікеро-горілчаний завод", та направлені на адресу ТОВ "МЛГЗ" та до уповноваженого органу управління - Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Зі звіту Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області від 08.09.2016р. вбачається, що під час контрольного огляду цілісного майнового комплексу ДП Маріупольський лікеро горілчаний завод не встановлені обставини щодо його використання ТОВ Науково виробниче підприємство Телекомс.

З листа РВ ФДМУ по Донецькій області №10-07-00710 від 09.02.2018р. «Щодо представництва інтересів держави в суді», адресованому прокуратурі Донецької області, вбачається, що РВ ФДМУ по Донецькій області вважало за необхідне проінформувати про порушення ТОВ «МЛГЗ» інтересів держави внаслідок невиконання умов договору оренди №951/2002 від 23.05.2002р., укладеного між РВ ФДМУ по Донецькій області та ТОВ «МЛГЗ», на державне майно цілісний майновий комплекс ДП «МЛГЗ», зокрема, щодо несплати орендної плати, пені та передачі орендованого майна іншим особам без дозволу орендодавця.

РВ ФДМУ по Донецькій області у своєму листі посилалося на відсутність коштів на сплату судового збору та просило прокуратуру Донецької області здійснити представництво інтересів держави в особі РВ ФДМУ по Донецькій області шляхом подання позовної заяви до ТОВ ТОВ Маріупольський лікеро горілчаний завод про стягнення на користь Державного бюджету України заборгованості з орендної плати, пені на загальну суму 79 091,55 грн., розірвання договору оренди № 951/02 від 23.05.2002р. на цілісний майновий комплекс ДП Маріупольський лікеро горілчаний завод, розташований за адресою: 87532, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Архітектора Нільсена, 28, який укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області та ТОВ Маріупольський лікеро-горілчаний завод, та повернення цілісного майнового комплексу ДП Маріупольський лікерогорілчаний завод до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України.

З вищенаведеного вбачається, що у листі РВ ФДМУ по Донецькій області №10-07-00710 від 09.02.2018р. визначено перелік вимог, з якими РВ ФДМУ по Донецькій області просило прокуратуру звернутися з позовом та здійснювати представництво інтересів держави в суді, серед яких відсутня вимога про визнання недійсним договору № 1-СП від 01.01.2017р. на виконання платних робіт (послуг), укладеного між ТОВ Маріупольський лікеро-горілчаний завод та ТОВ Наукововиробниче підприємство Телекомс, яка є предметом позову у даній справі.

Судом встановлено, що 24.04.2018р. заступник прокурора Донецької області, звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою від 18.04.2018р., відповідно до вимог ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», повідомив Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області про намір звернутися до суду з позовною заявою в інтересах Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до відповідачів: ТОВ Маріупольський лікеро-горілчаний завод та ТОВ Наукововиробниче підприємство Телекомс, про визнання недійсним договору № 1-СП від 01.01.2017р. на виконання платних робіт (послуг).

Тобто заступником прокурора Донецької області не додержано обовязку щодо попереднього повідомлення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області про встановвлення факту відповідного порушення (укладання спірного договору) та про намір здійснити представництво інтересів держави у суді, що передбачене ст.23 ЗУ Про прокуратуру, оскільки з опису вкладення від 24.04.2018р., яке додане до позовної заяви, вбачається, що повідомлення про представництво інтересів держави надіслано Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Донецькій області одночасно з позовною заявою.

З урахуванням вищезазначеного, суд першої інстанції, за результатами підготовчого засідання, дійшов обґрунтованого висновку, що у справі №905/803/18 відсутні передбачені законом виключні підстави, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, оскільки прокурор не підтвердив правових підстав для представництва та, відповідно, не набув процесуального статусу органу, якому законом (статтею 53 ГПК України та статтею 23 Закону України "Про прокуратуру") надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб (спеціальної процесуальної правоздатності), а також не навів обставин нездійснення уповноваженими органами наданих їм повноважень у сфері оренди державного майна.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Пунктом 1, 2 частини 1 статті 226 ГПК України встановлено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності; позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

За таких обставин, апеляційна скарга заступника прокурора Донецької області на ухвалу господарського суду Донецької області від 04.07.2018 року у справі № 905/803/18 не підлягає задоволенню.

Ухвала господарського суду Донецької області від 04.07.2018 року у справі № 905/803/18 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 273, 275, 276 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області на ухвалу господарського суду Донецької області від 04.07.2018 року у справі № 905/803/18 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 04.07.2018 року у справі № 905/803/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанови передбачені статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.11.2018

Головуючий суддя Т.Д. Геза

Суддя О.В. Плахов

Суддя І.А. Шутенко