РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.11.2018Справа № 910/11716/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "РІК-АВТОГАРАНТ"

до Приватного акціонерного товариства СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНТЕР-ПОЛІС"

про стягнення 23538,91 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "РІК-АВТОГАРАНТ" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНТЕР-ПОЛІС" (відповідач) про стягнення 16718,76 грн. - пені, 5 445,00 грн. - індекс інфляції, 1375,15 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані простроченням Приватним акціонерним товариством СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНТЕР-ПОЛІС" зобов'язань з виплати позивачу 99000,00 грн. страхового відшкодування, у зв'язку з чим, позивачем нараховано 16718,76 грн. - пені, 5445,00 грн. - індексу інфляції, 1375,15 грн. - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2018 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

17.09.2018 через відділ діловодства суду від Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "РІК-АВТОГАРАНТ" надійшла заява про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову, згідно із якою позивачем заявлено до стягнення з відповідача 23538,91 грн., з яких: 16718,76 грн. - пеня, 5 445,00 грн. - індекс інфляції, 1375,15 грн. - 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/11716/18, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Про розгляд даної справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 20.09.2018, отриманою відповідачем 24.09.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №400.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із матеріалів справи, 24.04.2017 в м. Миколаєві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: Chevrolet Tacuma, державний номерний знак НОМЕР_1 (водій ОСОБА_1) та автомобіля Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_2.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.04.2017 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на останню адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

На підставі рахунку № 15-Л від 10.05.2017 на суму 143 059,00 грн. та звіту №63/05/2017 від 03.05.2017 був складений страховий акт № 054/17КТЗ від 25.07.2017, згідно з яким відшкодуванню підлягає сума в розмірі 144 059,00 грн.

ТДВ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "РІК-АВТОГАРАНТ" (позивач) на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № КТЗ-031/10/17 від 12.04.2017 згідно із платіжними дорученнями № 924 від 11.05.2017, № 318 від 10.05.2017, № 12 від 19.07.2017, № 322 від 18.05.2017 та № 1013 від 25.07.2017 сплатив на користь ремонтної організації страхове відшкодування в розмірі 143059,00 грн., а також сплатив ФОП ОСОБА_2 1000,00 грн. за надання послуг евакуатору, що підтверджується платіжним дорученням № 319 від 10.05.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність винної особи на момент скоєння ДТП була застрахована у відповідача - ПрАТ СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНТЕР-ПОЛІС" згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 1319346. За умовами полісу АК № 1319346 розмір франшизи становить 1000,00 грн., а страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн.

03.08.2017 позивач направив відповідачу претензію вих. № 50-263/17 від 02.08.2017 про виплату страхового відшкодування у сумі 100 000,00 грн.

У відповідь на зазначену претензію, відповідач листом вих. № 833 від 24.10.2017 відмовив у виплаті позивачу страхового відшкодування, посилаючись на те, що позивачем було безпідставно здійснено виплату авансових платежів до прийняття рішення позивачем про здійснення виплати, оформленого страховим актом № 054/17 КТЗ від 25.07.2017.

Рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2018 у справі №910/22899/17 позовні вимоги ТДВ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "РІК-АВТОГАРАНТ" задоволено повністю, стягнуто з Приватного акціонерного товариства СК "ІНТЕР-ПОЛІС" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "РІК-АВТОГАРАНТ" грошові кошти в розмірі 99 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн.

На виконання рішення Господарського суду м. Києва по справі №910/22899/17, відповідачем (ПрАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС") здійснено виплату страхового відшкодування наступним чином: 17.04.2018 - 30 000,00 грн.; 03.05.2018 - 30 000,00 грн.; 10.05.2018 - 40762,00 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що виплата страхового відшкодування мала бути здійснено до 29.10.2017, у зв'язку із чим прострочення грошового зобов'язання виникло з 30.10.2017. Оскільки, Приватним акціонерним товариством СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНТЕР-ПОЛІС" допущено прострочення зобов'язань з виплати позивачу 99000,00 грн. страхового відшкодування, позивачем нараховані пеня у сумі 16718,76 грн., інфляційні втрати у сумі 5445,00 грн. та 3 % річних у сумі 1375,15 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Як встановлено судом вище, рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2018 у справі №910/22899/17, яке набрало законної сили, стягнуто з Приватного акціонерного товариства СК "ІНТЕР-ПОЛІС" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "РІК-АВТОГАРАНТ" грошові кошти в розмірі 99 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн.

Вказаним рішенням встановлено наявність у ПрАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС" обов'язку повернення Товариству з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "РІК-АВТОГАРАНТ" суми страхового відшкодування у розмірі 99000,00 грн.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, факти встановлені рішенням суду по справі №910/22899/17 щодо наявності у відповідача зобов'язання сплатити позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 99000,00 грн. повторного доведення не потребують.

Статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

При цьому, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Крім того, зазначені вище норми не обмежують права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Отже, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Статтею 979 ЦК встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням.

Згідно із п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних здійснене позивачем за період з 30.10.2017 по 16.04.2018.

Як встановлено судом вище, претензія вих. № 50-263/17 від 02.08.2017 про виплату страхового відшкодування направлена позивачем 03.08.2017. Вказана претензія отримана відповідачем 07.08.2017, а тому нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних слід здійснювати з 06.11.2017 (через 90 днів з дати отримання вимоги).

Здійснивши перерахунок пені, 3% річних, за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга", судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня у сумі 13439,59 грн. та 3% річних у сумі 1318,19 грн., у зв'язку із чим суд задовольняє вимоги у цій частині частково.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що інфляційні втрати у сумі 5445,00 грн. є арифметично вірними, а тому вимоги у цій частині суд задовольняє повністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "РІК-АВТОГАРАНТ".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНТЕР-ПОЛІС" (01033, місто Київ, вулиця ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 69; ідентифікаційний код 19350062) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "РІК-АВТОГАРАНТ" (79071, Львівська обл., місто Львів, вулиця ЩИРЕЦЬКА, будинок 36; ідентифікаційний код 38325928) пеню у сумі 13439,59 грн., 3% річних у сумі 1318,19 грн., інфляційні втрати у сумі 5445,00 грн. та судовий збір у розмірі 1512,27 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту рішення: 26.11.2018.

Суддя О.В. Гулевець