ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

26 листопада 2018 року Справа № 9/218/10

м. Миколаїв

Боржник (заявник): Державна податкова інспекція у Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області, 54028, м. Миколаїв, вул. Вячеслава Чорновола, 1/1.

Стягувач: ОСОБА_1, 54017, м. Миколаїв, вул. Чкалова, 30-А, оф. 309.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, 54055, м. Миколаїв, пр. Центральний, 141-В.

Суддя Давченко Т.М.

За участю представників 20.11.2018:

від боржника: ОСОБА_2, за довіреністю;

від стягувача: арбітражний керуючий ОСОБА_1

Представники учасників провадження у справі в судове засідання 26.11.2018 не зявилися

Суть спору: про визнання наказу від 14.03.2016 у справі № 9/128/10, таким, що не підлягає виконанню

встановив:

Від Державної податкової інспекції в Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області) 12.10.2018 до Господарського суду Миколаївської області надійшла заява від 11.10.2018 № 111018, за змістом якої він просить:

- замінити ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області на ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області,

- визнати наказ у справі № 9/128/10, виданий 14.03.2016 року Господарським судом Миколаївської області про стягнення на користь арбітражного керуючого ОСОБА_1 оплати послуг та відшкодування витрат ліквідатора за період з 25.01.2011 по 17.06.2014 з ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області в сумі 43072,88 грн., таким, що не підлягає виконанню повністю.

- стягнути з арбітражного керуючого ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1, 22.07.1980 р.н.) безпідставно одержані кошти у сумі 43072,88 грн. на користь ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області.

Ухвалою суду від 17.10.2018 року заяву від 11.10.2018 № 111018 ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, залишено без руху, а також встановлено ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня одержання даної ухвали.

Ухвалою суду від 30.10.2018 призначено заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, до розгляду у судовому засіданні 08.11.2018 о 10:30.

Згідно розпорядження керівника апарату Господарського суду Миколаївської області від 05.11.2018 № 339 призначено повторний автоматизований розподіл вказаної заяви шляхом передавання заяви раніше визначеному автоматизованою системою головуючому судді у справі - судді Давченко Т.М.

Ухвалою суду від 06.11.2018 прийнято заяву ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області від 11.10.2018 № 111018 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню до провадження суддею Давченко Т.М. та призначено розгляд заяви на 20.11.2018 о 10:00.

15 листопада 2018 року від арбітражного керуючого ОСОБА_1 надійшов відзив від 15.11.2018 № 02-01/193 на заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, в якому просить відмовити у задоволенні заяви ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області, оскільки подана заява по суті є заявою про поворот виконання рішення, яке врегульовано положеннями ст. 333 ГПК України, а частина 10 вказаної статті передбачає подання такої заяви протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Тобто арбітражний керуючий ОСОБА_1 вважає про сплив строку щодо подання вказаної заяви.

Усі учасники у справі про банкрутство належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

В судовому засіданні оголошено перерву до 26.11.2018 о 10:00.

26 листопада 2018 року учасники провадження у справі в судове засідання не зявилися.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

Ухвалою суду від 29.09.2015 затверджено звіт про оплату послуг, відшкодування витрат ліквідатора Приватного підприємства Арт-Майстер (ідентифікаційний код 30083385) арбітражного керуючого ОСОБА_1 (свідоцтво № 465 від 15.03.2013) у справі № 9/218/10 за період з 25.01.2011 по 17.06.2014 на загальну суму 107046,00 грн., з яких: 89241,37 грн. сума оплати послуг, 17804,63 грн. сума понесених витрат; відмовлено в частині стягнення з кредиторів грошових коштів на користь арбітражного керуючого ОСОБА_1 в якості оплати послуг та відшкодування витрат ліквідатора Приватного підприємства Арт-Майстер.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 року у справі № 9/218/10 апеляційну скаргу арбітражного керуючого ОСОБА_1 було задоволено, пункт 2 резолютивної частини ухвали Господарського суду Миколаївської області від 29.09.2015 у справі № 9/218/10 змінено та викладено в наступній редакції:

«Стягнути на користь арбітражного керуючого ОСОБА_1 оплату послуг та відшкодування витрат ліквідатора за період з 25.01.2011 по 17.06.2014:

- з Державної податкової інспекція у Ленінському районі м. Миколаєва Головного Управління ДФС у Миколаївській області - 43072,88 грн. ;

- з Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва - 1842,39 грн.;

- з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Миколаїв - 22,19 грн.;

- з Ленінського районного центру зайнятості - 73,99 грн.;

- з Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності -103,58 грн.;

- з Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" - 61930,94 грн.

В іншій частині ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 29.09.2015 залишити без змін.».

Господарським судом Миколаївської області 14.03.2016 на виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 видано відповідні накази суду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VІІІ від 03.10.2017, яким Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України) викладено в новій редакції.

Згідно п. 9 ч. 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відтак, застосуванню підлягають положення ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

Так, за приписами ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно зі статтею 115 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 18 ГПК України, в редакції, чинній з 15.12.2017 року, а саме судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України та ч. 1 ст. 326 ГПК України, в редакції, чинній з 15.12.2017 року, а саме судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини 1 статті 116 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 327 ГПК України, в редакції, чинній з 15.12.2017 року, а саме виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Матеріали справи свідчать, що стягувачем предявлено до виконання наказ Господарського суду Миколаївської області від 14.03.2016 у справі № 9/218/10 про стягнення з ДПІ у Ленінському районі м.Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області на користь арбітражного керуючого ОСОБА_1 оплати послуг та відшкодування витрат ліквідатора за період з 25.01.2011 по 17.06.2014 в сумі 43072,88 грн. до Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Головним управлінням Державної казначейської служби у м. Миколаєві Миколаївської області, на підставі наказу Господарського суду Миколаївської області від 14.03.2016 у справі №9/218/10, стягнуто з реєстраційних рахунків ДПІ у Ленінському районі м.Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області грошові кошти на загальну суму 43072,88 грн. та перераховані на користь арбітражного керуючого ОСОБА_1, що підтверджуються виписками по рахунку № 9353: від 19.04.2016 у сумі 6186,28 грн., від 28.04.2016 у сумі 1401,00 грн., від 05.05.2016 у сумі 14000,00 грн., від 16.05.2016 у сумі 21485,60 грн. (т.11, а.с. 102-105).

Постановою Вищого господарського суду України від 28.09.2016 касаційну скаргу AT "УкрСиббанк" задоволено; постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 у справі № 9/218/10 скасовано; ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 29.09.2015 у справі № 9/218/10 залишено в силі.

Відповідно до наказу Державної фіскальної служби України від 25.01.2017 № 39 Державну податкову інспекцію у Ленінському районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області перейменовано на Державну податкову інспекцію в Інгульському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ГПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Частиною 3 статті 328 ГПК України передбачено, що суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 328 ГПК України про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Слід зазначити що відповідно до ст. 328 ГПК України, та за змістом п. 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012, № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню є:

- якщо його видано помилково;

- якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Оскільки, постанова Одеського апеляційного господарського суду від 24.02.2016 на момент виконання наказу від 14.03.2016, виданого на її виконання, не була скасована у встановленому законом порядку, набрала законної сили, а отже в силу приписів статті 115 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017 року, статей 18, 326 ГПК України, в редакції, чинній з 15.12.2017 року, була обов'язковою до виконання на всій території України, та наказ, виданий 14.03.2016 на її виконання у повному обсязі виконано, тому відсутні підстави для визнання цього наказу таким, що не підлягає виконанню.

Суд вважає за необхідне зазначити, що заява ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню та стягнення зі стягувача на користь боржника грошових коштів за вже виконаним у повному обсязі наказі суду, по суті є заявою про поворот виконання судового рішення, подання якої врегульовано положеннями ст. 333 ГПК України.

Отже вимоги ДПІ фактично є вимогами здійснити поворот виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 24.02.2016, а тому не можуть вважатись вимогами щодо визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Згідно зі статтею 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд вважає, що заява ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області від 11.10.2018 № 111018 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню задоволенню не підлягає.

Враховуючи відмову у задоволенні заяви ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, у суду відсутні підстави для задоволення заяви в частині вимог щодо стягнення з арбітражного керуючого ОСОБА_1 безпідставно одержаних коштів у сумі 43072,88 грн. на користь ДПІ в Інгульському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 328, п. 9 ч. 1 розділу «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Державної податкової інспекції в Інгульському районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області від 11.10.2018 № 111018 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Ухвала набрала законної сили з моменту підписання та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI Перехідні положення ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст ухвали складено 28.11.2018.

Суддя Т.М. Давченко