УХВАЛА

про відмову у задоволенні скарги

15.11.2018 Справа № 910/22849/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук'янчук Д.Ю., розглянувши

скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку Паламарчука В.В.

на бездіяльність та рішення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О.

про визнання неправомірною бездіяльності, скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії у виконавчому провадженні № 56335334

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Енергобанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Феміда-Інвест"

про стягнення 59 468 122, 04 грн.

за участю представників:

від скаржника (стягувача): Дешко В.О. - предст. за дов. № 09/05-355 від 28.09.2018 р.

від боржника: не з'явився

від ДВС: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва надійшла скарга від Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку Паламарчука В.В. (далі - ПАТ «Енергобанк») про визнання неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР ДДВС МЮУ) Башілова В.О. щодо вжиття заходів з розшуку майна у виконавчому провадженні № 56335334, скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.08.2018 р., зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження № 56335334, а також провести виконавчі дії з примусового виконання наказу від 23.10.2015 р.

Скарга обґрунтована тим, що державний виконавець не вжив своєчасно та у повному обсязі передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо примусового виконання судового рішення, спрямованих на виявлення коштів та майна боржника, на які може бути звернуто стягнення, тому постанова про повернення виконавчого документа стягувачу є незаконною, а виконавчі заходи підлягають відновленню.

У скарзі ПАТ «Енергобанк» просить визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР ДДВС МЮУ) Башілова В.О. щодо вжиття заходів з розшуку майна у виконавчому провадженні № 56335334; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.08.2018 р.; зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження № 56335334, а також провести виконавчі дії з примусового виконання наказу від 23.10.2015 р.

У судовому засіданні представник скаржника (стягувача) свої вимоги підтримав та обґрунтував, просив задовольнити скаргу.

Представники боржника та органу Державної виконавчої служби у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги. Державний виконавець надіслав на вимогу суду копію матеріалів виконавчого провадження ВП № 56335334.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності осіб, які до суду не з'явились.

Перевіривши підстави скарги, заслухавши пояснення представника стягувача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням господарського суду міста Києва від 06.10.2015 р. у даній справі, яке набрало законної сили, позов ПАТ «Енергобанк» про стягнення заборгованості у сумі 59 468 122,04 грн. задоволено, стягнуто з ТОВ «Феміда-Інвест» заборгованість з повернення кредитних коштів в сумі 50 000 000, 00 грн., проценти за користування кредитними коштами в розмірі 8 153 424, 65 грн., пеню за порушення строків сплати процентів в розмірі 1 314 697, 39 грн.

25.10.2015 р. на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва був виданий відповідний наказ.

У подальшому цей наказ був пред'явлений стягувачем до ВПВР ДДВС МЮУ на примусове виконання, у зв'язку з чим 08.05.2018 р. державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 56335334.

Також судом встановлено, що 30.08.2018 р. постановою державного виконавця зазначений судовий наказ був повернутий стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" з тих підстав, що майно, на яке можна звернути стягнення, у боржника відсутнє, а здійснені державним виконавцем заходи щодо його розшуку виявились безрезультатними.

Заявник вважає, що державним виконавцем не були здійснені у повному обсязі та своєчасно усі виконавчі дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" для належного примусового виконання судового рішення, тому просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця з невжиття заходів з розшуку майна у виконавчому провадженні № 56335334 та скасувати постанову про повернення виконавчого провадження.

Розглядаючи скаргу по суті та перевіряючи її доводи, суд врахував наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Зокрема, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

- з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

- безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

- здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням (п. п. 3, 5-6, 8 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Як вже встановлено судом, 08.05.2018 р. державний виконавець, керуючись ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 5633533 та направив її для виконання боржнику, а стягувачу - для відома, що підтверджується реєстром відправленої кореспонденції.

Із матеріалів виконавчого провадження, наданих органом Державної виконавчої служби вбачається, що того ж дня (08.05.2018 р.) державним виконавцем з метою виявлення коштів та майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, були направлені запити:

- до Державної фіскальної служби, на який отримана відповідь № від 10.05.2018 р. про відсутність у боржника рахунку, відкритого у банках та інших фінансових установах;

- до Державної служби статистики України, на який отримано відповідь № 14.3-04/248-18 від 06.06.2018 р. щодо реквізитів, місцезнаходження та даних державної реєстрації ТОВ «Феміда-Інвест»;

- до Головного управління Держземагенства у місті Києві, за результатом якого отримано відповідь № 8-26-0.22-2846/2-18 від 07.06.2018 р., що право власності/користування земельними ділянками на теритрії міста Києва за ТОВ "Феміда-Інвест" не зареєстровано;

- до Головного управління Держпраці у Київській області, на який отримано відповідь № 11/3/18/8080 від 05.06.2018 р. про те, що за ТОВ "Феміда-Інвест" великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, підіймальних споруд, трубопроводів, тощо, не зареєстровано;

- до Головного управління Держпродспоживслужби у місті Києві, за результатом якого отримано відповідь № 11.0/8403 від 08.06.2018 р. про те, що даних щодо ТОВ "Феміда-Інвест" у Головному управлінні Держпродспоживслужби у місті Києві не зареєстровано;

- до Регіонального сервісного центру МВС у місті Києві, за результатом якого отримано відповідь, що транспортні засоби за ТОВ "Феміда-Інвест" не зареєстровані;

- до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, за яким отримано відповідь № 10/01/18924 від 12.06.2018 р. про те, що ТОВ "Феміда-Інвест" серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів акціонерних товариств відсутнє;

- до ПАТ «Національний депозитарій України», на який отримано відповідь № 807/09-01 від 05.06.2018 р. про те, що інформація щодо рахунків у цінних паперах ТОВ "Феміда-Інвест" у ПАТ «Національний депозитарій України» відсутня.

Отже, із відповідей органів виконавчої влади, до яких звертався державний виконавець з метою виявлення коштів та майна боржника, вбачається, що зареєстровані рахунки та майно у ТОВ "Феміда-Інвест" відсутні.

Водночас, встановлено, що не зважаючи на відсутність майна та коштів, на які можливо звернути стягнення, 30.08.2018 р. державним виконавцем була прийнята постанова про арешт майна боржника, про що ним внесений відповідний запис до Державного реєстру обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Крім того, вбачається, що 30.08.2018 р. державним виконавцем здійснено вихід за адресою, вказаною у виконавчому документі (за місцем реєстрації юридичної особи), та складено акт про те, що боржник за цією адресою не знаходиться, а майна належного боржнику - не виявлено.

Також із мотивувальної частини оскаржуваної постанови слідує, що на запити державного виконавця реєстраційними органами повідомлено про відсутність майна боржника та відкритих рахунків; згідно акту державного виконавця за адресою, вказаною у виконавчому документі боржник не знаходится, майно належне боржнику на праві власності відсутнє, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку майна боржника виявилися безрезультатними, тому виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного суд вважає, що скаржником - ПАТ «Енергобанк» у порушення вимог ст. 74 ГПК України не доведено, що державним виконавцем не виконано вимог Закону України "Про виконавче провадження" та не вжито у строки та в повному обсязі передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо організації примусового виконання судового рішення.

Скаржник ще вказував на те, що державним виконавцем пропущено строк на винесення постанови про арешт майна боржника, встановлений ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». З цього приводу суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня отримання повідомлення зобов'язаний прийняти рішення про накладення арешту на майно та (або) на кошти на рахунках боржника в банках у порядку, визначеному статтею 56 цього Закону, крім випадку, коли на таке майно арешт уже накладено з тих самих підстав.

Згідно зі ст. 56 вказаного Закону України арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Отже, вказаними нормами закону чітко визначено сукупність умов для настання строку накладення арешту на майно боржника - під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Тому за висновком суду, оскільки майно та кошти боржника не були виявлені після відкриття виконавчого провадження, то арешт не накладався з урахуванням цієї обставини.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні скарги про визнання незаконною бездіяльності державного виконавця слід відмовити.

Також суд вважає необхідним відмовити скаржнику у задоволенні скарги в частині скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки підстав для її скасування суд не встановив.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

При цьому суд звертає увагу, що частиною 5 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що повернення виконавчого документу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє права стягувача повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. Про це державний виконавець зазначив у своїй постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.08.2018 р., а саме - що ПАТ «Енергобанк» має право повторно пред'явити виконавчий документ (наказ від 23.10.2015 р.) для виконання до Державної виконавчої служби у строк - до 30.08.2021 р.

Крім того, за змістом ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" накладений державним виконавцем арешт на майно боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу не знімається, що додатково забезпечить належне виконання рішення суду у разі повторного пред'явлення ПАТ «Енергобанк» виконавчого документа для виконання.

У свою чергу, оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови, та у випадку повернення судового наказу стягувачу Закон України "Про виконавче провадження" передбачає порядок та механізм повторного пред'явлення його до виконання, вимоги скаржника про зобов'язання відновити виконавче провадження є також необгрунтованими та передчасними.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації банку Паламарчука В.В. про визнання неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. щодо вжиття заходів з розшуку майна у виконавчому провадженні № 56335334, скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.08.2018 р., зобов'язання державного виконавця відновити виконавче провадження № 56335334, а також провести виконавчі дії з примусового виконання наказу від 23.10.2015 р.

Ухвала постановлена в нарадчій кімнаті та проголошена її вступна та резолютивна частина в судовому засіданні 15 листопада 2018 року.

Повний текст ухвали складений 20 листопада 2018 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Головіна К.І.