ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2018 р. Справа №914/763/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Дубник О.П.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1,

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення та виклику сторін апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України вих № 14/4-1306 від 05.10.2018 (вх № суду 01-05/771/18 від 25.10.2018)

на рішення Господарського суду Львівської області від 17.09.2018 (суддя Синчук М.М., повний текст складено 19.09.2018)

у справі № 914/763/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Львівського комунального підприємства Центральне, м. Львів

про стягнення заборгованості в сумі 4 779, 26 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.10.2018 поновлено ПАТ «НАК «Нафтогаз України» строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження. З урахуванням ціни позову (4 779, 26 грн), колегія суддів вирішила здійснити розгляд справи № 914/763/18 в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику сторін справи (ч.13 ст.8 ГПК України).

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (апелянту) зазначену вище ухвалу вручено 02.11.20108 р., а Львівському комунальному підприємству Центральне 01.11.2018 р., про що є в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, одержані судом 05.11.2018 р.

2. Короткий зміст позовних вимог.

19.04.2018 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівського комунального підприємства Центральне про стягнення 4 779, 26 грн, у тому числі: 1 817, 82 грн пені, 314, 16 грн 3% річних та 2 647, 29 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання договору купівлі-продажу природного газу №1472/14-БО-21 від 27.12.2013 позивач поставив відповідачу упродовж 2014 року природний газ на загальну суму 20 532, 26 грн за актами приймання-передачі. За умовами договору (п.6.1) відповідач мав здійснювати оплату за газ поточної оплати протягом місяця проставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставку газу. Однак, відповідач оплачував газ з порушенням встановлених строків та провів остаточний розрахунок за газ лише 26.03.2015. За прострочення оплати газу позивач просив стягнути з відповідача 1 817, 82 грн пені на підставі п.7.2 договору, яким передбачено сплату покупцем пені за порушення строків оплати газу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла протягом періоду, за який вона стягується, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, та на підставі ст. 625 ЦК України - 314, 16 грн 3% річних та 2 647, 29 грн інфляційних втрат.

3 .Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.09.2018 у справі № 914/763/18 (суддя М.М.Синчук) відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду мотивоване ст. ст. 11, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 1-3, 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.16 р. N 1730-VIII (далі Закон N 1730-VIII), Порядком ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, затвердженим постановою Кабінету Міністрів країни від 21.02.2017 № 93 (далі Порядок) і зроблено висновок, що ЛКП Центральне є підприємством, що надає послуги з теплопостачання, опалення приміщень та гарячого водопостачання. 30.11.2016 набрав чинності Закон N 1730-VIII, частиною третьою статті 7 якого встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню. Суд встановив, що відповідач погасив заборгованість за природний газ до набрання чинності цим Законом, останній платіж був здійснений 26.03.2015. Суд також встановив, що відповідач не включений до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. Однак, з урахуванням правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16 та від 22.02.2018 у справі № 922/4355/14, суд вказав, що застосування положень частини третьої статті 7 Закону N 1730-VIII, яка є нормою прямої дії, не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, у тому числі, обовязкового включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності цим Законом. Відтак суд дійшов висновку про неправомірне нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та річних та відмовив у задоволенні позову.

4. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

ПАТ НАК Нафтогаз України не погоджується з ухваленим рішенням суду, вважає його незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду такимиё що не відповідають обставинам справи.

Скаржник вважає неправомірним застосування Закону N 1730-VIII до спірних правовідносин, зокрема, положень частини третьої статті 7 цього Закону, оскільки вважає, що вони застосовуються лише до підприємств, які включені до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, визначеній цим Законом. Відповідач не включений до цього реєстру, тому до спірних правовідносини цей Закон не може застосовуватися. Крім того, позивач посилається на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, в якій викладена правова позиція, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості необхідною умовою є включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

5. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

27.12.2013 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та ЛКП «Центральне» (покупець) уклали договір №1472/14-БО-21 купівлі-продажу природного газу, відповідно до п.1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК Нафтогаз України за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природній газ на умовах цього договору (а.с. 16-21).

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) (п. 1.2 в редакції додаткової угоди № 1 від 31.01.2014) (а.с. 22).

Пунктом 2.1 договору сторони встановили, що продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 10,5 тис. куб. м.

Приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 5.2 за 1000 куб.м природного газу покупець сплачує 3 823, 78 грн, крім того ПДВ - 17% - 650, 04 грн, разом з ПДВ 4 473, 82 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За умовами п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 11.1 договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації природного газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

В подальшому сторони внесли зміни до договору, якими змінили ціну газу та банківські реквізити, зокрема, додатковою угодою № 1 від 31.01.2014 встановлено, що з 01.01.2014 ціна за 1000 куб.м становить 3 462, 26 грн, крім того ПДВ 20% - 692, 45 грн, всього з ПДВ 4 154, 71 грн., додатковою угодою № 3 від 20.05.2014 встановлено, що з 01.05.2014 ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 5 173, 48 грн, крім того ПДВ 20% - 1 034, 70 грн, всього з ПДВ 6 208, 18 грн., додатковою угодою № 4 від 10.06.2014 встановлено, що з 01.06.2014 ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 5 185, 18 грн, крім того ПДВ 20% - 1 037, 04 грн, всього з ПДВ 6 222, 22 грн., додатковою угодою № 5 від 24.10.2014 встановлено, що з 01.09.2014 ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 5 338, 18 грн, крім того ПДВ 20% - 1 067, 64 грн, всього з ПДВ 6 405, 82 грн (а.с. 22-25).

На виконання умов договору позивач передав відповідачу за період з січня по березень та з жовтня по грудень 2014 року природний газ на загальну суму 20 532, 26 грн, що підтверджено актами приймання- передачі природного газу від 31.01.2014 на суму 2 949, 84 грн; від 28.02.2014 на суму 3 863, 88 грн; від 31.03.2014 на суму 2 521, 91 грн; від 31.10.2014 на суму 294, 67 грн; від 30.11.2014 на суму 2 251, 98 грн; від 31.12.2014 на суму 8 649, 98 грн (а.с.26-31).

Акти підписані представниками двох сторін, їх підписи скріплені печатками юридичних осіб сторін договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив остаточний розрахунок за отриманий газ з порушенням строків, встановлених п. 6.1 договору. Так, остаточний розрахунок за газ, отриманий у січні-березні 2014 року, проведений відповідачем 30.01.2015; за газ, отриманий у жовтні-листопаді 2014 року 18.03.2015; за газ, отриманий у грудні 2014 року 26.03.2015.

Отже, фактично газ був оплачений відповідачем в період з 30.01.2015 по 26.03.2015 у повній сумі 20 532, 26 грн.

Вказані обставини не заперечуються обома сторонами.

За порушення строків здійснення остаточного розрахунку за газ (до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу) позивачем заявлені до стягнення на підставі п. 7.2 договору та ч.2 ст. 625 ЦК України 1 817, 82 грн пені, 2 647, 29 грн інфляційних втрат та 314, 16 грн 3% річних. Нарахування проведені помісячно, за кожен місяць окремо, пеня нарахована в межах 6-місяцого строку, визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України (а.с. 12-15).

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобовязаний оплатити товар після прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання договору купівлі-продажу природного газу №1472/14-БО-21 від 27.12.2013 позивач поставив відповідачу в період з січня по березень та з жовтня по грудень 2014 року природний газ на загальну суму 20 532, 26 грн. За умовами договору (п.6.1) відповідач мав повністю оплатити отриманий в кожному місяці газ до 14-го числа (включно) наступного місяця, проте, остаточні розрахунки за кожен місяць були проведені відповідачем з порушенням встановлених строків, фактично газ був оплачений в період з 30.01.2015 по 26.03.2015 (останній платіж).

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов'язання, визначені ст. 611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За порушення строків оплати газу договором (п. 7.2) передбачено сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі п. 7.2 договору та ст. 625 ЦК України позивачем заявлені до стягнення 1 817, 82 грн пені, 2 647, 29 грн інфляційних втрат та 314, 16 грн 3% річних, нарахованих за лютий 2014 року березень 2015 року.

Поряд з тим, 30.11.2016 набув чинності Закон N 1730-VIII, який прийнято з метою забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення та яким визначено процедуру врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії перед постачальниками природного газу та електричної енергії.

Згідно з ст. 1 цього Закону процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. До заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, належить кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу - Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та її дочірньою компанією "Газ України" теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Статтею 3 Закону N 1730-VIII визначено порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості. Так, відповідно до ч. 1 цієї статті для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не включений до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Водночас, частиною третьою статті 7 Закону N 1730-VIII встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону N 1730-VIII є нормою прямої дії, цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. При цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16, від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 22.02.2018 у справі № 922/4355/14, від 28.02.2018 у справі № 911/3914/14, від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16, від 22.03.2018 у справі № 914/123/17, від 03.04.2018 у справі № 904/11325/16, від 10.04.2018 у справі № 916/3054/16, від 11.04.2018 у справі № 910/17962/15, від 14.04.2018 у справі № 904/11358/16, від 17.04.2018 у справі № 54/298-07, від 20.04.2018 у справі № 917/2581/15, від 24.04.2018 у справі № 914/3158/16, від 26.04.2018 у справі № 911/3945/16, від 02.05.2018 у справах № 920/1060/16 і № 914/102/17, від 04.05.2018 у справі № 922/1109/15, від 11.05.2018 у справі № 15/5005/153/2012, від 15.05.2018 у справі № 908/3126/16, від 23.05.2018 у справі № 908/3125/16, від 30.05.2018 у справах № 904/11214/16, № 904/10733/16 і 908/2055/17, від 06.06.2018 у справі № 904/10292/17, від 14.06.2018 у справі № 914/4134/15, від 25.07.2018 у справах № 910/15874/13 і № 910/23017/17.

Як вказано вище, судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечується позивачем, що 26.03.2015 відповідач повністю погасив заборгованість за природний газ, поставлений йому позивачем у 2014 році, тобто відповідач погасив заборгованість до набрання чинності Законом N 1730-VIII. Отже, з дня набрання чинності названим Законом (з 30.11.2016) не підлягали нарахуванню пеня, інфляційні нарахування та 3% річних на заборгованість, погашену відповідачем до набрання чинності Законом N 1730-VIII, а нараховані неустойка (пеня), інфляційні нарахування та 3% річних підлягали списанню без процедури включення відповідача в реєстр..

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника, та погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо посилань скаржника на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, то слід зазначити, що здійснивши аналіз названої постанови, слід дійти висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Також міститься висновок, що вказаною нормою не ставиться в залежність право ненарахування неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Отже, правова позиція Верховного Суду щодо неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних, викладена у цій постанові, також підтверджує правомірність висновків суду першої інстанції, покладених в основу оскаржуваного рішення.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку , що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав апеляційним судом не встановлено.

Отже, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

8. Судові витрати.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ч.13 ст. 8, ст.ст. 12, 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 17.09.2018 у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Скрипчук О.С.