СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2018 р. Справа № 905/2959/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Медуниця О.Є. , суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі судового засідання Євтушенка Є.В.

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства «Автотранспортне підприємство», м. Селидове, Донецька область (вх. № 303 Д/3) на рішення господарського суду Донецької області від 26.02.18 р. у справі № 905/2959/17 (суддя Ніколаєва Л.В., повний текст складено та підписано 26.02.2018 р.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго", м. Краматорськ, Донецької області

до Комунального підприємства "Автотранспортне підприємство", м. Селидове, Донецької області

про стягнення 82628,66грн

ВСТАНОВИЛА:

11.12.2017 р. Публічне акціонерне товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (далі ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», позивач) звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Комунального підприємства «Автотранспортне підприємство» (далі КП «Автотранспортне підприємство», відповідач) боргу за активну електричну енергію, спожиту за період з січня 2016 року по жовтень 2016 року у розмірі 61 745,33 грн., 3 % річних за період з 28.01.2016 р. по 30.11.2017 р. у розмірі 2 196,77 грн., інфляційних втрат за період з 01.02.2016 р. по 30.11.2017 р. у розмірі 9 394,70 грн., пені за період з 28.01.2016 р. по 30.12.2016 р. у розмірі 9 291,86 грн.

В обґрунтування позову ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» посилається на несвоєчасне та не у повному обсязі виконання відповідачем зобовязань щодо сплати вартості спожитої електричної енергії.

Рішенням господарського суду Донецької області від 26.02.2018 р. позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто борг за активну електричну енергію у розмірі 61 745,33 грн., 3 % річних у розмірі 2 190,09 грн., інфляційні втрати у розмірі 9 214, 73 грн., пеню у розмірі 9 274,43 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 596,05 грн., в решті позовних вимог відмовлено.

В частині задоволення позову рішення суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог, а в частині відмови арифметичними помилками у розрахунку позивача та включення ним до періоду нарахувань днів фактичної сплати заборгованості.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у позові повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач стверджує, що на теперішній час підприємства з назвою ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» вже не існує, у звязку з чим зазначене підприємство є неналежним позивачем у справі.

Посилаючись на п. 4.2.1. договору про постачання електричної енергії № 2145 від 20.08.2015 р., відповідач вважає, що позивачем жодного разу не було надано окремого розрахункового документу, або розрахункового документу із зазначенням необхідності сплати відповідних сум окремим рядком, тому дана обставина призвела до постановлення неправильного рішення у справі.

КП «Автотранспортне підприємство» зазначає, що договір про постачання електричної енергії № 2145 від 20.08.2015 р. укладено для забезпечення електричною енергією контрольного пункту вїзду виїзду, що знаходиться неподалік смт Зайцеве (Зайцівська селищна рада) Бахмутського району Донецької області на межі між окупованою територією та підконтрольною Україні територією, тобто, з зоні проведення АТО.

За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції повинен був застосувати спеціальну позовну давність відповідно до ст. 258 ЦК України, тому стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 9 274,43 грн. за період з 28.01.2016 р. по 30.12.2016 р. є неправомірним.

Позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, представники позивача та відповідача у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.08.2015 р. між ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», як постачальником, та КП «Автотранспортне підприємство», як споживачем, підписано договір про постачання електричної енергії № 2145 (далі договір), за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача із загальною (за всіма обєктами) приєднаною потужністю 160 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами даного договору. Точка продажу електричної енергії зазначається у додатку №1 «Однолінійна схема надання доступу до місцевої (локальної) електромережі» до даного договору (розділ 1 договору).

Постачальник зобовязується, зокрема, постачати споживачу електроенергію, як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 даного договору, а споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно із умовами додатків №3 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» та №5 «Порядок розрахунків» до цього договору. (пп. 2.2.2 п.2.2, пп. 2.3.4 п.2.3 договору).

Умовами п. 7.7 договору сторонами погоджено, що на підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов договору оформлюються «Акт фіксації показань приладів обліку», «Звіт про покази розрахункових приладів обліку», «Акт прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії)» і «Акт з контролю електричної потужності» до договору, що є невідємними частинами цього договору.

Відповідно до п.4.2.1 договору, за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.4-2.3.5 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком №5 «Порядок розрахунків» до цього договору, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі, обумовленому додатком №5 «Порядок розрахунків» до цього договору за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати; 3% річних з простроченої суми. При цьому сума грошового зобовязання за цим договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції. Сума пені, 3% річних з простроченої суми, суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції зазначається у розрахунковому документі окремим рядком, або в окремому розрахунковому документі.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2015р. Договір вважається продовженим, якщо за місяць до закінчення буде укладена відповідна додаткова угода (абз. 1 п. 9.5 договору).

Додатковою угодою від 21.01.2016р. до договору сторонами продовжено строк дії договору до 30.06.2016р.

Пунктом 1 додаткової угоди від 22.03.2016 р. до договору термін дії договору подовжено до 31.12.2016 р.

Додатком № 5 до договору є «Порядок розрахунків», згідно з яким розрахунковий період встановлено споживачу з 00-00 год. 20 числа попереднього місяця до 24-00 год. 19 числа поточного місяця. У разі коли дата закінчення розрахункового періоду співпадає з неробочим днем, момент зняття показів розрахункових лічильників електричної енергії в перший робочий день, наступний за неробочим днем (час та дата), вважаються часом та датою закінчення розрахункового періоду та початку наступного за ним розрахункового періоду. За підсумками розрахункового періоду постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок для остаточного розрахунку. Період між датами початку та закінчення розрахункового періоду прирівнюється до періоду дії тарифу (календарного місяця) та сума платежу при остаточному розрахунку визначається, виходячи з тарифів на активну електроенергію, що діяли на кінець розрахункового періоду та фактичного обсягу спожитої електричної енергії, згідно даних оформленого між постачальником та споживачем «Акта прийняття передавання товарної продукції (електроенергії)» (додаток №10 до договору) та/або інших умов договору. Обсяги спожитої електричної енергії визначаються за фактичними показами засобів обліку згідно порядку, обумовленого у додатку №3 «Графік зняття показів обліку електричної енергії» до договору та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених договором і ПКЕЕ. Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, а також за інші платежі, передбачені цим договором та ПКЕЕ, здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка, грошовими коштами на рахунки постачальника електричної енергії, які вказані в Розділі 10 Договору, у терміни, що не перевищують 5 операційних днів від дня отримання рахунку. Для проведення остаточного розрахунку споживач не пізніше наступного дня з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати у постачальника за місцем надання звіту про обсяги спожитої електроенергії рахунок на оплату електричної енергії та інших платежів, що передбачені договором. У разі неявки споживача (уповноваженого представника споживача) для отримання рахунку постачальник направляє рахунок споживачу рекомендованим листом на адресу (юридичну або поштову), що вказана в договорі. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення. За внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.4 - 2.3.5 цього договору, з порушенням термінів, визначених даним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати (п.п. 1, 3, 5, 9 додатку №5 «Порядок розрахунків» до договору).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

На виконання умов договору за період січень 2016р. червень 2016р., вересень 2016. - жовтень 2016р. позивач поставив відповідачеві активну електроенергію в загальному обсязі 61 166 кВт/год на суму 124 656,91 грн., а саме: у січні 2016р. в обсязі 9 030 кВт/год на суму 17 222,74 грн., у лютому 2016р. в обсязі 9 004 кВт/год на суму 17 173,15 грн., у березні 2016р. в обсязі 6 425 кВт/год на суму 12 254,28 грн., у квітні 2016р. в обсязі 4 129 кВт/год на суму 7 875,16 грн., у травні 2016р. в обсязі 5 504 кВт/год на суму 11 127,77 грн., у червні 2016р. в обсязі 9 619 кВт/год на суму 19 447,31 грн., у вересні 2016р. в обсязі 8 256 кВт/год на суму 17 811,17 грн., у жовтні 2016р. в обсязі 9 199 кВт/год на суму 21 745,33 грн., що підтверджується відповідними актами прийняття-передавання товарної продукції та рахунками за активну електроенергію, які підписані відповідачем без зауважень та заперечень.

На підставі зазначених актів прийняття-передавання, позивачем виставлені відповідачу рахунки на оплату активної електроенергії за період січень 2016р. жовтень 2016р., а саме: рахунок за січень 2016р. на суму 17 222,74 грн., рахунок за лютий 2016р. на суму 17 173,15 грн., рахунок за березень 2016р. на суму 12 254,28 грн., рахунок за квітень 2016р. на суму 7 875,16 грн., рахунок за травень 2016р. на суму 11 127,77 грн., рахунок за червень 2016р. на суму 19 447,31 грн., рахунок за вересень 2016р. на суму 17 811,17 грн., рахунок за жовтень 2016р. на суму 21 745,33 грн. Крім того, позивачем виставлений рахунок на оплату пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за вересень 2016р. на суму 148,99 грн.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що рахунки на оплату активної електроенергії за січень 2016 р. одержані відповідачем 20.01.2016р., за лютий 2016р. 24.02.2016р., за березень 2016р. 21.03.2016р., за квітень 2016р. 21.04.2016р., за травень 2016р. 23.05.2016р., за червень 2016р. 21.06.2016р., за вересень 2016р. 22.09.2016р., за жовтень 2016р. 28.10.2016р., про що свідчать відповідні підписи представників відповідача про їх отримання.

Повноваження представників відповідача на отримання рахунків підтверджуються довіреностями від 23.10.2015р., від 01.08.2016р., розпорядженнями голови обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації ОСОБА_1 №38рк від 18.02.2016р.

Отже, граничними строками оплати відповідачем вартості спожитої активної електроенергії є: у січні 2016р. - 27.01.2016р., у лютому 2016р. 02.03.2016р., у березні 2016р. 28.03.2016р., у квітні 2016р. 28.04.2016р., у травні 2016р. 30.05.2016р., у червні 2016р. 30.06.2016р., у вересні 2016р. 29.09.2016р., у жовтні 2016р. 04.11.2016р.

З розрахунку позову та банківських виписок за період 15.04.2016р. 30.09.2016р. вбачається, що оплата активної електроенергії за січень 2016р. - жовтень 2016р. здійснена відповідачем частково в сумі 99 501,08 грн. та з порушенням строків оплати, встановлених умовами договору, а саме: 15.04.2016р. сплачено 9 000 грн., які зараховані в рахунок погашення боргу за лютий 2016р.; 11.05.2016р. 8 000 грн., які зараховані в рахунок погашення боргу за лютий 2016р.; 16.06.2016р. 6 000 грн., які зараховані в рахунок погашення боргу за квітень 2016р. (із врахуванням листа відповідача №118 від 23.06.2016р.); 06.07.2016р. 8 000 грн., які зараховані в рахунок погашення боргу за червень 2016р.; 12.07.2016р. 11 161,71 грн., які зараховані в рахунок погашення боргу за червень 2016р.; 30.09.2016р. 17 811,17 грн., які зараховані в рахунок погашення боргу за вересень 2016р.; 30.09.2016р. 20 000 грн., з яких 2 938,70 грн. зараховані в рахунок погашення боргу за січень 2016р.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 82 628,66 грн., з яких: 61 745,33 грн. - борг за активну електричну енергію, спожиту за період січень 2016р. червень 2016р., жовтень 2016р.; 2 196,77 грн. - 3 % річних, нараховані з 28.01.2016р. по 30.11.2017р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у січні 2016р. червні 2016р., вересні 2016р.; 9 394,70 грн. - інфляційні втрати, нараховані з 01.02.2016р. по 30.11.2017р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у січні 2016р. червні 2016р.; 9 291,86 грн. - пеня, нарахована з 28.01.2016р. по 30.12.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті активної електроенергії, спожитої у січні 2016р. червні 2016р., вересні 2016р.

Доказів сплати боргу у сумі 61 745,33 грн. за активну електричну енергію, спожиту за період січень 2016р. червень 2016р., жовтень 2016р. у добровільному порядку відповідачем до матеріалів справи не надано, тому суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах задовольнив позовні вимоги у цій частині.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи факт прострочення відповідачем оплатиспожитої активної електричної енергії, позивач розрахував 3% річних за загальний період з 28.01.2016 р. по 30.11.2017 р., розмір яких склав 2 196,77 грн. та інфляційні втрати за загальний період з 01.02.2016 р. по 30.11.2017 р. в сумі 9 394,70 грн.

Судова колегія погоджується з висновоком місцевого господарського суду щодо необхідності стягнення з відповідача за на користь позивача 3 % річних в сумі 2 190,09 грн. та інфляційних втрат в сумі 9 214,73 грн., а у стягненні 3 % річних в сумі 6,68 грн. та інфляційних втрат в сумі 120,27 грн. місцевим господарським судом обгрунтовано відмовлено внаслідок допущення позивачем арифметичних помилок при здійсненні розрахунку та безпідставності включення до періоду нарахування днів фактичної сплати заборгованості.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 611 ЦК України одним з наслідків порушення зобовязання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобовязаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобовязання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у ГК України, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до умов договору, ст. 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» позивачем заявлено до стягнення пеню за період з 28.01.2016 р. по 30.12.2016 р. в сумі 9 291,86 грн.

Відповідно до п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Висновок місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача пені за період з 28.01.2016 р. по 30.12.2016 р. в сумі 9 274,43 грн. є правомірним, а у стягненні з відповідача на користь позивача пені в сумі 17,43 грн. господарським судом Донецької області обгрунтовано відмовлено.

Щодо доводів апеляційної скарги вбачається тако ж наступне.

Твердження відповідача про порушення позивачем умов п. 4.2.1 договору в частині ненадання позивачем окремого розрахункового документу або розрахункового документу із зазначенням про сплату відповідних сум окремим рядком не можуть бути прийняті до уваги, у звязку з тим, що умовами п. 4.2 договору передбачена відповідальність споживача (відповідача) за внесення платежів щодо оплати постачальнику вартості електричної енергії згідно з умовами додатків до договору та оплати за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача з порушенням термінів, та відповідний порядок сплати відповідачем пені, 3 % річних, інфляційних втрат в такому випадку.

Тобто, відповідачем довільно тлумачиться пункт 4.2.1. договору, оскільки в даному випадку мається на увазі порядок сплати відповідачем санкцій за порушення умов договору щодо своєчасної оплати, із зазначенням в платіжних документах суми боргу та окремим рядком (або в окремому розрахунковому документі) зазначених нарахувань на суму боргу.

Посилання відповідача на те, що договір укладено для забезпечення електричною енергією контрольного пункту вїзду-виїзду, що знаходиться неподалік смт Зайцеве (Зайцівська селищна рада) Бахмутського району Донецької області в зоні проведення АТО відхиляються за безпідставністю, з огляду на недоведеність відповідачем обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які безпосередньо повязані з неможливістю виконання відповідачем взятих на себе зобовязань за договором, на підставі якого заявлений позов у даній справі.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами частини другої статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За приписами абз. 3 п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення, при цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п. 3, п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи свідчать про те, що ухвала господарського суду Донецької області від 26.12.2017 р. про відкриття провадження у справі надіслана на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням 03.01.2018 р. та отримана відповідачем 05.01.2018 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 128 (а.с.87).

В матеріалах справи відсутнє відповідне клопотання відповідача про застосування позовної давності щодо заявленої до стягнення позивачем пені за період з 28.01.2016 р. по 30.12.2016 р., тому доводи апеляційної скарги про обовязок суду першої інстанції застосувати позовну давність до зазначених позовних вимог відхиляються за безпідставністю та необґрунтованістю.

Твердження відповідача про те, що ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» є неналежним позивачем у справі через зміну організаційно-правової форми підприємства позивача також не приймаються до уваги за безпідставністю. Позивачем додано до справи належним чином завірені копії виписки про державну реєстрацію та статуту (а.с. 76-82).

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін, у звязку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Донецької області від 26.02.2018 р. у справі № 905/2959/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 30.11.2018

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.М. Пелипенко