СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2018 р. Справа № 922/1689/18

Cхідний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (доповідача): судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:Стойка О.В. Пелипенко Н.М., Пушай В.І. Склярук С.І. Седньов М.Ю. - за довіреністю; Каминін І.В. - особисто Керімов А.З. - за довіреністю;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуФізичної особи-підприємця Каминіна Івана Володимировича, смт. Нова Водолага, Харківська область
на рішення господарського суду Харківської області
від23.08.2018 року (повний текст складено 23.08.2018 року у м. Харкові)
у справі№ 922/1689/18 (суддя Калініченко Н.В.)
за позовом до відповідача:Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Харків Фізичної особи-підприємця Каминіна Івана Володимировича, смт. Нова Водолага, Харківська область
простягнення коштів та повернення об'єкта оренди

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року до господарського суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Харків (далі - Позивач) з позовом до Фізичної особи-підприємця Каминіна Івана Володимировича, смт. Нова Водолага, Харківська область (далі - Відповідач) про стягнення 48 434,52 грн. - суми заборгованості за Договором № 63Е100-1496/17 оренди комерційної нерухомості від 01.06.2017р., 5 466,28 грн.- пені, 2 556,47 грн. -інфляційних втрат, 552,56 грн. - 3% річних та про зобов'язання повернути об'єкт оренди, що розташований за адресою: Харківська обл., смт. Нова Водолага, вул. Гагаріна, буд. 3.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.08.2018( з урахуванням ухвали господарського суду Харківської області від 13.09.2018р. про виправлення описки) позовні вимоги задоволені частково: з Відповідача на користь Позивача стягнуто 48 434,52 грн. основної заборгованості, 3 845,52 грн. пені, 3% річних у розмірі 377,19 грн., 567,28 грн. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору. Вказаним рішенням також зобов'язано Відповідача повернути Позивачу об'єкт оренди, що розташований за адресою: Харківська область, смт. Нова Водолага, вул. Гагаріна, буд. 3, перший поверх.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а також при неповному з'ясуванні обставин справи.

Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що Договором оренди встановлена фіксована орендна плата за кожний місяць, а відповідно до наданих Відповідачем документів вбачається, що ним зроблено переплату розміру орендної плати. Також зазначає, що Позивачем безпідставно включено до розрахунку орендної плати послуги з електропостачання, водовідведення та теплопостачання, оскільки лічильники електроенергії та води у орендованому приміщенні не встановлені, мережі опалення - відсутні. За твердженням Відповідача наведені обставини судом не досліджені, проігноровані заяви свідків у справі, що призвело до прийняття неправильного рішення по справі.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого твердження Відповідача про зміну на власний розсуд суми оплат не відповідає дійсності, оскільки через зміну вартості комунальних послуг змінювався і розмір заборгованості, однак не змінювався розмір орендної плати, який є фіксованим. Наведені обставини відображені у виставлених Відповідачу рахунках. При цьому, обов'язок оплати вартості комунальних послуг у т.ч. послуг з теплопостачання, водопостачання та енергозабезпечення - встановлений умовами Договору оренди. Розмір вартості відшкодування послуг з теплопостачання підтверджується відповідними актами, а розрахунок вартості електроенергії та водовідведення визначався відповідно до лічильників. Вимога про повернення об'єкту оренди була заявлена Позивачем вже після закінчення строку дії Договору оренди, оскільки Відповідач не виконав обов'язку щодо повернення майна. Також зазначав про неналежність поданих Відповідачем доказів (фотографій, листування "Вайбер") та заперечував проти виклику свідків.

Представник Відповідача у судовому засіданні 19.11.2018р. підтримав доводи апеляційної скарги. Також, Відповідач зазначив, що фактично оспорює рішення суду в частині відшкодування вартості комунальних послуг та орендної плати, а в частині повернення орендованого майна заперечень проти висновку суду першої інстанції не навів.

Представник Позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи, встановлені обставини:

- укладення 01.06.17р. між сторонами Договору № 63Е100-1496/17 оренди комерційної нерухомості, відповідно до умов п.1.1 якого Позивач передає, а Відповідач бере у строкове платне користування комерційну нерухомість (майно) загальною площею 190,4 м.кв., розташоване на першому поверсі "Будівлі ЦЕЗ" (А-3) № 3 по вул. Гагаріна, смт. Нова Водолага, Харківської області з метою розміщення салону краси.

-факт передачі Позивачем та прийняття Відповідачем майна, яке є предметом Договору оренди, що підтверджується актом прийому-передачі майна від 01.06.2017р.;

- закінчення строку дії Договору на час розгляду справи;

-порушення Відповідачем умов укладеного Договору в частині своєчасної та повної оплати орендних платежів та обставини неповернення об'єкту оренди після закінчення дії Договору.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов'язань за Договором в частині своєчасної оплати орендної плати, у зв'язку з чим просив суд стягнути з Відповідача суми заборгованості у розмірі 48 434,52грн. В зазначену суму заборгованості Позивачем, крім самої орендної плати, включено також відшкодування вартості комунальних послуг з електропостачання, водовідведення та теплопостачання. Позивачем на загальну суму заборгованості нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати. Водночас, Позивач зазначав, шо після закінчення дії Договору оренди об'єкт оренди Відповідачем не повернуто, у зв'язку з чим просив суд також зобов'язати Відповідача повернути об'єкт оренди.

Відповідач у суді першої інстанції проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначав, що Позивачем необґрунтовано заявлено позовні вимоги, оскільки докази опалення у орендованому приміщенні відсутні, як і відсутні докази встановлення лічильників на електроенергію та воду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з мотивів доведеності факту прострочення виконання зобов'язання з оплати орендної плати (враховуючи витрати з теплопостачання, водовідведення та електроенергії), наявності підстав для стягнення суми заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог Позивача щодо повернення об'єкту оренди у зв'язку з закінченням строку дії Договору та відсутністю доказів повернення орендованого майна.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції, з чим погоджується судова колегія, встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є Договором оренди, який підпадає під правове регулювання норм параграфу 5 глави 30 Господарського кодексу України, глави 58 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об'єктом оренди може бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до п. 3.1. Договору, сторонами встановлений розмір орендної плати, який становить 1904,00грн. без ПДВ, який є фіксованим, не підлягає коригуванню та включає вартість плати за землю.

Строк оплати орендної плати встановлений сторонами в п. 3.10. Договору та становить період до 20 числа розрахункового місяця, порядок його оплати не залежить від виставлення рахунку.

Матеріали справи свідчать, що обов'язок з оплати орендної плати за період січня - травня 2018року Відповідачем виконаний не був, що є порушенням грошового зобов'язання перед Позивачем та невиконанням п. п. 3.9., 3.10 Договору.

В свою чергу, надані Відповідачем до апеляційної скарги копії квитанцій (а.с. 205-206) датовані вже після прийняття судового рішення у даній справі, надані Відповідачем копії квитанцій про часткову оплату суми боргу (а.с. 207-210) були враховані Позивачем при зверненні до суду про що свідчить розрахунок суми позовних вимог (а.с. 48).

Відтак, доводи апеляційної скарги в частині переплати орендної плати та часткової оплати Відповідачем суми заборгованості з орендної плати не підтверджуються матеріалами справи.

Щодо включення Позивачем до загальної суми заборгованості вартості послуг з теплопостачання з січня 2018року по квітень 2018року, енергозабезпечення та водопостачання за період з січня 2018року по травень 2018року, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Обов'язок відшкодування понесених Позивачем витрат на теплопостачання, енергозабезпечення та водопостачання орендованого Відповідачем приміщення, за умовами п.п.3.2., 3.6., 3.7. Договору - покладений на останнього. Проте, зазначені суми коштів не є орендною платою, певний їх розмір не погоджений сторонами в Договорі, а отже заборгованістю безпосередньо за Договором оренди вони бути не можуть. Позивач Відповідачу безпосередньо за Договором оренди таких комунальних послуг не надає.

Разом з тим, змістом п. 3.2. Договору встановлений обов'язок Відповідача відшкодовувати витрати Позивача на теплопостачання в розмірі 6,57 % від фактичних витрат за цією адресою.

Отже порядок відшкодування цих витрат сторонами узгоджений, він не залежить від наявності або відсутності опалювальних приладів в орендованому приміщенні та розраховуюється згідно фактично понесених Позивачем витрат, визначити остаточний розмір яких можливо лише після закінчення відповідного розрахункового періоду.

За таких підстав дотримати в цій частині визначений сторонами в п. 3.10. Договору порядок оплати - до 20-го числа розрахункового місяця - не уявляється можливим.

Умовами пунктів 3.9. та 3.10. Договору визначений порядок узгодження між сторонами обсягу понесених витрат Позивачем, що підлягають відшкодуванню - шляхом щомісячного надання Позивачем Відповідачу акту про надані послуги (або рахунок-акт), яким підтверджується обсяг і вартість послуг за попередній місяць.

Тобто, сторонами визначено, що акт повинен бути доведений Відповідачу та ним підписаний.

Виходячи із специфіки алгоритму відшкодування вже понесених Відповідачем витрат, які кожного місяця вираховуються у відсотковому відношенні, визначити самостійно цю суму Відповідач не мав можливості.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що акти № 63-КІВ18-68 від 31.01.2018р., №63-УЛА18-263 від 28.02.2018р., №63-УЛА18-362 від 31.03.2018р., №63-УЛА18-3517 від 30.04.2018р., №63-УЛА18-3605 від 31.05.2018р. не підписані Відповідачем, доказів направлення/надіслання на адресу Відповідача спірних актів Позивачем не надано, ці обставини Відповідачем заперечуються.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що Позивач довів факт наявності витрат за послуги з теплопостачання за спірний період, а також і право на їх отримання, оскільки Позивачем в підтвердження понесених витрат за теплопостачання надано акти надання послуг № 67 від 30.11.2017р., №104 від 31.12.2017р., № 26 від 31.01.2018р., № 81 від 28.02.2018р., № 117 від 31.03.2018р., якими підтверджується, що Позивачу Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепло - Грант" нараховано певну суму вартості послуг з теплопостачання за спірне приміщення.

Позивачем відповідні послуги були оплачені, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.103-107), а за умови наявності у п. 3.2. Договору обов'язку Відповідача відшкодувати витрати на теплопостачання пропорційно орендованій площі в розмірі 6,57% від фактичних витрат Позивача за цією адресою, право на їх отримання є обґрунтованим.

Проте, виходячи з того, що Відповідач взагалі заперечує наявність свого обов'язку відшкодовувати витрати в цій частині, пов'язуючи це з обов'язком Позивача довести факт отримання опалення саме в орендованому приміщенні, судова колегія вважає, що право Позивача на отримання відшкодування витрат з теплопостачання є порушеним.

За наведених обставин, висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення орендної плати в сумі 9520,00грн. за період з січня 2018року по травень 2018року та відшкодування витрат за теплопостачання в сумі 26 152,52грн. за період з січня 2018року по квітень 2018року є обґрунтованим за вищенаведеними мотивами.

Що стосується висновку про задоволення вимог в частині стягнення витрат на електропостачання та водовідведення, які визначені судом в складі загальної суми заборгованості, судова колегія вважає його безпідставним та таким, що не базується на матеріалах справи за таких підстав.

Пунктами 3.6., 3.7. Договору оренди передбачено, що орендар відшкодовує вартість електричної енергії, спожитої за поточний місяць, згідно з показниками окремо встановленого лічильника або на підставі окремого розрахунку орендодавця потужності встановленого в приміщеннях електрообладнання. Вартість відшкодування витрат на водопостачання та водовідведення за поточний місяць також нараховується згідно з показниками окремо встановленого лічильника.

В свою чергу, у Додатках №2 до Договору (а.с. 31 та а.с. 31 зворот) визначено, що вартість електропостачання та водовідведення також визначається відповідно показників встановленого лічильника, згідно діючих тарифів.

При заявленні позовних вимог ці складові були розраховані Позивачем, виходячи з даних розрахункових приладів.

Однак, Позивачем у справі не доведено факту споживання та не підтверджено документально факту користування Відповідачем електроенергією за заявлений період, акти споживання Відповідачем електроенергії та водопостачання сторонами у справі не складалися.

Доказів наявності встановлених лічильників електричної енергії та води в орендованому приміщенні або в іншому, узгодженому сторонами місці, матеріали справи не містять.

В акті приймання -передачі майна від 01.06.2017р. (а.с.30 зворот) про наявність таких приладів також не зазначено.

Інших доказів, які б підтверджували факт споживання та кількість спожитої саме в орендованому Відповідачем приміщенні електричної енергії та води - Позивачем не надано.

Посилання Позивача на часткову оплату Відповідачем таких складових за інші періоди, які не є предметом спору в даній справі, не можуть бути взяті до уваги у якості доказу узгодження сторонами розрахунку відшкодування за спірні періоди, оскільки, по -перше - алгоритм узгодження таких сум не є чітким та зрозумілим, будь- яких актів за попередні місяці сторонами також не складалося, по-друге -Відповідач ці оплати вважає переплатою саме орендної плати.

Враховуючи наведене вище, висновок суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення суми відшкодування витрат за електропостачання та водопостачання у розмірі 12 762,72грн. є неправомірним та підлягає скасуванню, а доводи апеляційної скарги Відповідача в цій частині є обґрунтованими, в позові в цій частині слід відмовити.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає сума заборгованості з орендної плати та відшкодування витрат з теплопостачання у розмірі 35 672,52грн.

Щодо нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат за актами № 63-КІВ18-68 від 31.01.2018р., №63-УЛА18-263 від 28.02.2018р., №63-УЛА18-362 від 31.03.2018р., №63-УЛА18-3517 від 30.04.2018р., №63-УЛА18-3605 від 31.05.2018р. колегія суддів зазначає що, у розумінні укладеного між сторонами Договору доведеним простроченням грошового зобов'язання на яку пред'явлено вимогу у даному випадку є лише розмір орендної плати. Доказів прострочення періоду оплати з відшкодування витрат з нарахування теплопостачання, Позивачем не доведено, а в частині водовідведення та електроенергії, які сплачуються Відповідачем окремо, розмір витрат, що підлягає відшкодуванню за даним Договором не є підтвердженим.

Тобто, грошовим зобов'язанням за порушення якого Позивачем обґрунтовано нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати є лише заборгованість з орендної плати.

Перевіривши правомірність нарахування пені, враховуючи п. 8.2 договору, приписи ст. 232 ГК України та правомірність нарахування 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням приписів ст. 625 Цивільного кодексу України, колегією суддів встановлено, що в межах заявлених вимог їх дійсний розмір становить суму пені у розмірі 801,09грн. за період з 21.01.2018р. по 20.06.2018р., 3% річних у розмірі 71,21грн. за період з 21.01.2018р. по 20.06.2018р., інфляційних втрат у розмірі 105,38грн. за період прострочення з лютого по травень 2018року.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення решти пені у розмірі 3 044,43грн., 305,98грн. 3 % річних та інфляційних втрат у розмірі 461,90грн. підлягає скасуванню.

Стосовно заявлених позовних вимог у вигляді нарахування пені за період з 21.11.2017р. по 13.04.2018р. у сумі 726,45грн. (акти №63-УЛА16-3153 від 30.11.2017р., №63-УЛА16-3335 від 31.12.2017р.), 3% річних за період 30.06.2017р. по13.04.2018р.(акти №63-УЛА-16-2315 від 30.06.2017р., №63-УЛА-16-2341від 31.07.2017р., №63-УЛА-16-2628 від 31.08.2017р., №63-УЛА-16-2794 від 30.09.2017р., №63-УЛА-16-3043 від 31.10.2017р., №63-УЛА-16-3153 від 30.11.2017р., №63-УЛА-16-3335 від 31.12.2017р.) у загальній сумі 163,36грн. та інфляційних втрат за період липень 2017р.-березень 2018р. у сумі 1120,18грн. (акти №63-УЛА-16-2315 від 30.06.2017р., №63-УЛА-16-2341від 31.07.2017р., №63-УЛА-16-2628 від 31.08.2017р., №63-УЛА-16-2794 від 30.09.2017р., №63-УЛА-16-3043 від 31.10.2017р., №63-УЛА-16-3153 від 30.11.2017р., №63-УЛА-16-3335 від 31.12.2017р.), то колегія суддів вважає їх необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні, оскільки наведені акти не стосуються предмету спору у даній справі, вони не підписані Відповідачем, доказів часткової оплати Відповідачем суми заборгованості у визначені Позивачем дати - суду не надано, Відповідачем вони не визнаються, у зв'язку з чим доказів існування такої заборгованості в матеріалах справи відсутні, розрахунку її не надано, отже наявність порушення Відповідачем грошового зобов'язання Позивачем в цій частині не є доведеною.

За таких підстав, суд першої інстанції не дослідив наявні в матеріалах справи докази, що призвело до прийняття необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Відповідача повернути Позивачу об'єкт оренди, оскільки право наймодавця вимагати повернення речі у разі припинення договору найму передбачено статтею 785 Цивільного кодексу України.

Враховуючи, що Договір № 63Е100-1496/17 оренди комерційної нерухомості від 01 червня 2017 року припинив свою дію 31 травня 2018 року, обов'язок щодо повернення об'єкту оренди визначений сторонами у п. 6.1.8. Договору, докази повернення об'єкту оренди в матеріалах справи відсутні, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині є обґрунтованим та правомірним.

Доводи Відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині не дослідження показів свідків не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки клопотання про виклик свідків визнане судом необґрунтованим, підстави для відмови у задоволенні якого зазначені в ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2018р.

Одночасно, Східний апеляційний господарський суд вважає за необхідне додатково стягнути з Фізичної особи-підприємця Каминіна Івана Володимировича, смт. Нова Водолага, Харківська область судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 23.08.2018р. у розмірі 136,00грн. на користь Державного бюджету України з огляду на наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовій збір". Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п.п. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду судовий збір складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, Відповідач, звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Харківської області від 23.08.2018р. у даній справі, повинен сплатити судовий збір у розмірі 5286,00грн. (2643,00 грн. - за вимоги майнового характеру(1762,00грн. мінімальна заробітна плата*150%) + 2643грн. - за вимоги немайнового характеру(1762,00грн. мінімальна заробітна плата*150%)

Як свідчать матеріали апеляційної скарги, скаржником надана квитанція №ПН3086652 від 12.09.2018 року на суму 5150,00 грн., що є меншим від встановленого законом розміру на 136,00грн.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зобов'язати Відповідача здійснити доплату судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 136,00грн., стягнувши її на користь Державного бюджету України.

Отже, розподіл сум судового збору за результатами розгляду справи здійснювався судом, виходячи з передбаченого законом розміру судового збору.

За таких підстав, виходячи з наведених мотивів, рішення господарського суду Харківської області від 23.08.2018р. в частині задоволення позовних вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 12 762,72грн., пені у розмірі 3 044,43грн., 3 % річних 305,98грн. та інфляційних втрат у розмірі 461,90грн. підлягає скасуванню на підставі ч. 1 п. 1, 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України через неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв'язку з чим з Позивача на користь Відповідача стягується судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 943,88грн.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Каминіна Івана Володимировича, смт. Нова Водолага, Харківська область -задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 23.08.2018 у справі № 922/1689/18- скасувати частково в частині задоволення позовних вимог про стягнення суми відшкодування витрат за електропостачання та водопостачання, що визначені в сумі основного боргу у розмірі 12 762,72грн., а також в частині пені у розмірі 3 044,43грн., 3 % річних 305,98грн. та інфляційних втрат у розмірі 461,90грн., прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Рішення господарського суду Харківської області від 23.08.2018 у справі № 922/1689/18 про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Відповідача повернути Позивачу об'єкт оренди -залишити без змін.

Абзац другий резолютивної частини рішення суду викласти в наступній редакції:

"Стягнути з Фізичної особи-підприємця Каминіна Івана Володимировича (63200, АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, 18, ) в особі Харківської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (61010, м. Харків, Нетіченська набережна, 8, ) суми заборгованості з орендної плати та відшкодування витрат з теплопостачання у розмірі 35 672,52грн., 801,09грн. пені, 3% річних у розмірі 71,21 грн., 105,38 грн. інфляційних втрат та 2894,75грн. судового збору за подання позовної заяви."

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, 18, ) в особі Харківської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (61010, м. Харків, Нетіченська набережна, 8, ) на користь Фізичної особи-підприємця Каминіна Івана Володимировича (63200, Харківська область, Нововодолазький район, смт. Нова Водолага, вул. Леніна, буд 30, кв. 8ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 943,88грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Каминіна Івана Володимировича (63200, АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження) на користь Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 136,00грн. (отримувач коштів - УК Шевченкі/мХар Шевченківс/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37999654; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - 2002; код класифікації доходів бюджету - 22030101; призначення платежу*;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом_________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Східний апеляційний господарський суд (назва суду, де розглядається справа).

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 26.11.2018р.

Головуючий (суддя-доповідач): О.В. Стойка

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя В.І. Пушай