СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"26" листопада 2018 р. Справа № 5023/5836/12

Суддя-доповідач Лакіза В.В., розглянувши апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради, Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради (вх.№ 1120)

на ухвалу господарського суду Харківської області від 25.12.2015, постановлену суддею Дзюбою О.А. в приміщенні господарського суду Харківської області,

у справі №5023/5836/12,

за заявою фізичної особи - підприємця Підберезського Андріана Миколайовича, м.Харків,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою господарського суду Харківської області у справі №5023/5836/12 від 24.12.2012 фізичну особу - підприємця Підберезського Андріана Миколайовича, код НОМЕР_1, визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено ліквідатора - арбітражного керуючого Бєляєву О.В., яку зобов'язано виконати ліквідаційну процедуру, докази надати суду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.05.2015 усунено арбітражного керуючого Бєляєву О.В. від виконання обов'язків ліквідатора банкрута; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Губарєва Юрія Миколайовича; зобов'язано Бєляєву О.В. передати всі матеріали, пов'язані з ліквідаційною процедурою, арбітражному керуючому Губарєву Ю.М. протягом десяти днів від дати винесення даної ухвали за актом приймання-передачі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.12.2015 задоволено заяву ліквідатора про визнання права власності за банкрутом; визнано за Підберезським Андріаном Миколайовичем (61003, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) право власності на нежитлову будівлю літ. "В-1", загальною площею 58, 8 кв. метри, що розташована за адресою: м. Харків, пр-кт Московський, буд. 254.

Заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради, Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Харківської області від 25.12.2015 у справі № 5023/5836/12 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ліквідатора про визнання права власності за Підберезським Андріаном Миколайовичем на нежитлову будівлю літ. "В-1", загальною площею 58, 8 кв. м, що розташована за адресою: пр-т Московський, буд. 254 у м. Харкові; судові витрати за подання апеляційної скарги стягнути з ФОП Підберезського А.М. на користь прокуратури Харківської області; залучити до участі у справі Харківську міську раду, Департамент територіального контролю Харківської міської ради, Інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в додатку до апеляційної скарги було зазначено надання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно відомостей, які стосуються спірного нерухомого майна, проте вказаний документ не було додано заявником до матеріалів апеляційної скарги, про що господарським судом Харківської області складено акт від 14.11.2018 № 029117.

Апеляційним судом також з'ясовано, що заявник апеляційної скарги не є стороною даної справи та не брав участі в розгляді господарським судом Харківської області справи №5023/5836/12.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, суддя-доповідач дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без руху з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 13 п. 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (у редакції від 03.10.2017 року №2147-VIII) судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Стаття 93 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017) встановлює, що апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи положення статті 93 Господарського процесуального кодексу України, останнім днем подачі апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Харківської області від 25.12.2015 у справі № 5023/5836/12 є 30.12.2015.

Оскільки заступником прокурора Харківської області апеляційна скарга (вих.№05/2-1588вих18) була подана 12.11.2018, що вбачається з відмітки на конверті, в якому було надіслано матеріали апеляційної скарги до місцевого господарського суду, таким чином, скаржником порушено строк для оскарження вказаного процесуального документу, встановленого нормами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на апеляційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи.

Так, згідно з ч.1 ст. 91 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Виходячи з аналізу наведених норм, відповідно до вимог ст. 91 ГПК України особи, яких не було залучено до участі у справі, вправі оскаржити не будь-яке рішення суду, а лише те, яке безпосередньо стосується прав та обов'язків цієї особи (якщо в рішенні суду безпосередньо розглядається й вирішується спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах).

При цьому, рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб.

У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Водночас, ч. 2 ст. 261 ГПК України (в редакції, чинній на час звернення скаржника до суду з апеляційною скаргою) визначено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Враховуючи викладене, при зверненні до апеляційного суду особи, яка не брала участі у справі, з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення, суду апеляційної інстанції необхідно встановити чи оскаржуваним рішенням вирішено питання щодо прав, інтересів та/чи обов'язків такої особи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з приписами частини 3, 4 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Виходячи зі змісту даної норми, наявність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів попереднього звернення прокурора до відповідного суб'єкта владних повноважень є обов'язковою умовою, за якої можливий судовий розгляд апеляційної скарги прокурора, і виключно у разі її дотримання прокурор набуває відповідних процесуальних повноважень (процесуальної дієздатності).

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 29.01.2018 у справі № 910/23042/16, від 01.03.2018 у справі №922/1361/17, від 10.05.2018 у справі №918/323/17, відповідно до яких з'ясуванню судами підлягає питання дотримання прокурором до ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" щодо повідомлення відповідного суб'єкта владних повноважень про звернення прокурора до суду - з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави.

Звертаючись з апеляційною скаргою на оскаржуване судове рішення, заступник прокурора Харківської області в апеляційній скарзі, визначивши орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не надає належних доказів, якими підтверджується наявність підстав для представництва вказаного суб'єкта владних повноважень та дотримання порядку звернення до суду, визначеного ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", а саме: матеріали апеляційної скарги не містять доказів наявності повноважень у визначених прокурором суб'єктів владних повноважень бути учасником справи у спірних правовідносинах (витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Положень стосовно їх діяльності тощо), а також доказів направлення їм листів-повідомлень про звернення прокурора до суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що при звернені до суду з апеляційною скаргою заступником прокурора не надано належного обґрунтування та доказів на підтвердження наявності передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави, а також правових підстав для представництва відповідного суб'єкта владних повноважень в суді.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частин 2, 3 статті 256 ГПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Водночас, статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України". Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/99, п. п. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення). Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача "поважних причин" для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення. За цих підстав Високий Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

З огляду на викладене, процесуальним законом не передбачено обов'язок суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника та в кожному випадку суд має визначити, з якої поважної причини такий строк був порушений скаржником, та чи підлягає відновленню; з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та докази, що підтверджують доводи заявника.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду скаржник посилається на те, що місцевим господарським судом постановлено ухвалу, яка порушує інтереси держави в особі Харківської міської ради, Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, яких не було залучено до участі у розгляді справи, не повідомлено про час та місце її розгляду та прийняте рішення, яким порушено їх права та інтереси. Крім того, зазначає, що органи прокуратури також не було залучено учасником справи, а його працівники з матеріалами справи №5023/5836/12 про визнання банкрутом ФОП Підберезського А.М. ознайомились лише 01.11.2018.

Як встановлено судом, надіслані на адресу суду апеляційної інстанції матеріали № 5023/5836/12 та поданої апеляційної скарги не містять доказів ознайомлення прокурором з матеріалами вказаної судової справи (матеріалами справи не містять відповідної заяви).

Крім того, прокурором не доведено відсутності обізнаності суб'єктів владних повноважень з оскаржуваним судовим рішенням від 25.12.2015 з огляду на те, що електронну копію вказаного процесуального документу було надіслано до Інтернет ресурсу "Єдиний державний реєстр судових рішень", який є відкритим для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до Закону України"Про доступ до судових рішень".

Враховуючи викладене, підстави, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі для поновлення строку на апеляційне оскарження судом, є такими, що не підтверджуються належними доказами у справі, отже, визнані судом неповажними.

Відповідно до частини 3 статті 260 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Статтею 258 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

Стаття 259 ГПК України також зобов'язує особу, яка подає апеляційну скаргу, надіслати іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

В розумінні статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" сторонами у справі про банкрутство є кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут).

Як вбачається з постанови про визнання боржника банкрутом від 24.12.2012 боржник має заборгованість перед ФОП Лісовцем Д.С. та ФОП Капітанюк В.В., а також рухоме майно, яке знаходиться в заставі ВАТ «Астра Банк» та ЗАТ «ОТП Банк».

В подальшому, ухвалою господарського суду Харківської області від 31.05.2018 здійснено заміну заставного кредитора ПАТ "Астра Банк" на його правонаступника - ПАТ "Дельта-Банк".

З матеріалів апеляційної скарги вбачається направлення скаржником копії апеляційної скарги Харківській міській раді, Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради, ФОП Підберезському А.М. та арбітражному керуючому Губарєву Ю.М. Разом з тим, матеріали апеляційної скарги не містять належних доказів направлення її копії всім сторонам у справі про банкрутство, а також ліквідатору банкрута арбітражному керуючому Ткаченко О.А., що не узгоджується з положеннями п. 3 ч. 3 ст. 258, ст. 259 ГПК України.

Згідно з частиною 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням викладеного, суддя-доповідач дійшов висновку, що апеляційна скарга подана з порушенням вимог статті 256 Господарського процесуального кодексу України та пункту 3 частини 3 статті 258 ГПК України, а саме: з порушенням строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду та відсутності клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з обґрунтуванням підстав його пропуску, які визнано судом поважними, а також без надання доказів направлення копії апеляційної всім сторонам у справі.

Вказані обставини унеможливлюють відкриття апеляційного провадження у справі та є підставою для залишення апеляційної скарги заступника прокурора Харківської області на ухвалу господарського суду Харківської області від 25.12.2015 у справі №5023/5836/12 без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 174, 234, 256, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області на ухвалу господарського суду Харківської області від 25.12.2015 у справі №5023/5836/12 залишити без руху.

2. Встановити заступнику прокурора Харківської області десятиденний строк з дня вручення ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги.

3. Наслідки неусунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 174, 260, 261 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею-доповідачем та не підлягає оскарженню.

Суддя - доповідач В.В. Лакіза