ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. ОдесаСправа № 916/730/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.

Суддів: Мишкіної М.А., Поліщук Л.В.

при секретарі судового засідання І.М. Станковій,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1;

від відповідача участі не брали;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт»

на рішення Господарського суду Одеської області від 20.08.2018, прийняте суддею Малярчук І.А., м. Одеса, повний текст складено 23.08.2018,

у справі №916/730/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Победа 1»

про стягнення 664035,48 грн

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт» (далі - ТОВ «Вторметекспорт») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Победа 1» (далі - ТОВ «Победа-1») про стягнення з останнього 664035,48 грн заборгованості зі сплати процентів за договором.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором від 23.12.2014 № 23/12АИ, укладеним між сторонами, а саме: несплатою відсотків за користування чужими грошовими коштами, нарахованих на підставі пункту 6.2 цього договору у сумі 664035,48 грн за період з 02.08.2015 по 18.10.2017.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.08.2018 у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вторметекспорт» відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що як підставу для нарахування до стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами позивач зазначив пункту 6.2 договору, однак зміст даного пункту як в договорі купівлі-продажу № 23/12АИ від 23.12.2014, так і в додатковій угоді від 24.12.2014 до нього не містить визначення нарахування в розмірі 100% від суми, що підлягає поверненню за непоставлений товар, саме як процентів за користування чужими грошовими коштами, а тому дана умова договору не може розцінюватись як підстава для нарахування до стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами.

За умови обґрунтування позивачем заявлених позовних вимог саме з посиланням на положення пункту 6.2 договору, здійсненний розрахунок відсотків за користування грошовими коштами із застосуванням 100% річних до суми попередньої оплати в розмірі 300000 грн, відзначення як правову підставу заявленого позову положення статті 536 ЦК України, при цьому непередбачуваність саме в пункті 6.2 такої умови не дає підстави для задоволення позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що обовязковою умовою для нарахування та стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами є факт користування ними; факт користування відповідачем грошовими коштами позивача більше ніж два роки з дня коли мав бути поставлений товар підтверджений матеріалами справи та не заперечується сторонами. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову лише з тих підстав, що пунктом 6.2 договору не передбачено стягнення саме процентів за користування коштами позивача. Даний висновок суду першої інстанції, за переконанням скаржника, є помилковим, оскільки відповідно до пункту 6.2 договору, із змінами внесеними згідно з додатковою угодою до нього, за несвоєчасне повернення грошових коштів, сплачених за непоставлений товар продавець сплачує покупцю суму, що дорівнює 100% річних від суми, що підлягає поверненню за непоставлений товар.

Апелянт зазначає, що будь-яких двозначностей або неточностей вказаний пункт 6.2 договору не містить, оскільки сторонами чітко визначено розмір процентів, який підлягає сплаті за несвоєчасне повернення грошових коштів.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Л.В. Лавриненко, суддів: О.Ю. Аленіна, Л.О. Будішевської від 13.09.2018 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження.

Указом Президента України Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Одеський апеляційний господарський суд та утворено Південно-західний апеляційний господарський суд.

Згідно з частиною шостою статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті Голос України повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті Голос України опубліковано повідомлення про початок роботи Південного-західного апеляційного господарського суду.

В силу частини пятої статті 31 Господарського процесуального кодексу України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

На виконання вимог положень частини шостої статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, частини пятої статті 31 Господарського процесуального кодексу України, Одеським апеляційним господарським судом матеріали справи № 916/730/18 передано до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2018 для розгляду апеляційної скарги у справі № 916/730/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Таран С.В., суддів: МишкіноїМ.А., ОСОБА_2

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2018 апеляційну скаргу ТОВ «Вторметекспорт» прийнято до провадження та ухвалою суду від 05.11.2018 справу №916/730/18 призначено до розгляду на 28.11.2018 о 10:00 год.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу висловив заперечення щодо її задоволення, посилаючись на необгрунтованість та безпідставність позиції позивача щодо стягнення з відповідача 664035, 48 грн за користування чужими коштами.

В судовому засіданні 28.11.2018 представник позивача апеляційну скаргу підтримав, рішення суду першої інстанції просив скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 169-170).

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.12.2014 між ТОВ «Вторметекспорт» («покупець») та Сільськогосподарським кооперативом «Победа», правонаступником якого згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 18.07.2018 є ТОВ «Победа-1» («продавець»), укладено договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №23/12АИ (далі договір №23/12АИ від 23.12.2014), відповідно до пункту 1.1 якого продавець приймає на себе зобовязання передати, а покупець прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 3.2 договору №23/12АИ від 23.12.2014 встановлено, що загальна вартість договору складає 300000 грн.

Строк передачі товару до 01.08.2015; продавець здійснює розрахунок за товар по 100% передоплаті; загальна сума передоплати складає 300000 грн (пункти 4.1, 5.1, 5.2 договору №23/12АИ від 23.12.2014).

Відповідно до пункту 6.2 договору №23/12АИ від 23.12.2014 у випадку, якщо продавець прострочив передачу сільськогосподарської продукції на три дні згідно з терміном, передбаченим пунктом 4.1 розділу 4 «Строки та умови передачі» цього договору, продавець зобовязується повернути сплачену покупцем суму за товар, а також сплатити штраф у розмірі 20% від цієї суми. За несвоєчасне повернення грошових коштів, сплачених за непоставлений товар, продавець сплачує покупцю суму, що дорівнює 100% від суми, що підлягає поверненню за непоставлений товар.

24.12.2014 між сторонами укладена додаткова угода до вищезазначеного договору купівлі-продажу № 23/12АИ від 23.12.2014, відповідно до умов якої сторони домовились внести зміни до договору, а саме:

1.1. Доповнити розділ 5 «Порядок розрахунків» основного договору підпунктом 5.3 з наступним текстом:

« 5.3. З наступного дня після одержання від покупця суми передоплати вказаної пунктом 5.2 цього договору і до дати фактичної поставки (відвантаження) сільськогосподарської продукції, продавець зобовязується, сплачувати покупцю відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 40 (сорока) відсотків річних з отриманої від покупця суми передоплати.

1.2. Змінити пункт 6.2 основного договору, виклавши його у наступній редакції:

« 6.2. У випадку, якщо продавець прострочив передачу сільськогосподарської продукції на три дні згідно з терміном передбаченим пунктом 4.1 розділу 4 «Строки та умови передачі» цього договору, продавець впродовж двох робочих днів зобовязаний повернути сплачену покупцем суму за товар, а також сплатити штраф у розмірі 20% від цієї суми. За несвоєчасне повернення грошових коштів сплачених за непоставлений товар покупець сплачує покупцю суму, що дорівнює 100% від суми, що підлягає поверненню за непоставлений товар.

1.3. Доповнити розділ 6 «Відповідальність сторін» основного договору підпунктом 6.3 з наступним текстом:

« 6.3. У випадку порушення продавцем пункту 6.2 цього договору щодо повернення грошових коштів, продавець сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від перерахованої покупцем суми коштів, зазначеної в пункті 5.2 договору за кожен день прострочення»

1.4. Доповнити розділ 6 «Відповідальність сторін» основного договору підпунктом 6.4 з наступним текстом:

« 6.4. Сторони дійшли згоди, що нарахування пені згідно з пунктом 6.3. цього договору починається з наступного дня від дати коли зобовязання мало бути виконано та припиняється в день виконання такого зобовязання».

Позивач сплатив відповідачу 300000 грн, про що свідчить платіжне доручення №3400 від 23.12.2014.

Відповідач повернув позивачу 300000 грн в якості перерахованого авансу 18.10.2017, що підтверджується платіжним дорученням № 1741 від 18.10.2017.

Предметом спору у даній справі є вимога ТОВ «Вторметекспорт» про стягнення з СК «Победа 1» 664035,48 грн процентів за користування чужими грошовими коштами, нарахованих на підставі пункту 6.2 договору №23/12АИ від 23.12.2014.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний оплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця (висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, який викладений у постанові від 16.09.2014 у справі № 3 90гс14).

Пунктом 5.3 договору №23/12АИ від 23.12.2014 передбачено нарахування 40 % річних за користування чужими грошовими коштами.

Проте позивач просить стягнути на його користь 100 % річних за користування чужими коштами, нарахування яких, за його переконанням, передбачено пунктом 6.2 вказаного договору.

Відповідно до пункту 6.2 договору №23/12АИ від 23.12.2014 в редакції додаткової угоди від 24.12.2014 у випадку, якщо продавець прострочив передачу сільськогосподарської продукції на три дні згідно з терміном передбаченим пунктом 4.1 розділу 4 «Строки та умови передачі» цього договору, продавець впродовж двох робочих днів зобовязаний повернути сплачену покупцем суму за товар, а також сплатити штраф у розмірі 20% від цієї суми. За несвоєчасне повернення грошових коштів сплачених за непоставлений товар покупець сплачує покупцю суму, що дорівнює 100% від суми, що підлягає поверненню за непоставлений товар.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначений позивачем в якості підстави задоволення позовних вимог пункт 6.2 договору не містить визначення нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, а тому дана умова договору не може бути використана для нарахування відповідачу 100% річних за користування чужими грошовими коштами.

У вказаному пункті сторонами передбачена відповідальність продавця за несвоєчасне повернення грошових коштів, сплачених покупцем за товар, правова природа якої визначається колегією суддів як неустойка (штраф).

Відповідно до частини першої, частини другої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Отже, у пункті 6.2 сторонами договору узгоджено за несвоєчасне повернення грошових коштів за непоставлений товар стягнення з продавця на користь покупця штрафу, розмір якого становить 100 % від суми, що підлягає поверненню за товар.

Між тим позивач не просив стягнути з відповідача на його користь неустойку (штраф). Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення 100 % річних, нарахованих позивачем на підставі пункту договору, який таке нарахування не передбачає. При цьому вимога про нарахування 40% річних за користування чужими коштами, нарахованих на підставі пункту 5.3 договору, позивачем не заявлялася.

За приписами статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не доведено обгрунтованості його позовних вимог з посиланням на пункт 6.2 договору №23/12АИ від 23.12.2014, що виключає можливість їх задоволення. Враховуючи викладене та оцінивши належність обраного позивачем способу захисту свого порушеного права, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Посилання скаржника на те, що відповідач не несе жодної майнової відповідальності за непоставлений товар та несвоєчасне повернення грошових коштів, не можуть бути підставою для задоволення його вимог, оскільки саме на позивача покладено обовязок доведення наявності правових підстав для стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами, а суд в силу положень процесуального законодавства не може виходити за межі позовних вимог, в даному випадку- за межі підстав заявлених позовних вимог.

Додатково судова колегія вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що порядок та розмір нарахування відсотків за користування чужими коштами визначений у пункті 5.3 договору №23/12АИ від 23.12.2014. Відмова у задоволенні позовних вимог у даній справі не позбавляє позивача права на звернення з позовом до відповідача про стягнення відсотків річних за користування чужими коштами, нарахованих відповідно до зазначеного пункту договору.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції об'єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм матеріального права при прийнятті судом першої інстанції рішення від 20.08.2018 не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування оскарженого процесуального акту колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 20.08.2018 у справі №916/730/18- без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вторметекспорт».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.11.2018.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя М.А. Мишкіна

Суддя Л.В. Поліщук