УХВАЛА

09.11.2018Справа № 910/18518/17

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши заяву з кредиторськими вимогами до боржника

за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_41, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25

до Державного підприємства "Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості "Масма" (ідентифікаційний код 00149943)

про банкрутство

Представники сторін:

від заявників 1-25 та кредиторів 26-61: не з'явився

розпорядник майна: не з'явився

від боржника: Злотківська І.Г. - представник

від Головного територіального управління юстиції у м. Києві: не з'явився

від Міністерства енергетики та вугільної промисловості України: Климась О.С. - представник

від кредитора ОСОБА_28: ОСОБА_29 - представник

від ГУ ДФС в м. Києві: Дзюба М.В. - представник, Шелест Ю.В. - представник

від ГУ Пенсійного фонду України в м. Києві: Манукян А.Ж. - представник

від ПрАТ "Київводоканал": Мануілова А.В. - представник

кредитори: ОСОБА_19, ОСОБА_34

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заявники звернулись до Господарського суду міста Києва із спільною заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника - Державного підприємства "Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості "Масма" (ідентифікаційний код 00149943), оскільки останнє має кредиторську заборгованість і неспроможне її погасити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2017 заяву прийнято до розгляду, призначено підготовче засідання на 08.11.2017, зобов'язано арбітражного керуючого Суслова Андрія Миколайовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 1785 від 02.12.2016), визначеного автоматизованою системою з відбору кандидатів на призначення арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у справах про банкрутство, у строк до 06.11.2017 надати до суду заяву про участь у справі про банкрутство Державного підприємства "Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості "Масма".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 розгляд справи відкладено на 15.11.2017 у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 порушено провадження у справі № 910/18518/17 про банкрутство Державного підприємства "Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості "Масма" (03680, м. Київ, просп. Академіка Палладіна, 46; ідентифікаційний код 00149943), визнано розмір ініціюючих кредиторів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_41, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 на суму 1 077 503 грн. 34 коп., розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Суслова А.М. Попереднє засідання призначено на 17.01.2018.

Оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство Державного підприємства "Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості "Масма" було опубліковано на сайті Вищого господарського суду України 15.11.2017 за № 47165.

Попереднє засідання призначене на 17.01.2018 не відбулось, у зв'язку з оскарженням ухвали Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 про порушення провадження у справі № 910/18518/17 та направленням матеріалів даної справи до Київського апеляційного господарського суду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.02.2018 апеляційну скаргу Державного підприємства "Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості "Масма" залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі № 910/18518/17 - без змін.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 18.05.2018 відмовлено у задоволенні скарги Державного підприємства "Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості "Масма" на дії арбітражного керуючого Суслова А.М. та оголошено перерву до 23.05.2018 у порядку ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 23.05.2018 задоволені клопотання розпорядника майна про витребування доказів та про продовження строку здійснення процедури розпорядження майном Державного підприємства "Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості "Масма" на два місяці до 04.07.2018 та оголошено перерву до 18.05.2018 у порядку ст. 216 Господарського процесуального кодексу України до 30.05.2018.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 20.06.2018 відмовлено у задоволенні клопотання Державного підприємства "Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості "Масма" про зупинення розгляду заяв фізичних осіб, колишніх працівників про визнання кредиторами у справі та заяв про уточнення кредиторських вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2018 задоволено спільну заяву Публічного акціонерного товариства "Київенерго" та Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" про заміну учасника у справі № 910/18518/17 правонаступником та замінено учасника - Публічне акціонерне товариство "Київенерго" на його правонаступника - Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Київські електромережі" у справі № 910/18518/17, а також, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_36 про вирішення питання про залучення до участі у справі № 910/18518/17 правонаступника ОСОБА_37 та відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_38 про заміну сторони судового провадження.

Ухвалою попереднього засідання від 19.10.2018 затверджено реєстр вимог кредиторів Державного підприємства "Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості "Масма", відмовлено у визнанні кредиторських вимог: ОСОБА_28 на суму 27 373, 53 грн., ОСОБА_39 на суму 52 275, 32 грн. та припинено провадження в частині розгляду кредиторських вимог: ОСОБА_37 на суму 108 790, 29 грн. Підсумкове засідання призначено на 16.01.2019.

18.10.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла заява від ОСОБА_40 з кредиторськими вимогами до боржника на суму 384 667, 73 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2018 прийнято заяву ОСОБА_40 з кредиторськими вимогами до боржника на суму 384 667, 73 грн. та призначено її до розгляду на 09.11.2018.

У судовому засіданні 09.11.2018 розглядалась заява ОСОБА_40 з кредиторськими вимогами до боржника на суму 384 667, 73 грн.

Представник кредитора надав пояснення по суті поданої заяви.

Як вбачається із заява ОСОБА_40 кредиторські вимогами до боржника на загальну суму 384 667, 73 грн. складаються із заборгованості по заробітній платі за період з жовтня 2012 по 02.12.2013 на суму 41 815, 46 грн. на підтверджена судовим наказом Святошинського районного суду міста Києва № 2-н/759/1645/13 від 14.02.2014, на підставі якого відкрито виконавче провадження згідно постанови Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві від 28.02.2014 ВП № 42289827.

Крім того, кредитором здійснено нарахування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, в порядку ст. 117 КзПП України на суму 283 683, 40 грн., а також нарахована компенсація втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням встановлених строків виплати заробітної плати на суму 59 168, 87 грн.

Із наданого розпорядником майна повідомлення про розгляд кредиторських вимог вбачається, що арбітражним керуючим Сусловим А.М. вимоги ОСОБА_40 визнані частково на суму 309 218, 22 грн.

Як вказує розпорядник майна щодо заборгованості у виплаті заробітної плани по своїй правовій природі є безспірними вимогами, адже підтверджені судовим рішенням, судовим наказом, що є виконавчим документом інформацією про виконавче провадження від 01.12.2017, яка підтверджує розмір кредиторських вимог на дату порушення провадження у справі № 910/18518/17 на дату звернення з кредиторськими вимогами.

Також, зазначено, що ОСОБА_40 доведено факт переходу прав на спадщину в межах заявленого боргу, в розумінні положень Цивільного кодексу України.

Щодо кредиторських вимог, які стосуються середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в порядку ст. 116-117 КзПП України, розпорядник майна керувався наступними нормами та сталою судовою практикою.

Верховний Суд України, посилаючись на статті 116, 117 КзПП України дійшов висновку, що за своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це є компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, на яку не поширюється дія мораторію передбачена Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.11.2012 № 6-139цс12).

Правова позиція Верховного суду України у справі № 6-2912цс16 від 18.01.2017 передбачає, що відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов'язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов'язків (п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року).

Так, відповідно до п. 2.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України № 9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року передбачено, що спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати є трудовим спором пов'язаним з недоотриманням законодавства про оплату праці.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку (Постанова ВСУ від 14.12.2016 у справі №428/7002/14-ц.

Верховний Суд України розглядаючи справу від 26.10.2016 за № 6-1395цс16 підтвердили раніше висловлені правові позиції, а саме: в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Таким чином, розпорядник майна погоджується з обґрунтуванням нарахування таких вимог та доцільності визнання їх, як кредиторських вимог у справі про банкрутство, однак, з врахуванням термінів їх нарахування - до моменту порушення справи про банкрутство, як конкурсні кредиторські вимоги (а саме до 15.11.2017).

Стосовно заявлених вимог в частині в частині компенсації частини доходу у зв'язку із порушенням строків їх виплати, у відповідності до ст. 34 Закону України "Про оплату праці" та ст. 2 Закону України "Про компенсацію частини доходу у зв'язку із порушенням строків їх виплати", то розпорядником майна зазначено наступне.

Згідно ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу.

У п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою КМУ від 21.02.2001 за № 159 вказано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому, індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

У додатку № 1 вказаної Постанови наведено приклад обчислення суми компенсації.

За висновками викладеними у постанові Верхового суду України від 11.07.2017 у справі № 21-2003а16 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналізуючи вказані норми, позицію Верховного суду України, а також наведений законодавцем приклад проведення нарахування, можна зробити висновок, що правова природа компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати тотожна з правовою природою компенсації суми боргу з урахуванням індексу інфляції, встановленим ст. 625 Цивільного кодексу України.

Компенсація спрямована лише на покриття збитків, що зазнав стягувач в результаті знецінення національної валюти на час затримки виплати.

Відтак, розпорядником майна вказано, що ОСОБА_40 невірно обраховано такі вимоги в частині додавання річних індексів інфляцій.

Розпорядником майна здійснено перерахунок вимог з врахуванням термінів їх нарахування - до моменту порушення справи про банкрутство, як конкурсні кредиторські вимоги (а саме до 15.11.2017).

Згідно заявлених кредитором вимог, що підтверджується загальними статистичними даними, річний індекс інфляції в 2014 році склав 124,9%, в 2015 році - 143,3%, в 2016 році - 112,4%, в 2017 році (не враховуючи листопад та грудень) - 111,8%.

У зв'язку з викладеним вище, розпорядник майна не визнано заявлену суму вимоги в цій частині.

Арбітражним керуючим Сусловим А.М. здійснено перерахунок вимог ОСОБА_40, у відповідності до вимог Порядку, за наступною методикою: Індекс інфляції за грудень 2013 року в натуральній величині (де 100% = 1; 110%= 1.1 і т.д.) + Індекс інфляції 2014 року в натуральній величині + *** + Індекс інфляції 2017 року в натуральній величині.

Розрахунки - 0,5+24,9+43,3+12,4+11,8 = 92,9% знецінення національної валюти за час прострочки.

Таким чином, оскільки сума боргу складає 41 815,46 +92,9% = 38 846, 56 грн.

Отже, з огляду на викладене вище, розпорядником манна визнано кредиторські вимоги в наступному розмірі: заробітна плата - 41 815, 46 грн., середній заробіток - 228 556, 20 грн., індексація - 38 846, 56 грн.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене вище, розглянувши заяву ОСОБА_40 з кредиторськими вимогами до боржника на загальну суму 384 667, 73 грн., дослідивши матеріали справи та оцінивши додані до заяви докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених кредиторських вимог, тому погоджується з рішенням розпорядника майна щодо часткового їх визнання на суму 309 218, 22 грн. та включенням їх до реєстру вимог кредиторів Державного підприємства "Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості "Масма" з віднесенням до першої черги.

Керуючись ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд м. Києва -

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_40 з кредиторськими вимогами до боржника на суму 384 667, 73 грн. - задовольнити частково.

2. Визнати кредиторські вимоги ОСОБА_40 на суму 309 218, 22 грн. - першої черги.

3. У визнанні кредиторських вимог ОСОБА_40 на суму 75 449, 51 грн. - відмовити.

4. Розпоряднику майна боржника арбітражному керуючому Суслову А.М. включити кредиторські вимоги ОСОБА_40 на суму 309 218, 22 грн. до реєстру вимог кредиторів Державного підприємства "Український науково-дослідний інститут нафтопереробної промисловості "Масма".

5. Копію ухвали направити сторонам, розпоряднику майна та кредиторам.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 19.11.2018

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.О. Баранов