УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

м. Київ

21.11.2018Справа № 910/15261/18

Суддя Господарського суду міста Києва Смирнова Ю.М., розглянувши

позовну заявуБлагодійної організації «Фонд «Міжнародні антикорупційні суди»
до1) Голови ради директорів холдингу «Нижегородський олійно-жировий комбінат» ОСОБА_1, громадянина Російської Федерації, члена ради директорів ТОВ «Дельта Вілмар СНД», 2) Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»
провизнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Благодійна організація «Фонд «Міжнародні антикорупційні суди» звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до голови ради директорів холдингу «Нижегородський олійно-жировий комбінат» ОСОБА_1, громадянина Російської Федерації, члена ради директорів ТОВ «Дельта Вілмар СНД», та Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», треті особи: Національна поліція України, Генеральний прокурор Луценко Юрій Віталійович, про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд відзначає таке.

У позовній заяві Благодійна організація «Фонд «Міжнародні антикорупційні суди» просить суд:

1) Визнати незаконною бездіяльність та не вжиття заходів по заявам БО «Фонд «Міжнародні антикорупційні суди» ДП «Адміністрація морських портів України» щодо припинення виснаження російським капіталом української економіки і підриву суспільно-політичної стабільності, що загрожує знищенню держави Україна, шляхом контрабанди - нелегального імпорту в Україну пальмової олії і безперешкодного обслуговування суден в портах, (які входять до структури АМПУ), що причетні до нелегального імпорту та незаконних перевезень пальмової олії російськими агресорами, що призвело до невідповідності між офіційними даними ДП «Адміністрація морських портів України» та Державної фіскальної служби України по обсягу імпорту портовими операторами пальмової олії до України та економічного виснаження держави у розмірі 199,33 млн доларів США;

2) З метою усунення в портах України діяльності по виснаженню української економіки і підриву суспільно-політичної стабільності, що загрожує знищенню держави Україна та сприяє захопленню її території внаслідок бездіяльності з боку ДП «Адміністрація морських портів України», зобов'язати ДП «Адміністрація морських портів України» у відповідності зі ст.ст. 3, 381 Кодексу торговельного мореплавства України скласти комерційний акт або інший акт щодо невідповідності між масою вантажу (вивантаженої в портах структури АМПУ імпорту пальмової олії) в натурі і даними у перевізних документах, що внесені портовими операторами при оформленні розвантажувальних робіт та сфабриковані в державній звітності, що призвело до невідповідності між офіційними даними ДП «Адміністрація морських портів України» та Державної фіскальної служби України по обсягу імпорту портовими операторами пальмової олії до України та економічного виснаження держави у розмірі 199,33 млн доларів США (5,4 млрд грн);

3) Зобов'язати ДП «Адміністрація морських портів України», Генерального прокурора Ю.В.Луценка та Національну поліцію України встановити підприємства та судновласників, що вказали у перевізних документах масу вантажу (вивантаженої в портах структури АМПУ імпортованої пальмової олії) в натурі, що не відповідає дійсності, та дії яких по оформленню з недостовірними даними вивантажувальних робіт пальмової олії в портах структури АМПУ призвели до невідповідності між офіційними даними ДП «Адміністрація морських портів України» та Державної фіскальної служби України по обсягу імпорту портовими операторами пальмової олії до України та економічного виснаження держави у розмірі 199,33 млн доларів США (5,4 млрд грн);

4) Зобов'язати ДП «Адміністрація морських портів України» зупинити дію угод, укладених між ДП «Адміністрація морських портів України» та/або його структурними підрозділами та портовими операторами імпортерами пальмової олії, в тому числі, ТОВ «Дельта Вілмар СНД», як лідера з переробки тропічних олій, по транспортному обслуговуванню імпортерів пальмової олії з використанням української інфраструктури, в тому числі, інфраструктури ДП «МТП «Южний» та інших морських портів України, що належить до структури АМПУ до встановлення фігурантів, дії яких призвели до невідповідності між офіційними даними ДП «Адміністрація морських портів України» та Державної фіскальної служби України по обсягу імпорту портовими операторами пальмової олії до України та економічного виснаження держави у розмірі 199,33 млн доларів США (5,4 млрд грн);

5) Зобов'язати Національну поліцію України та ДП «Адміністрація морських портів України» вжити заходи по конфіскації суден, що перевозили незареєстрований вантаж з перевізними документами, в яких маса вантажу (виваженої в портах структури АМПУ імпортованої пальмової олії) в натурі не відповідає дійсності, та стягнення незаконно одержаного прибутку (доходу) до Державного бюджету України у порядку ст. 255 Господарського кодексу України, ст. 348 Кодексу торговельного мореплавства України з підприємств та судновласників, що вказали у перевізних документах масу вантажу (вивантаженої в портах структури АМПУ імпортованої пальмової олії) в натурі, що не відповідає дійсності, та дії яких по оформленню з недостовірними даними вивантажувальних робіт пальмової олії в портах структури АМПУ призвели до невідповідності між офіційними даними ДП «Адміністрація морських портів України» та Державної фіскальної служби України по обсягу імпорту портовими операторами пальмової олії до України та економічного виснаження держави у розмірі 199,33 млн доларів США (5,4 млрд грн);

6) Зобов'язати Голову ради директорів холдингу «Нижегородський олійно-жировий комбінат» (НМЖК) ОСОБА_1, громадянина Російської Федерації, члена ради директорів ТОВ «Дельта Вілмар СНД», для припинення приховування активів в Україні та встановлення судом рівня причетності до економічного виснаження України внаслідок захоплення за 3 роки більше 43% масложирового ринку України надати звіт:

6.1. на яких підставах він, як російський громадянин, під час дій по анексії території України Російською Федерацією, що в подальшому визнана державою-окупантом, за 3 роки захопив більше 43% масложирового ринку України. У звіті вказати:

6.1.1. які він має офіційні дозволи в Україні для захоплення більше 43% та популяризації вигідності такого захоплення в ЗМІ багатьох країн;

6.1.2. скільки легальних коштів та в який спосіб було використано для захоплення більше 43% масло-жирового ринку всієї України;

6.1.3. скільки коштів було витрачено для захоплення більше 43% масло-жирового ринку всієї України;

6.1.4 як звітувалися перед фондовими національними і міжнародними регуляторами щодо розширення активів та монопольної частки ринку в Україні;

6.1.5. які саме об'єкти та активи ввійшли до захоплених 43% масложирового ринку України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Перелік справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, визначено ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов'язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов'язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов'язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов'язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України «Про третейські суди», якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб'єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа-підприємець.

Отже, за приписами ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Суд відзначає, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється ст. 20 Господарського процесуального кодексу; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

Аналогічна правова позиція наведена у п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Слід відзначити, що господарські відносини знаходять свій безпосередній прояв через господарську діяльність, яка характеризується специфікою мети здійснення, особливістю суб'єктного складу та специфічністю умов її здійснення та реалізації. Із наведеного визначення можна виокремити наступні ознаки господарської діяльності: 1) сфера здійснення та реалізації результатів такої діяльності - економіка держави; 2) особливий суб'єктний склад - суб'єкти господарювання, відповідно до ст. 55 (суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці); предмет діяльності - виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

За своїм правовим статусом позивач є благодійною організацією.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» благодійна організація - юридична особа приватного права, установчі документи якої визначають благодійну діяльність в одній чи кількох сферах, визначених цим Законом, як основну мету її діяльності.

Благодійною діяльністю, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, є благодійна діяльність - добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара.

Суд відзначає, що з огляду на положення ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи предмет та підстави заявлених вимог, а також суб'єктний склад відповідачів, визначений позивачем у позовній заяві, подана Благодійною організацією «Фонд «Міжнародні антикорупційні суди» позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Так, спірні правовідносини, про які йде мова у позовній заяві, не виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності позивача, а також не належать до категорії справ, передбачених ч. 2 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України. Також позивачем не наведено (та судом не встановлено) конкретних норм законодавства, які прямо передбачали б вирішення відповідних спорів господарським судом.

Між сторонами відсутні господарські відносин, врегульовані Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, а також немає спору про право, що виникає з відповідних відносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Враховуючи викладене та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. У відкритті провадження у справі відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня складення повної ухвали. При цьому, згідно з п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ю.М. Смирнова