ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

03.12.2018м. ДніпроСправа № 904/5399/18

за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", м. Київ

до відповідача-1: Фізичної особи - підприємця Голенко Станіслава Миколайовича, м. Кам'янське Дніпропетровської області

відповідача-2: ОСОБА_4, м. Кам'янське Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості за кредитним договором №011/3135/335219 від 15.02.2017 у розмірі 74 544,95 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути солідарно з Фізичної особи - підприємця Голенко Станіслава Миколайовича та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №011/3135/335219 від 15.02.2017 у розмірі 74544,95 грн., яка складається із:

- 67 748,60 грн. - заборгованості за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 11 058,27грн.;

- 6 796,35 грн. заборгованість за відсотками, у тому числі прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 4 779,67 грн.

Разом із позовною заявою Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просить:

- накласти арешт на нерухоме майно, яке належить позичальнику - Фізичній особі - підприємцю Голенко Станіславу Миколайовичу та поручителю - ОСОБА_4, а саме на квартиру загальною площею 74,1 кв.м., житлова площа - 42,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1;

- накласти арешт на нерухоме майно, яке належить поручителю - ОСОБА_4, а саме на квартиру загальною площею 49 кв.м., житлова площа - 28,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За приписами частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ГПК України:

- суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів; стаття 86);

- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частини перша, друга і п'ята статті 236);

- мотивувальна частина ухвали суду має містити, зокрема, зазначення мотивів, з яких суд дійшов висновків (частина перша статті 234 ГПК України).

Позивач просить накласти арешт на нерухоме майно, яке належить позичальнику та поручителю.

Предметом позову в даній справі є солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №011/3135/335219 від 15.02.2017 у розмірі 74544,95 грн., за виконання зобов'язань за яким поручився відповідач-2.

Разом з цим, відповідно до заяви про забезпечення позову, позивачем не підтверджена наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову, а саме, не надано до суду доказів, які б свідчили про вчинення відповідачами-1,2 дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду такі як: реалізація нерухомого майна чи підготовчі дії до його реалізації (оголошення про продаж, укладення договорів щодо надання послуг з реалізації спірного майна, укладення договору дарування тощо); витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, тощо.

Крім того, до заяви про забезпечення позову позивачем додані відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що 19.06.2018 державним реєстратором Лесич А.М. накладено арешт на все нерухоме майно відповідача-1, тобто, майно відповідача-1 вже перебуває під арештом, а відтак не може бути відчуженим.

Дослідивши надані позивачем до заяви про забезпечення позову докази, суд приходить висновку про відсутність підстав для її задоволення, оскільки надана позивачем інформація свідчить про перебування квартири, яка належить відповідачам-1,2 під арештом. Доказів, які б свідчили про намір відчужити квартиру, яка належить відповідачу-2, а також інших доказів, які вказували б на намагання відповідачів ухилитися чи зробити неможливим виконання рішення суду (у разі його задоволення) позивачем не надано. Саме лише посилання товариства на потенційну можливість ухилення відповідачами-1,2 від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, з урахуванням наведеного, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити Акціонерному товариству "Райффайзен Банк Аваль" в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 03.12.2018, та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.М. Євстигнеєва