ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2018 року м.Дніпро Справа № 904/1676/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антонік С.Г.(доповідач)

суддів: Дармін М.О., Іванов О.Г.

секретар судового засідання: Ревкова Г.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Новомосковський Трубний Завод" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2018р. (суддя Бондарєв Е.М., м. Дніпро, повний текст рішення складено 26.07.2018р.) у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Новомосковський Трубний Завод", м. Новомосковськ

до відповідача 1 - Публічного акціонерного товариства "Сбербанк", м.Київ

відповідача 2 - Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Нижньодніпровський Трубопрокатний Завод", м. Дніпро

про визнання договору поруки №2 від 18.12.2015р. недійсним.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Новомосковський Трубний Завод" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про визнання недійсним договору поруки №2 від 18.12.2015р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" та Публічним акціонерним товариством "Інтерпайп Новомосковський Трубний Завод", для забезпечення виконання зобов'язань по договору про відкриття кредитної лінії № 06-В/12/14/ЮО від 16.08.2012р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" та Публічним акціонерним товариством "Інтерпайп Новомосковський Трубний Завод" з усіма змінами та доповнення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір поруки не відноситься до договорів банківських послуг і належить до групи цивільно-правових договорів, тому договірне списання грошових коштів, що передбачено п.5.1.2 договору поруки № 2 від 18.12.2015р. є таким, що суперечить законодавству. Також наявність у кредитному договорі положень щодо вираження грошових зобов'язань в іноземній валюті за відсутності індивідуальної ліцензії на надання Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" кредиту в іноземній валюті, а також використання іноземної валюти як засобу платежу за договором про відкриття кредитної лінії № 06-В/12/14/ЮО від 16.08.2012р. суперечить приписам ст. 99 Конституції України, ст. 524 Цивільного кодексу України, ст.ст. 189, 198 Господарського суду України, ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" і ст. 35 Закону України "Про Національний банк України". Враховуючи недійсність основного зобов'язання внаслідок недотримання вимог закону, тому це, на думку позивача, також вказує на недійсність правочину щодо його забезпечення, зокрема договору поруки № 2 від 18.12.2015р..

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2018р. у справі № 904/1676/18 в позові відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено та не надано належних доказів на підтвердження своїх обґрунтувань щодо підстав недійсності спірного правочину.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Новомосковський Трубний Завод" оскаржило його до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що Договір поруки № 2 від 18.12.2015р. слід визнати недійсним, оскільки договірне списання грошових коштів, передбачене п. 5.1.2 Договору є таким, що суперечить законодавству, так як списання банком грошових коштів можливо на підставі договору про надання банківських послуг, а договір поруки не є таким. Крім того, за правилами ч.2 ст.548 ЦК України, недійсне зобов?язання не підлягає забезпеченню, недійсність основного зобов?язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. Вважає Генеральну ліцензію № 198-3 АТ «Сбербанк» обмеженою у зв?язку з застосуванням строком на один рік персональної економічної санкції, згідно Указу Президента № 57/2018 від 01.03.2018р. «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 1 березня 2018 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", у зв’язку з чим проведення валютних операцій суперечить введеним санкціям.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.08.2018р., постановленою колегією суддів у складі: головуючого судді Антонік С.Г. (доповідач), суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г., відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Новомосковський Трубний Завод", визначено строки для надання відзиву на апеляційну скаргу, надання заяв, клопотань, додаткових доказів та заперечень на них та призначено справу до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі. Крім того, відповідач-1 у відзиві зазначає, що подача позову про оскарження Договору поруки спрямована на затягування вирішення пов’язаної судової справи №904/1329/17 про стягнення заборгованості, в якій солідарним боржником є позивач по даній справі. Також відповідач-1 стверджує, що вимога апелянта стосовно визнання недійсним Договору поруки, з підстав невідповідності положень Кредитного договору валюті зобов’язання, що використовується на території України не відповідає дійсності, оскільки відповідачем-1 отримано відповідне право на здійснення валютних операцій.

Від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 19.11.2018р. Клопотання мотивовано зайнятістю юристів компанії і неможливістю їх явки в судове засідання та збиранням додаткових доказів для більш детального обґрунтування позовних вимог.

Колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання, оскільки заявником не надано будь-яких належних доказів неможливості явки представника в судове засідання.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі та у відзиві, в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарським судом при розгляді справи встановлено, що 16.08.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" (Банк) та Відкритим акціонерним товариством "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод" (позивальник) укладено Договір про відкриття кредитної лінії №06-В12/14/ЮО від 16.08.2012р..

18.12.2015 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін до Договору про відкриття кредитної лінії № 06-В/12/14/ЮО від 16.08.2012 року, відповідно до умов якого Банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті - доларах США, що надалі іменується "кредитна лінія" та на підставі додаткових угод до цього договору окремими частинами (траншами) надає позивальнику кредитні кошти (надалі – кредит) у порядку та на умовах, визначених цим Договором, а позичальник зобов'язується використовувати кредит на цілі зазначені у п. 1.5 цього Договору, своєчасно та у повному обсязі сплачувати Банку проценти за користування кредитом, а також повернути банку кредит у терміни, встановлені цим договором та/або додатковими угодами до цього договору та виконати інші умови цього договору.

18.12.2015 року в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, , між Публічним акціонерним товариством "Сбербанк", який є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії" (кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Інтерпайп Новомосковський трубний завод", яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Інтерпайп Новомосковський трубний завод" (поручитель) було укладено Договір поруки №2.

Згідно ст. 1 Договору поруки , Основний договір - Договір про відкриття кредитної лінії №06-В/12/14/ЮО, укладений між кредитором (Банк) та боржником (Публічне акціонерне товариство "Інтерпайп Нижньодніпровський Трубопрокатний Завод") 16 серпня 2012 року з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом строку його дії.

Відповідно до пп. 2.1.1. п.2.1. ст..2 Договору поруки, відповідальність поручителя перед кредитором включає зобов'язання, які були невиконані Боржником, та які передбачені основним договором, зокрема, але не обмежуючись: - зобов'язання повернути кредитору кредит, наданий в доларах США в межах кредитної лінії, відкритої строком до 12 серпня 2016 року включно за основним договором з граничним лімітом кредитування 15000000,00 доларів США, в строк/и, який/і зазначений/ються в Основному договорі, а у випадках, передбачених законодавством України та/ або основним договором та/або цим договором - достроково;

- зобов'язання щомісяця, не пізніше перших 3 робочих днів місяця, наступного за тим, за який вони нараховані, в порядку, який зазначається в ст. 6 основного договору, а у випадках, передбачених законодавством України та/або основним договором та/або цим договором, - до настання цих строків сплачувати кредитору проценти за користування кредитом за основним договором з розрахунку 6% річних за користування кредитом в доларах США;

- зобов'язання сплатити кредитору штрафні санкції, неустойки (пені, штрафи) за невиконання та/або неналежне виконання зобов'язань по основному договору у строки та у розмірах, які зазначаються в основному договорі; Зобов'язання сплатити Банку будь-які інші платежі в строки і в порядку, встановленому в Основному договорі.

Відповідно до пп. 5.1.2. п.5.1 ст.5 Договору, у разі невиконання поручителем зобов'язань боржника за основним договором, у порядку та строки, які передбачені п. 4.3 цього Договору, здійснювати з метою повернення будь-яких сум заборгованостей по Основному договору боржника, строк сплати яких наступив договірне списання грошових коштів з усіх рахунків поручителя, відкритих в ПАТ "Сбербанк" в національній та/або іноземній валюті.

Також в матеріалах справи наявні Банківська ліцензія від 12.10.2011р. та Генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій видані Національним Банком України ПАТ «Сбербанк».

07.08.2012р. між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та ВАТ «Інтерпайп Новомосковський трубний завод» укладено договір банківського рахунку № Т067-013009968. Пунктом 2.4.4. Договору, сторони погодили право банку здійснювати договірне списання коштів з рахунку/ів клієнта, якщо право на таке списання передбачене цим або іншими договорами, укладеними між банком і клієнтом.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1. ст..215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини 1 - 3, 5 ст..203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно абз.2, 4 п.2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ст..553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ст..554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Колегія суддів констатує, що оспорюваний договір поруки відповідає вимогам закону, його зміст не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, підписаний повноважними особами відповідно до їх волі і направлений на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним.

Статтею 217 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсність окремої частини правочини не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Пунктом 6.3. Договору сторони погодили, що недійсність окремих положень Договору не тягне за собою недійсність Договору в цілому, оскільки можна припустити, що цей Договір міг би бути укладений без включення до нього таких положень.

Отже вимога про визнання договору недійсним з підстави недійсності п.5.1.2. Договору не відповідає домовленості сторін.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що не всяка умова договору, яка не відповідає закону, має наслідком визнання договору недійсним. Такий наслідок може мати лише умова, без якої саме існування правочину не можливе (істотна умова).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником свого обов?язку та зобов?язується відповідати перед кредитором солідарно з боржником в межах встановлених договором поруки.

Отже визнання недійсним п.5.1.2 Договору, яким передбачено договірне списання Банком коштів з рахунку поручителя не є тією умовою без якої не міг би бути укладений договір поруки.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.2 ст..1071 Цивільного кодексу України, грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

В матеріалах справи міститься договір банківського рахунку, укладений між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та ВАТ «Інтерпайп Новомосковський трубний завод», пунктом 2.4.4. якого сторони погодили право банку здійснювати договірне списання коштів з рахунку/ів клієнта, якщо право на таке списання передбачене цим або іншими договорами, укладеними між банком і клієнтом.

Таким чином відсутні підстави для визнання п.5.1.2. договору поруки недійсним.

Посилання апелянта на ч.2 ст.548 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом, не приймається до уваги з наступних підстав.

Договір про відкриття кредитної лінії, в забезпечення виконання якого було укладено договір поруки є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним.

Таким чином порукою забезпечено дійсне зобов?язання.

Щодо права Банку здійснювати валютні операції то це право надано йому відповідними ліцензіями Національного банку України, про які зазначалося вище.

Указом Президента України № 57/2018 від 01.03.2018р. «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 1 березня 2018 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" стосовно ПАТ «Сбербанк», відповідно до ст..5 Закону України «Про санкції» запроваджено строком на один рік обмежувальні заходи у вигляді запобігання виведенню капіталів за межі України на користь пов?язаних з банками осіб. Дані санкції ні яким чином не стосуються наданих Банку ліцензій на здійснення валютних операцій, оскільки зупинення або анулювання ліцензії є окремою санкцією, передбаченою п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про санкції».

З наведених підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення суду слід залишити в силі.

Витрати з судового збору покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інтерпайп Новомосковський Трубний Завод" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2018р. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2018 у справі № 904/1676/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.11.2018р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя М.О Дармін

Суддя О.Г. Іванов