ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2018 р. Справа№ 910/15205/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Суліма В.В

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Король Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА

на рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2017

(повний текст складено - 22.12.2017)

у справі № 910/15205/17 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА

до Національного банку України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1. Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк";

2. Міністерство фінансів України;

3. Кабінет Міністрів України

про розірвання іпотечного договору

за участю представників:

від позивача: Штепа Р.П.,

від відповідача: Ходюк О.Ю.,

від третьої особи-1: Ананійчук О.А.,

від третьої особи-2: не з'явились,

від третьої особи-3: Кривов'яз О.В.

ВСТАНОВИВ:

Компанія ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА звернулася до господарського суду міста Києва з позовом про розірвання іпотечного договору № 41 від 26.03.2015, укладеного між Національним банком України та Компанією ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА (Авеніда до Інфанте № 50, район Се, Мадейра, муніципалітет Фуншал, Португалія), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. 26.03.2015 та зареєстрованого за № 672 з підстав, передбачених ст.ст. 651, 652 ЦК України.

Рішенням господарського суду Київської області від 05.12.2017 у справі № 910/15205/17 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду та не підтверджено належними доказами, наявності підстав для застосування ч. 2 ст. 652 ЦК України та розірвання спірного іпотечного договору. Також, позивачем не надано належних та допустимих доказів суду щодо істотного порушення відповідачем умов договору, що б було підставою для розірвання договору в порядку ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Не погодившись з рішенням, Компанія ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 відкрито апеляційне провадження.

25.06.2018 на виконання Указу Президента України № 454/2017 від 29.12.2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" № 185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2018 справу № 910/15205/17 за апеляційною скаргою Компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА на рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2017 прийнято до провадження колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі Хрипуна О.О. (головуючий), Агрикової О.В., Чорногуза М.Г.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2018, у зв'язку із перебуванням судді Агрикової О.В. на лікарняному, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Хрипун О.О., судді: Сулім В.В., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018 справу № 910/15205/17 прийнято до провадження новим складом колегії та ухвалено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні.

В судовому засіданні представником Компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА заявлено клопотання про зупинення провадження у справі № 910/15205/17 за позовом Компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА до Національного банку України про розірвання договору іпотеки до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/16744/17 за позовом Акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" до Національного банку України та ПАТ КБ "Приватбанк", третя особа Міністерство фінансів України про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії та до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/17685/17 за позовом ТОВ "ІММЕ" до Національного банку України, третя особа: ПАТ КБ "Приватбанк", про розірвання договору іпотеки.

Присутні в судовому засіданні представники відповідача та третіх осіб заперечували проти задоволення клопотання позивача з огляду на його безпідставність.

Пункт 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України надає суду право зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Як вбачається зі змісту ухвали Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 910/16744/17, провадження № 12-255гс18, справа прийнята та призначена до розгляду Великою Палатою Верховного Суду, оскільки Акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів" оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної та суб'єктної юрисдикції. Ухвала Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2018 у справі № 910/15651/17, провадження № 12-266гс18, свідчить про оскарження постанови суду апеляційної інстанції ПрАТ "Ерлан" з підстав порушення судами правил предметної юрисдикції.

Зазначене вказує на відсутність правових підстав для задоволення клопотання представника скаржника та зупинення провадження у справі № 910/15205/17.

Крім того, 04.10.2018 представником Компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА заявлено клопотання про зупинення провадження у справі № 910/15205/17 за позовом Компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА до Національного банку України про розірвання договору іпотеки до набрання законної сили рішенням у справі № 910/16563/17 за позовом Компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА до Національного банку України про визнання незаконною бездіяльності щодо неприйняття виконання зобов'язань за кредитним договором та зобов'язання прийняти виконання.

Відповідач та треті особи заперечували проти задоволення зазначеного клопотання позивача з огляду на його безпідставність.

Пункт 5 ст. 227 ГПК України зобов'язує суд зупинити провадження у справі у випадках об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Колегія суддів відхиляє клопотання представника Компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА до Національного банку України як необґрунтоване, оскільки заявником не наведено існування об'єктивної неможливості розгляду справи, враховуючи зібрані докази, що дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом даного судового розгляду.

В судовому засіданні представник Компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач, треті особи у відзивах на апеляційну скаргу, представники відповідача, третіх осіб в судовому засіданні просили рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з огляду на її безпідставність.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 26.03.2015 у м. Києві між Національним банком України (іпотекодержатель за договором) та юридичною особою - нерезидентом - PENNYLANE - COMRCIO INTERNACIONAL LDA (назва українською мовою - "ПЕННІЛЕЙН - КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА"), комерційна акціонерна компанія, зареєстрована за номером 511 161 425, яка має зареєстрований офіс за адресою: Авеніда до Інфанте № 50, район Фуншал (Се),округ Мадейра, муніципалітет Фуншал, Португалія (іпотекодавець за договором) укладено іпотечний договір № 41,посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. 26.03.2015 та зареєстрований за № 672.

Предметом вказаного договору є забезпечення вимог іпотекодержателя, що випливають із кредитного договору № 19 від 24 жовтня 2008 року, укладеного між іпотеко держателем - Національним банком України та ПАТ КБ "Приватбанк". В забезпечення виконання ПАТ КБ "Приватбанк" зобов'язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності та належним чином зареєстроване у Державному реєстрі цивільних повітряних суден України повітряне судно (предмет іпотеки), а саме: літак Воеing 767-300.

Згідно із п. 25 іпотечного договору, термін його дії - до повного виконання "Приватбанком" зобов'язань за кредитним договором, зазначеним в п. 1 цього договору, та усіма додатковими угодами до нього. Дострокове розірвання договору, відповідно до п. 26, допускається лише за згодою сторін.

У п. 33 іпотечного договору сторони погодили, що цей договір та відносини, що випливають з нього та у зв'язку з ним, регулюються матеріальним правом України.

Відповідно до статей 11, 525, 526, 629 ЦК України договір як підстава для виникнення цивільних прав та обов'язків є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання допускається виключно у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість зміни або розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин. Саме така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 23.05.2011 № 3-47гс11, від 27.02.2012 № 3-9гс12.

В обґрунтування своїх позовних вимог компанія ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА посилається на те, що в 2016 році виникли обставини, які вона не могла передбачити та які суттєво впливають на майнові інтереси підприємства та можливість виконання взятих договірних зобов'язань, зокрема, рішенням Правління НБУ від 18.12.2016 № 498-рш/БТ ПАТ КБ "Приватбанк" був визнаний неплатоспроможним. Указом Президента України від 18.12.2016 № 560 /2016 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18.12.2016 "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки України в економічній сфері та захисту інтересів вкладників, яким запропоновано Кабінету Міністрів України на підставі пропозицій Національного банку України питання щодо капіталізації за участю держави в установленому порядку ПАТ КБ "Приватбанк".

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 18.12.2016 № 2859 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ "Приватбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

18.12.2016 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 961 "Деякі питання забезпечення стабільності фінансової системи" відповідно до якої, зокрема, постановлено: прийняти пропозицію Національного банку щодо участі держави в особі Міністерства фінансів у виведенні з ринку ПАТ КБ "Приватбанк" у спосіб, визначений пунктом 5 частини другої статті 39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; установити, що держава в особі Міністерства фінансів придбає акції ПАТ КБ "Приватбанк" у повному обсязі за одну гривню.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, скаржник зазначає, що

1) в момент укладення іпотечного договору Компанія ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА виходила з того, що така зміна обставин не настане, оскільки націоналізація відбулася більше ніж через 1,5 роки після укладення договору та підстав для неї не існувало на день укладення договору;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які Компанія ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА не могла усунути після виникнення, оскільки зміна власника боржника відбувалась без погодженн та без участі іпотекодавця;

3) виконання іпотечного договору призводить до порушення співвідношення майнових інтересів сторін і фактично позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору;

4) із змісту іпотечного договору, а також звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик суттєвої зміни обставин, які вплинули на майнові інтереси сторін, має нести іпотекодавець.

Колегія суддів зауважує, що "істотна зміна обставин" є оціночною категорією, законодавець у п. 2 ч. 1 ст. 652 ЦК дає визначення цього поняття, зауважуючи на тому, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Тобто, зміна власника юридичної особи, сама по собі, не може бути істотною обставиною, якщо це не було обумовлено умовами договору. В даному випадку, позивач поручився перед відповідачем своїм майном за виконання зобов'язань за кредитним договором саме ПАТ "Приватбанк", без будь-яких зауважень щодо складу його акціонерів. Отже, виходячи з умов іпотечного договору, зміна складу акціонерів до зміни будь-яких прав та обов'язків, що їх сторони брали на себе, укладаючи іпотечний договір, не призвела.

Крім того, умовами іпотечного договору передбачено лише обов'язок іпотекодавця перед іпотекодержателем, і в договорі не зазначено на що саме розраховував поручитель, укладаючи договір майнової поруки по зобов'язаннях боржника за кредитним договором.

У постанові від 07.07.2018 у справі № 910/15504/17 Верховний Суд зазначив, що у даному випадку сам по собі факт зміни корпоративних прав боржника за кредитним договором, наслідком чого стало об'єднання в одній особі власників боржника і кредитора, не може бути підставою для висновку про істотність зміни обставин у правовідносинах між кредитором і майновим поручителем (іпотекодавцем, заставодавцем), адже зміна складу акціонерів третьої особи не призвела до зміни прав і обов'язків сторін за спірним іпотечним договором.

При цьому не заслуговує на увагу посилання позивача в якості однієї з умов для застосування до спірних правовідносин приписів ст. 652 ЦК України (в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане) на відсутність на час укладення спірного іпотечного договору законодавчого механізму викупу державою акцій неплатоспроможного банку, оскільки чинне на момент укладення спірного договору законодавство, зокрема ст. 6, 7 Закону України "Про акціонерні товариства", передбачало можливість відчуження акцій акціонерного товариства, у тому числі викупу 100% акцій однією особою, зокрема державою. Приписи ж ст. 41-1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" лише встановлюють один із особливих механізмів придбання інвестором (зокрема державою) акцій неплатоспроможного банку, проте відсутність такої законодавчої норми станом на момент укладення спірного договору іпотеки не означає принципової відсутності у законодавстві можливості одноосібного викупу акцій товариства у тому числі і державою, як повноцінним учасником цивільних правовідносин з повним обсягом цивільної дієздатності.

Зважаючи на відсутність відповідної законодавчої заборони та укладення іпотечного договору для забезпечення зобов'язань за кредитним договором, за яким третій особі надавався кредит, та виходячи із встановлених обставин укладення іпотечного договору, у сторін не було об'єктивних підстав виходити саме з того, що зміна власника третьої особи у будь-якому випадку не настане.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Отже, як правильно зазначив місцевий господарський суд, не може вважатись істотною зміною обставин, в даному випадку, невиконання зобов'язань позичальником за кредитним договором (ризик такого невиконання), оскільки із суті договору іпотеки та законодавства, яким регулюються правовідносини іпотеки, ризик невиконання основного зобов'язання покладається саме на іпотекодавця незалежно від причин такого невиконання. Позивач, укладаючи іпотечний договір, шляхом вільного волевиявлення прийняв на себе ризик невиконання позичальником умов кредитного договору та передав Національному банку України в іпотеку відповідне майно саме з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань перед іпотекодержателем, що виникають з кредитного договору. Зміна власника позичальника за кредитним договором, в даному випадку, не впливає безпосередньо на позивача та на його можливість виконувати умови іпотечного договору, а відтак і не може вважатись істотною зміною обставин для сторін даного іпотечного договору в розумінні ст. 652 ЦК України.

Таким чином, судом не встановлено, а позивачем не доведено суду, наявності обставин підтверджуючих порушення співвідношення майнових інтересів сторін спірного іпотечного договору внаслідок переходу позичальника до державної власності та не встановлено обставин на підтвердження того, що у зв'язку зі зміною власника позичальника за кредитним договором виконання спірного договору іпотеки сторонами позбавить позивача того, на що він розраховував при укладанні оспорюваного договору, а зі змісту іпотечного договору випливає лише обов'язок іпотекодавця за рахунок переданого у іпотеку майна виконати зобов'язання боржника незалежно він причин неплатоспроможності.

Скаржник також посилається на умисне, на його думку, порушення кредитором (іпотекодержателем) умов кредитного договору, виконання якого є забезпеченим, а саме відмову Національного банку України у прийнятті від ПАТ КБ "Приватбанк" належного, за твердженням скаржника, виконання зобов'язання за кредитним договором. Що, як вважає скаржник, є підставою для розірвання іпотечного договору у зв'язку з істотним порушенням даного договору з боку Національного банку України.

Згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Вищезазначені положення дають підстави для висновку, що договір може бути розірвано лише в тому випадку, якщо інша сторона договору порушила умови саме цього договору.

Отже посилання позивачем на порушення Національним банком України умов кредитного договору не може бути підставою для розірвання іпотечного договору за ч. 2 ст. 651 ЦК України, який хоч і укладений для забезпечення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, але містить відмінні від нього умови, порушення яких позивачем не доведено.

Позивачем також не доведено і інших обставин, які свідчать про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 651 ЦК України, зокрема невиконання або неналежне виконання відповідачем забезпечувального зобов'язання за іпотечним договором, порушення своїх обов'язків іпотекодержателя тощо. Тобто судом на підставі наданих учасниками справи доказів не встановлено обставин порушення відповідачем іпотечного договору в розумінні статті 610 ЦК України.

Зважаючи на не встановлення судом конкретних обставин вчинення іпотекодержателем та боржником узгоджених неправомірних дій у порушення закріплених у ст. 13, 14 ЦК України принципів реалізації особою наданих їй прав та набутих обов'язків щодо іпотекодавця, зокрема реального вчинення боржником юридично значущих дій з належного виконання зобов'язань за кредитним договором та неприйняття кредитором такого виконання, наведене твердження ґрунтується лише на припущеннях про втрату кредитором фактичного інтересу у виконанні саме боржником взятих на себе за кредитним договором зобов'язань у зв'язку з можливістю здійснення погашення такої заборгованості за рахунок іпотечного майна іншої особи - Компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА.

У постанові від 07.07.2018 у справі № 910/15504/17 Верховний Суд вказав на слушність аргументів відповідача про наявність у нього саме права, а не обов'язку здійснювати списання коштів з рахунків третьої особи. Відсутність реалізації відповідачем зазначеного права, не зважаючи на наявність правових підстав та можливості для списання коштів, не свідчить про порушення ним своїх зобов'язань як за кредитним договором, так і за іпотечним договором.

При цьому Верховний Суд врахував положення ст. 42, 44 ГК України щодо здійснення підприємництва суб'єктами господарювання на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику, до яких можна віднести сподівання позивача при укладенні іпотечного договору на те, що у майбутньому не настануть відповідні несприятливі для нього наслідки, зокрема, у зв'язку з невиконанням зобов'язання боржником (через недобросовісність, зміну власників боржника чи з інших причин). На думку Верховного Суду, відповідно до положень наведених норм Господарського кодексу України, а також суті забезпечувального зобов'язання зазначені ризики покладаються саме на особу, яка надала забезпечення.

У зв'язку з викладеним Верховний Суд завважив про хибність посилання позивача на загрозу внаслідок узгоджених дій відповідача та третьої особи порушення закріпленого ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод права позивача на мирне володіння своїм майном та відсутність розумного балансу між інтересами держави та відповідними правами приватної особи. Укладаючи іпотечний договір, позивач шляхом вільного волевиявлення свідомо прийняв на себе ризик невиконання третьою особою умов кредитного договору та передав відповідачу в іпотеку своє майно з метою забезпечення виконання зобов'язань третьої особи. Тобто позивач добровільно обмежив своє право власності на предмет іпотеки у встановлений чинним законодавством спосіб, у зв'язку з чим відсутні підстави для висновку про свавільне втручання держави в мирне володіння позивачем своїм майном, а відтак і порушення зазначених положень Конституції України та Першого протоколу до Конвенції.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень статей 651, 652 ЦК України до подібних правовідносин наведена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/17686/17, від 03.07.2018 у справі № 910/15475/17, від 03.07.2018 у справі № 910/15408/17.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Компанії ПЕННІЛЕЙН КОМЕРСІО ІНТЕРНАСІОНАЛ ЛДА до Національного банку України на рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2017 у справі № 910/15205/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2017 у справі № 910/15205/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/15205/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді В.В. Сулім

М.Г. Чорногуз