РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.11.2018Справа № 910/12493/18

Господарський суд міста Києва у складі: судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/12493/18

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах»
доПриватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»
простягнення 17 958,90 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення 17 958,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №КІН0CPS-154S3FN від 28.05.2015 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2018 відкрито провадження у справі та, оскільки справа малозначна і було відсутнє клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.

12.10.2018 до відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує, вказуючи на те, що позивачем оплата вартості відновлювального ремонту здійснена без урахування коефіцієнту фізичного зносу, що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт №2810/2 ТОВ «Автосервіс «Восток», тоді як коефіцієнт зносу замінених складових згідно Звіту №1662951/09/17 про оцінку колісного транспортного засобу та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів становить 0,70, що дорівнює 16732,82 грн.

09.11.2018 до відділу діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою позивач зазначає, що в Звіті №1662951/09/17 про оцінку колісного транспортного засобу коефіцієнт фізичного зносу було враховано, відтак, відповідач, застосовуючи вказаний коефіцієнт до даних, що містяться в акті прийому-передачі виконаних робіт, застосував його двічі.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.05.2015 між позивачем, як страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №KIH0CPS-154S3FN, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2017 року випуску. Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, дорожньо-транспортна пригода та вигодонабувачем є страхувальник.

05.09.2017 о 16 год. 20 хв. у місті Києві по Кільцевій дорозі (навпроти будинку №14) відбулась дорожньо - транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля марки «MAN 14.284 MLL», реєстраційний номер НОМЕР_3, а саме: ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «MAN 14.284 MLL», реєстраційний номер НОМЕР_3, не відреагував на зміну дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, у результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, у зв'язку з чим транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 02.10.2017 у справі №759/13909/17 встановлено порушення ОСОБА_1 вимог п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, у зв'язку з чим його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

05.09.2017 страхувальник звернувся до позивача із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором №KIH0CPS-154S3FN від 28.05.2015 на рахунок СТО.

Відповідно до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу №1662951/09/17 від 15.09.2017, складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №365/16 від 11.05.2016), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу, з врахуванням фізичного зносу, автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 34691,72 грн.

Згідно рахунку, виставленого СТО «Восток» №ОЛ 0002810/2 від 15.09.2017 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 34691,72 грн.

21.09.2017 позивачем був складений та підписаний страховий акт №Э.ENSTRAX/3-10331900, згідно з якими пошкодження транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в загальній сумі 34691,72 грн. згідно Звіту про оцінку колісного транспортного засобу №1662951/09/17 від 15.09.2017 та рахунку СТО.

На підставі складеного страхового акту, позивач, виконуючи свої зобов'язання за договором добровільного страхування наземного транспорту №KIH0CPS-154S3FN від 28.05.2015, перерахував на рахунок СТО суму страхового відшкодування в розмірі 32806,61 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №1029075 від 22.09.2017 та на суму 1885,11 грн. проведено залік в рахунок оплати страхового платежу.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Отже, з огляду на положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» підставою для набуття позивачем права вимоги щодо виплати страхового відшкодування (в порядку заміни кредитора в зобов'язанні) є факт фактичної виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. Таким чином до позивача перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб марки «MAN 14.284 MLL», реєстраційний номер НОМЕР_3, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди власнику автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_1 та знаходився під його керуванням.

Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_1 встановлена в судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «MAN 14.284 MLL», реєстраційний номер НОМЕР_3 відшкодовується ОСОБА_1, як власником цього транспортного засобу.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, оформленого полісом НОМЕР_4 з Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС», предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «MAN 14.284 MLL», реєстраційний номер НОМЕР_3, який був діючим на момент ДТП - 05.09.2017.

Позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування збитків в порядку регресу №15-05/02-05 від 15.05.2018 щодо спірного страхового випадку, у якій вимагав перерахувати суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 34691,72 грн.

Відповідачем здійснено перерахування позивачеві частково в сумі 16732,82 грн. з призначенням платежу: страхове відшкодування згідно договору №АК/4881891 від 23.09.2016, оплата регресу згідно з СА №Э.ENSTRAX/3-10331900, що підтверджується платіжним дорученням №82546 від 22.06.2018 та в листі №5563 від 08.06.2018 повідомив, що оплату здійснено за вирахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас, як передбачено частиною третьою статті 985 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

При цьому, за приписами п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Враховуючи наведене, у справі, що розглядається, у відповідача, у зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП), виник обов'язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (100000,00 грн.) і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 02.05.2018 у справі №910/6094/17, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17 та від14.05.2018 у справі №910/5092/17, від 01.06.2018 у справі №910/20199/17, від 01.02.2018 у справі №910/22886/16 та від 02.10.2018 у справі №910/171/17.

Порядок оцінки шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу, визначено методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду Державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092 (в редакції наказу від 24.07.2009 №1335/5/1159).

Пунктами 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, встановлено, що значення Е приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Винятком, стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Згідно зі Звітом №116931/01/17 про оцінку колісного транспортного засобу №1662951/09/17 від 15.09.2017, складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_3, вартість відновлювального ремонту Колісного транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 92781,54 грн., вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, становить 34691,72 грн.; коефіцієнт фізичного зносу вказаного автомобіля складає 0,7.

Тобто, у вказаному вище Звіті, зазначено загальну вартість відновлювального ремонту у розмірі 92781,54 грн. та вартість відновлювального ремонту, з урахування коефіцієнта фізичного зносу, у розмірі 34691,72 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що до суми страхового відшкодування у розмірі 34691,72 грн. вже застосовано коефіцієнт фізичного зносу і сплата страхового відшкодування позивачем здійснена згідно Звіту та рахунку СТО, виходячи з суми вартості відновлювального ремонту, з урахування коефіцієнта фізичного зносу, що спростовує доводи відповідача про здійснення виплати без урахування коефіцієнта фізичного зносу.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, визначені полісом серії №АК/4881891 розміри лімітів відповідальності та франшизи (0), суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 34691,72 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, після отримання від позивача претензії про сплату страхового відшкодування, здійснив оплату на суму 16732,82 грн., про що свідчить платіжне доручення №82546 від 22.06.2018 і визнається сторонами.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст.76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення суми, а доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, спростовуються вище встановленими обставинами.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення 17958,90 грн. підлягають задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення 17 958,90 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03062, м. Київ, пр-т. Перемоги, 65; ідентифікаційний код 30115243) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (49100, м. Дніпро, узвіз Кодацький, 2; ідентифікаційний код 33248430) суму страхового відшкодування у розмірі 17958 (сімнадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 90 коп. та судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано - 21.11.2018.

Суддя Т.В. Васильченко