ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2018 р. Справа №921/111/18

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді - Плотніцького Б.Д.

суддів Кордюк Г.Т.

ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання: Михайлишин С.В.

та представників учасників судового процесу

від позивача (апелянта): ОСОБА_2;

від відповідача: не зявились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вих. №14/4-994 від 30.07.2018 (вх. ЗАГС №01-05/274/18 від 17.10.2018),

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.07.2018, суддя Чопко Ю.О., (повний текст рішення складено 20.07.2018),

у справі № 921/111/18,

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ,

до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Тернопільміськгаз, м.Тернопіль,

про стягнення 7 870 494, 82 грн., ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У березні 2018 року Приватне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом про стягнення з рахунку ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" 7 870 494 грн 82 коп, із яких: 2 171 810,67 грн - пеня, 951 834,16 грн 3% річних, 4 746 849,99 грн - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 16.07.2018 позовні вимоги задоволено частково. Зменшено розмір стягуваної пені до 1 085 905 грн. 33 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 085 905 грн 33 коп пені, 951 834 грн 16 коп. 3% річних, 4 746 849 грн 99 коп інфляційних нарахувань та 118 057 грн 42 коп у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції в частині зменшення розміру нарахованої до стягнення пені на 50%, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, зокрема, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував аргументів, доводів та інтересів Позивача, а також не зазначив мотивів такого неврахування. Крім того, скаржник вказує, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобовязанням за договором купівлі-продажу природного газу.

Таким чином, скаржник просить суд скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.07.2018 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Відповідача 1 085 905 грн 33 коп пені та прийняти в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Заперечення інших учасників справи

Приватне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" відзиву на апеляційну скаргу не подало.

Стислий виклад встановлених судом та неоспорених обставин, і визначених відповідно до них правовідносин

04.01.2013 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (Продавець) та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" (Покупець) було укладено Договір №13-343-ВТВ на купівлю-продаж природного газу, відповідно до п.1.1. якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця у 2013 році природний газ, а Покупець - прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Додатковими угодами №1 від 04.04.2013р., №2 від 10.07.2013р., №3 від 08.08.2013р., №4 від 31.12.2013р., №5 від 28.04.2014р., №6 від 15.05.2014р., №7 від 10.06.2014р., №8 від 05.09.2014р., №9 від 10.11.2014р., №10 від 08.12.2014р., №11 від 22.12.2014р., №12 від 05.02.2015р., №13 від 10.03.2015р., №14 від 03.04.2015р., №15 від 12.05.2015р., №16 від 03.06.2015р., №17 від 10.07.2015р., №18 від 12.10.2015р., №19 від 28.10.2015р., №20 від 10.11.2015р., №21 від 25.11.2015р. вносились зміни до Договору, зокрема, в частині ціни, обсягів постачання та продовження строку дії Договору.

На виконання умов Договору №13-343-ВТВ від 04.01.2013р., в період з січня 2013 по грудень 2015 Позивач поставляв, а Відповідач приймав природний газ, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу. Всього у вказаний період Відповідачу поставлено природного газу на загальну суму 129 977 576,35 грн. Вказана обставина сторонами не заперечується.

Згідно з п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. Договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

У зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань за Договором купівлі-продажу природного газу №13-343-ВТВ від 04.01.2013 Позивач звернувся з позовом про стягнення пені в розмірі 2 171 810,67 грн, нарахованої на підставі п. 7.2 Договору. Окрім того, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з Відповідача 3% річних в розмірі 951 834,16 грн та 4 746 849,99 грн інфляційних нарахувань.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про часткове задоволення вимог Позивача про стягнення з Відповідача 1 085 905 грн 33 коп, що становить 50% заявленого до стягнення сукупного розміру неустойки, з огляду на наступне.

Норми права, якими керується суд апеляційної інстанції

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обовязків (господарських зобовязань).

За змістом ст. 193 ГК України та 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ч.1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В силу приписів ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Ст. 209 ЦК України встановлено, що особа, яка не виконала зобовязання або виконала його неналежним чином несе майнову відповідальність на умовах, передбачених законом або договором.

Згідно ст. ст. 546-551 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч.2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За змістом ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Позиція суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано Відповідачем, що Позивач виконав свій обов'язок щодо передачі у власність Відповідача згідно Договору №13-343-ВТВ від 04.01.2013 природного газу в повному обсязі. Натомість Відповідач свої зобов'язання з оплати вартості отриманого газу виконував з порушенням встановленого Договором строку.

На підставі ст. 625 ЦК України Позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних за період з 18.03.2016 по 12.02.2018 в загальній сумі 951 834,16 грн та 4 746 849,99 грн інфляційних нарахувань за період з 01.02.2018 по 28.02.2018.

Місцевим господарським судом стягнуто вказані суми на рахунок Позивача.

Рішення суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних Відповідачем в апеляційному порядку не оскаржується.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що факт порушення встановленого умовами договору строку виконання грошового зобовязання з боку Відповідача є встановленим, останнім не заперечується, відповідно і вимога Позивача про стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та пені є обґрунтованою.

Водночас, суд апеляційної інстанції також враховує те, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду від 31 січня 2018 у справі № 915/14/17).

А розмір нарахованої пені - є фінансовою санкцією, спрямованою на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засобом безпідставного збагачення (постанова Верховного суду №911/3165/16 від 25.01.2018).

Висновки суду апеляційної інстанції

Згідно з приписами ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

У даному випадку суд апеляційної інстанції вважає, що стягнення з Відповідача заявленої до стягнення неустойки у розмірі 2 171 810,67 грн не відповідає дійсному правовому визначенню неустойки, яка має бути стимулом боржника виконувати основне зобовязання, оскільки є, у сукупності з нарахованими 3% річних та інфляційними втратами, несправедливо непомірним тягарем та фактично джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, що не відповідає вимогам справедливості, добросовісності та розумності.

Враховуючи надане законом право суду на зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, враховуючи інтереси обох сторін, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про зменшення розміру стягуваної неустойки до 50%, що становить 1 085 905 грн 33 коп.

За таких обставин, апеляційна скарга ПАТ НАК "Нафтогаз України" не підлягає задоволенню.

Судові витрати

Судові витрати за подання апеляційної скарги, в порядку вимог ст. 129 ГПК України, покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 240, 269, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Тернопільської області від 16.07.2018 у справі № 921/111/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя Б.Д. Плотніцький

Судді Г.Т. Кордюк

ОСОБА_1