ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року Справа № 918/346/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В. , суддя Огороднік К.М.

секретар судового засідання Величко К.Я.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Мінераліз" на рішення Господарського суду Рівненської області від 13 серпня 2018 року у справі № 918/346/18 (суддя Бережнюк В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросоюз"

до Приватного підприємства "Мінераліз"

про стягнення заборгованості в сумі 1 075 479, 87 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 13 серпня 2018 року у справі №918/346/18 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросоюз" до Приватного підприємства "Мінераліз" про стягнення заборгованості в сумі 1 075 479, 87 грн. задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Приватного підприємства "Мінераліз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросоюз" 962 640,00 грн. коштів, отриманих в якості передоплати за мінеральні добрива, 48 132,00 грн. штрафу, 15 161,58 грн. витрат по сплаті судового збору. В решті позовних вимох відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Приватне підприємство "Мінераліз" звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Рівненської області скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Враховуючи, що ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.09.2018 у справі №918/346/18 було відкрито провадження за зазначеною апеляційною скаргою і призначено її розгляд, та у зв’язку з ліквідацією Рівненського апеляційного господарського суду і утворенням з 05 жовтня 2018 року Північно-західного апеляційного господарського суду, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17 жовтня 2018 року у справі №918/346/18 прийнято апеляційну скаргу Приватного підприємства "Мінераліз" на рішення Господарського суду Рівненської області від 13 серпня 2018 року у справі № 918/346/18 до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В., суддя Огороднік К.М.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників ПАТ сторін, оскільки останні були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, ухвалою апеляційного суду від 17 жовтня 2018 року явка представників сторін обов'язковою не визнавалась.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25 жовтня 2017 року між Приватним підприємством "Мінераліз" (постачальник/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросоюз" (покупець/позивач) укладено договір поставки мінеральних добрив №623 (далі – договір, а.с. 7-9), відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого постачальник зобов'язувався поставити та передати у власність покупця, а покупець, в свою чергу, прийняти мінеральні добрива (агрохімікати), в подальшому товар, та оплатити його на умовах цього договору. Ціна, кількість, асортимент, терміни і пункти поставки товару обумовлюються в специфікаціях до цього договору, які погоджуються сторонами попередньо, додаються до цього договору та є його невід'ємною частиною.

За умовами п.4.1 договору попередня оплата в розмірі 100% вартості партії товару, зазначеної у специфікації, має бути перерахована постачальнику протягом строку, вказаного в рахунку-фактурі та специфікаціях до даного договору.

Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п.4.2 договору).

Відповідно до п.7.4 договору, за прострочення строків поставки товару постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 5% вартості не поставленого товару.

За пунктом 10 договору останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання сторонами.

Договір підписаний уповноваженими особами позивача та відповідача та скріплений печатками сторін.

Також 03 листопада 2017 року між сторонами договору була підписана Специфікація №3 від 03.11.2017 до даного договору (а.с.10).

Згідно Специфікації постачальник зобов'язувався поставити, а покупець в свою чергу -прийняти і оплатити Карбамід (біг-бег) у кількості 100.800 тон. Загальна сума за даною Специфікацією складає 962 640,00 грн. Поставка товару здійснюється протягом 30 днів з моменту зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Як встановлено судами обох інстанцій, відповідачем на виконання умов договору та Специфікації виставлено позивачу рахунок на оплату №1471 від 03.11.2017 на загальну суму 962 640,00 грн. (а.с. 11).

У свою чергу, позивач на підставі платіжного доручення №2125 від 03.11.2017 сплатив обумовлену договором та Специфікацією вартість мінеральних добрив в сумі 962 640,00 грн (а.с. 12).

Натомість, відповідач в порушення умов договору та взятих на себе зобов'язань поставку товару в строки, передбачені Специфікацією, не здійснив.

08 травня 2018 року ТОВ "Агросоюз" звернувся до ПП "Мінераліз" із листом-вимогою №108, в якому вказав на невиконання останнім своїх зобов'язань по договору відносно поставки добрив, та заявив вимогу щодо повернення коштів 962 640,00 грн, що сплачені у якості попередньої оплати за товар, а також сплатити штраф у сумі 48 132,00 грн (5% від суми непоставленого товару) (а.с. 13).

ПП "Мінераліз", в свою чергу, у відповіді від 16.05.2018 на вимогу пояснив, що причиною непоставки міндобрив є форс-мажорні обставини, які не залежать від нього (а.с. 14). Також вказав, що відповідач не відмовляється від своїх зобов'язань та зобов'язується їх виконати найближчим часом.

Оскільки, ПП "Мінераліз" не виконав умови договору щодо поставки добрива в строки, передбачені Специфікацією, а вимогу щодо повернення попередньої оплати в розмірі 962 640,00 грн. не здійснив, ТОВ "Агросоюз" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з ПП "Мінераліз" 962 640,00 грн попередньої оплати, штрафу в сумі 48 132,00 грн, а також інфляційних втрат у розмірі 51 019,92 грн та 3% річних в розмірі 13 687,95 грн.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму ( частина 1 статті 712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 цієї ж статті).

Згідно положень статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, існує заборгованість відповідача перед позивачем, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача попередньої оплати в сумі 962 640,00 грн обгрунтовані, законні та, відповідно, правомірно задоволені судом першої інстанції на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 712, 693 ЦК України.

Пунктом п.7.4 договору сторони погодили, що за прострочення строків поставки товару постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 5% вартості не поставленого товару.

Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору та зважаючи, що п.7.4 договору передбачена майнова відповідальність, суд першої інстанції правомірно присудив до стягнення з відповідача штраф в розмірі 48 132,00 грн.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення судом заявленого до стягнення позивачем штрафу у розмірі 5% від вартості непоставленого товару.

При цьому, суд першої інстанції при вирішенні клопотання про зменшення розміру штрафу, перевірив всі доводи сторін і врахував всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Зокрема, місцевим господарським судом вірно взято до уваги те, що на момент звернення позивача з позовом до суду відповідач свої зобов'язання по поставці товару так і не виконав, також на вимогу позивача не здійснив повернення попередньої оплати. Крім того, відповідач не надав суду доказів вжиття ним усіх заходів, необхідних для належного виконання свого зобов’язання по поставці товару, та не обгрунтував обставин того, що його зволікання по поставці добрив є наслідком дії непереборної сили. Крім того, не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Також позивачем, посилаючись на ст.625 Цивільного кодексу України, нараховано відповідачу інфляційні втрати у розмірі 51 019,92 грн та 3% річних у сумі 13 687,95 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, даною нормою передбачено можливість стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення саме грошового зобов'язання.

З аналізу умов укладеного між сторонами договору поставки мінеральних добрив №623 від 25.10.2017 вбачається, що грошові зобов'язання у даному випадку передбачені лише зі сторони ТзОВ "Агросоюз", а саме: здійснення оплати за придбаний товар у ПП "Мінераліз". Натомість, останній за умовами договору має обов'язки щодо поставки товару, разом з тим у нього відсутні будь-які грошові зобов'язання на користь ТзОВ "Агросоюз".

Стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплачених коштів у якості попередньої оплати за непоставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст. 625 ЦК України.

Попередня оплата - це спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Відповіно до п.5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 51 019,92 грн та 3% річних в сумі 13 687,95 грн, оскільки стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором у розмірі 962 640,00 грн є поверненням суми авансу, а не грошовим зобов’язанням, на який можуть нараховуватися лише проценти, передбачені статтею 536 ЦК України.

При цьому, посилання скаржника на те, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту, так як у прохальній частині позовної заяви позивач вказав, що 962 640,00 грн є боргом, а не попередньою оплатою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у тексті позовної заяви, поясненнях на відзив та у відзиві на апеляційну скаргу позивач висловлює позицію про стягнення з відповідача саме коштів, які останньому перераховані у якості попередньої оплати за мінеральні добрива. Більше того, помилкова вказівка про те, що заявлена до стягнення сума є боргом, не дає підстави суду вважати, що позивач обрав не вірний спосіб захисту, та відповідно - не звільняє відповідача від обов'язку повернути отриману попередню оплату у розмірі 962 640,00 грн на вимогу позивача.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Мінераліз" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 13 серпня 2018 року у справі №918/346/18 залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

3. Справу №918/346/18 повернути господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "22" листопада 2018 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Огороднік К.М.