ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2018 р. Справа №907/113/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Дубник О.П.

Зварич О.В.

при секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 б/н від 04.09.2018

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2018 (суддя Васьковський О.В., повний текст складено 23.08.2018)

у справі № 907/113/18

за позовом ОСОБА_2, м. Ужгород

до відповідача 1 ОСОБА_2, м. Будапешт

до відповідача 2 ОСОБА_3, м. Ужгород

за участю третьої особи-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватного акціонерного товариства «Ужгородський завод Електродвигун», м.Ужгород,

за участю третьої особи-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів товариства з обмеженою відповідальністю «Гал ЛТД», м. Ужгород

за участю третьої особи-3 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів товариства з обмеженою відповідальністю «Матяш і Матяш», м.Ужгород

про визнання недійсним договору дарування цінних паперів від 29.12.2009 №2851, договору про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Гал ЛТД» від 29.12.2009 №2846, договору про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Матяш і Матяш» від 29.12.2009 №2847 та витребування з володіння майна на загальну вартість 281082,34 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_4 - ордер серії ЗР № 49103 від 17.04.2018 року;

від відповідача-1: ОСОБА_5 - довіреність № 623 від 13.04.2018 року;

від відповідача-2: ОСОБА_5 - довіреність № 622 від 13.04.2018 року;

від третьої особи-1 з боку відповідача: ОСОБА_5 - довіреність б/н від 26.11.2018 року;

від третьої особи-2 з боку відповідача: ОСОБА_5 - довіреність б/н від 26.11.2018 року;

від третьої особи-3 з боку відповідача: ОСОБА_5 - довіреність б/н від 26.11.2018 року

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсними: договору дарування цінних паперів від 29.12.2009 року №2851, договору про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі ТзОВ «ГАЛ ЛТД» від 29.12.2009 року №2846, договору про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі ТзОВ «Матяш і Матяш» від 29.12.2009 року №2847 та витребування з володіння майна на загальну вартість 281082,34 грн.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2018 у справі № 907/113/18 в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу б/н від 04.09.2018, в якій просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2018 скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права. А саме скаржник зазначає, що під впливом примусу та насильства були укладені спірні договори дарування. Апелянт стверджує, що до нього застосовувався психологічний тиск та залякування з боку слідчого та відповідача (ОСОБА_2), які припинилися після того, як він подарував все належне йому майно на користь ОСОБА_2, що підтверджується вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 вересня 2016 року.

Відповідачами та третіми особами не було подано до суду відзивів на апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 грудня 2009 року між позивачем та відповідачем 1 (ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є батьком позивача) були укладені правочини щодо передачі корпоративних прав позивача, а саме:

- договір дарування цінних паперів, згідно п.1 якого дарувальник (позивач) зобов'язався безоплатно передати у власність, а обдаровуваний (відповідач 1) - прийняти у власність (дар) належне дарувальнику (позивачу) на праві особистої приватної власності майно - акції ВАТ «Ужгородський завод Електродвигун» в кількості 19608234 штуки, (кількість акцій, що випущено ВАТ «Ужгородський завод Електродвигун»- 19608234 штук, номінальною вартістю 196082,34 гривень, вид акцій -прості іменні). Згідно п.8 договору дарування цінних паперів до обдаровуваного з моменту набуття права власності на акції одночасно» переходять всі права та обов'язки, які належали дарувальнику в межах наданих цими акціями товариства.

- договір про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі ТзОВ «Гал Лтд», згідно п.1 якого дарувальник (позивач) безоплатно передав обдаровуваному (відповідачу 1), а обдаровуваний (відповідач 1) прийняв у власність частку в статутному капіталі ТзОВ «ГАЛ ЛТД», що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Краснодонців,1, що становить 100% загального розміру статутного капіталу Товариства. Сторони оцінили цей дар у 52500,00 грн. Пунктом 7 договору визначено, що право власності на відчужувану частку в статутному капіталі переходу обдаровуваного з моменту прийняття дарунку. У пункті 6 договору сторонами підтверджено, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їхнім інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їхній внутрішній волі, умови договору зрозумілі, і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому; зміст статей 229, 230, 231, 233, 234, Цивільного кодексу України нотаріусом роз'яснено.

- договір про передачу шляхом дарування частки в статутному капіталі ТзОВ «Матяш і Матяш», п.1 якого дарувальник (позивач) безоплатно передав обдаровуваному (відповідачу 1), а обдаровуваний (відповідач 1) прийняв у власність частку в статутному капіталі ТзОВ «Матяш і Матяш», що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Краснодонців,1, що становить 51% загального розміру статутного капіталу Товариства. Сторони оцінили цей дар у 32500,00 грн. Пунктом 7 договору визначено, що право власності на відчужувану частку в статутному капіталі переходу обдаровуваного з моменту прийняття дарунку. У пункті 6 договору сторонами підтверджено, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їхнім інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їхній внутрішній волі, умови договору зрозумілі, і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому; зміст статей 229, 230, 231, 233, 234, Цивільного кодексу України нотаріусом роз'яснено.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що всі наведені договори дарування були укладені ним під психічним тиском, з боку відповідача 1 та інших осіб.

Позивач зазначає, що обставини наявності психічного тиску та примусу підтверджуються наявністю кримінальної справи, порушеної 29.11.2009 за заявою відповідача 1 за обвинуваченням ОСОБА_2 (позивача) у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України. Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 20 вересня 2016 року винесено вирок в даній справі, яким позивача було визнано невинуватим та виправдано за всіма статтями обвинувачення, який залишено без змін та набув законної сили відповідно до ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 08 грудня 2017 року. Позивач стверджує, що судом у вироку зафіксовані свідчення ОСОБА_2 ОСОБА_6 і ОСОБА_7, про психологічний тиском слідчого та відповідача 1, які погрожували їм затриманням та змушував переписали все належне їм майно на користь відповідача 1, і тільки після таких дій тиск відносно них припинився. Позивач просить визнати недійсними договори, оскільки вони були вчинені під впливом насильства.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що предметом спірних договорів є передача часток у статутному капіталі ТзОВ «Гал ЛТД», ТзОВ «Матяш і Матяш» та повного пакету акцій акціонерного товариства «Ужгородський завод Електродвигун».

Позивач володіючи корпоративними правами приватного акціонерного товариства «Ужгородський завод Електродвигун», ТзОВ «Гал ЛТД» та ТзОВ «Матяш і Матяш» здійснив розпорядження ними у вигляді їх відчуження на користь відповідача 1, в межах належних йому часток та кількості акцій.

Факт визнання недійсним спірних договорів кореспондується з встановленням факту порушення корпоративних прав позивача та обумовлене доведенням позивачем факту вчинення спірних договорів під впливом психічного тиску чи погроз.

Згідно приписів ч. 1 ст. 167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Пунктом 4 частини першої статті 116 ЦК України передбачено право учасника господарського товариства здійснити відчуження належної йому частки у статутному (складеному) капіталі товариства. Порядок відчуження частки у статутному капіталі залежить від виду господарського товариства.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до частин першої та другої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до ч.1 ст.231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Насильство, у розумінні цієї норми ЦК України, може виражатися у незаконних, але не обов'язково злочинних діях. Такі дії можуть вчинятися як стороною правочину, так і іншою особою. Факт насильства, в тому числі психічного тиску, не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Психічне насильство може виражатися у залякуванні, погрозах вбивством або заподіянням тілесних ушкоджень самій особі чи її близьким тощо. Характерною рисою насильства є його незаконність, а також те, що воно є результатом поведінки винного. Факт насильства для визнання правочину недійсним може встановлюватися не лише в кримінальному, а й у господарському судовому процесі.

Для визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом насильства, не обов'язково, щоб контрагент особисто здійснював насильство, - достатньо, щоб він знав про факт насильства та використав це для примушення особи до вчинення правочину.

Посилання позивача на подані ним (та іншими особами) пояснення під час розгляду кримінальної справи, які відображені у вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2016, про те, що до нього застосовувався психологічний тиск та залякування з боку слідчого та відповідача (ОСОБА_2), які припинилися після того, як він переписав все належне йому майно на користь ОСОБА_2 не є належними доказами, які підтверджують факт насильства для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 75 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так вироком Ужгородського міжрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2016, на який позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_2 визнано невинуватим у пред'явленому обвинуваченні за ч. 1, ч. 3, ст. 358 КК України (в редакції Закону до 01.01.2010) та за ч. 4 ст. 190 КК України та виправдати його за вказаними статтями обвинувачення.

При цьому колегія суддів зазначає, що провадження по кримінальній справі проти позивача тривало до 08.12.2017, про що зазначає і сам позивач. Спірні договори були укладені ще у 2009 році і сам факт наявності кримінальної справи, яка тривала до 2017 року, не є обставиною, яка може слугувати прямим доказом психічного тиску чи примусу на позивача, з яким пов'язується укладення спірних договорів, оскільки такі правочини вже відбулись. А відтак, посилання позивача на наявність кримінальної справи, яка тривала і після укладення спірних договорів не свідчить про те, що такі обставини виникли у прямому зв'язку з укладенням спірних договорів.

Подана позивачем до матеріалів справи копія клопотання від 23.10.15 щодо перевірки за фактом наявності примусу при відчуженні об'єктів нерухомості, автомобіля та корпоративних прав на користь відповідача 1 та постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.15 про часткове задоволення цього клопотання не є належними та допустимими доказами, які б підтверджували застосування відповідачем - 1 до позивача психічного тиску при укладанні спірних договорів. Адже, у матеріалах справи відсутні докази притягнення вказаних осіб до відповідальності у встановленому законом порядку, визнання їх винними у вчиненні вищевказаних діянь.

Судом встановлено, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх доводів та тверджень про застосування психічного тиску до нього при укладанні спірних договорів.

У зв'язку з наведеним суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання недійсними правочинів, з підстав застосування до нього психічного тиску з боку другої сторони та інших осіб, є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Враховуючи те, що вимога позивача про витребування з володіння майна на загальну вартість 281082,34 грн., яке вибуло з його власності за спірними договорами, є похідною від позовних вимог про визнання недійсними правочинів, також, не підлягає до задоволення.

Суд першої інстанції обґрунтовано не розглядав клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності, оскільки з огляду на вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з підстав, викладених в позовній заяві.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2018 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально необґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини та висновку місцевого господарського суду не спростовують.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 б/н від 04.09.2018 відмовити.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2018 у справі № 907/113/18 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за апеляційну скаргу, покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.12.2018.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Дубник О.П

суддя Зварич О.В.