УХВАЛА

м. Київ

21.11.2018Справа № 910/10978/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївгаз Збут" про зупинення провадження

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївгаз Збут" (54000, обл. Миколаївська, м. Миколаїв, вул. 7 Слобідська, будинок 70 В/1; ідентифікаційний код 39589483)

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720)

про визнання недійсним окремої частини договору

Представники сторін:

від позивача: Литвин В.С. - представник

від відповідача: Кисіль Т.В. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївгаз Збут" з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним окремої частини договору, зокрема, пункт 6.1. договору № 16-437-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 року, укладений між Публічним акціонерним товариством Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Миколаївгаз Збут", а саме:

- текст пункту 6.1. договору абзацу 3: "... і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують 5 денний строк".

- текст пункту 6.1. договору абз. 6 повністю: "Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків до закінчення 90 (дев'яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем в якому була здійснена купівлі-продаж природного газу. При цьому, у випадку, якщо покупець надасть продавцеві акт звіряння пізніше 25 числа (включено) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу але до закінчення 90 днів, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, то розрахунок за придбаний покупцем газу, в частині суми зазначеної в такому акті звіряння, буде здійснюватися в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту але з такими особливостями. З дати надання продавцеві покупцем зазначеного вище акту звіряння, припиняється нарахування неустойки, 3 % річних, а також інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акту звіряння продавцеві і до закінчення 90 днів, що відраховуюся з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за придбаний покупцем природний газ в частині, що підлягає оплаті за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20 (Офіційний вісник України, 2005 р. № 2, ст. 88), має бути здійснений до закінчення 90 (дев'яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем в якому була здійснена купівля-продаж природного газу, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк".

- текст пункту 6.1. договору абз. 7 повністю: "Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою, передбаченою Порядком, і після спливу 90-денного строку, передбаченого абзацом третім цього пункту".

- текст пункту 6.1. договору абз. 8 повністю: "Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень відповідно до Порядку не змінює строків та умов розрахунків за цим договором за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів які перевищують цей 5 денний строк".

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про те, що оспорюваний п. 6.1. договору в частині було укладено проти волі позивача та під тиском тяжких обставин, які змусили позивача вчинити правочин, а саме підписати договір на вкрай невигідних умовах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2018 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 26.09.2018.

14.09.2018 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

У підготовчому засіданні 26.09.2018 судом оголошено перерву до 17.10.2018 у порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України.

04.10.2018 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про зупинення провадження та відповідь на відзив.

12.10.2018 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові заперечення відповідача на клопотання про зупинення провадження у справі та заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2018 продовжено строк розгляду справи у підготовчому провадженні на 30 днів за клопотанням сторін та оголошено перерву до 21.11.2018.

У підготовчому засіданні 21.11.2018 суд розглядав клопотання позивача про зупинення провадження у справі.

Представник позивача підтримав дане клопотання та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення клопотання позивача про зупинення провадження у справі.

Подане позивачем клопотання мотивоване тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївгаз збут" під час моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень дізналося, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та скасування з моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 року № 853 "Про внесення змін до пункту 20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу з постачальниками природного газу зі спеціальними обов'язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2018 порушено провадження по справі № 826/9959/18 та призначено розгляд справи на 18.09.2018.

Із клопотання також вбачається, що унормування змісту положень, що регулюють порядок розрахунків є ідентичним в силу того, що договір між Товариством з обмеженою відповідальністю "Миколаївгаз Збут" та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" укладений на підставі примірного договору, який є предметом оскарження в Окружному адміністративному суді міста Києва (справа № 826/9959/18).

Позивач у своєму клопотанні зазначає, що оскільки предметом спору у справі № 910/10978/18 є визнання частково недійсним пункту 6.1. договору купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 № 16-437-Н, зміст якого повністю відображає зміст порядку розрахунків, визначеного в примірному договорі купівлі-продажу природного газу між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та постачальниками природного газу із спеціальними обов'язками і встановлення обставин порушення права Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївгаз Збут" щодо виконання умов договору в частині розрахунків за придбаний газ, що є предметом розгляду справи № 910/10978/18 невід'ємно пов'язані з розглядом порушеного права Товариством з обмеженою відповідальністю "Миколаївгаз Збут", яке полягає в тому, що сторони при укладанні договору не могли передбачити реального настання правових наслідків, які обумовлені оспорюваною постановою Кабінету Міністрів України, що є предметом розгляду по справі № 826/9959/18.

Згідно ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках;користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Так, відповідно до статті 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадках:

1) смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі або третьою особою з самостійними вимогами щодо предмета спору, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво;

2) необхідності призначення або заміни законного представника учасника справи;

3) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції;

4) прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді;

5) об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Таким чином, ст. 227 Господарського процесуального кодексу України передбачений вичерпний перелік підстав для зупинення провадження по справі, який не підлягає розширеному тлумаченню.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі господарський суд повинен у кожному конкретному випадку з'ясовувати: як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Суд вважає за необхідне зазначити, що пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи. Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

При цьому, надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що згідно ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення зазначеної статті повністю узгоджуються з приписами ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Згідно ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30 від 27 вересня 2001 року).

Відтак, предметом даного спору є вимога позивача про визнання частково недійсним пункту 6.1. Договору № 16-437-Н купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016, укладеного з відповідачем, положення якого повністю відображають зміст порядку розрахунків, що визначений Примірним договором купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов'язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій (затверджений постановою Кабінету міністрів України від 13.07.2016 № 444) з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 853.

Разом з тим, як вказує позивач та встановлено судом, у провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває справа № 826/9959/18 про визнання протиправною та скасування з моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 853 "Про внесення змін до пункту 20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов'язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій".

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що дана справа є пов'язаною зі справою № 826/9959/18, яка розглядається Окружним адміністративним судом міста Києва, оскільки, при розгляді справи № 826/9959/18 буде вирішено питання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 853, що має суттєве значення для розгляду даної справи, та у свою чергу рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/9959/18 суттєво впливає на рішення в даній справі.

При цьому, з огляду на те, що спір про визнання протиправною та скасування з моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 853 відноситься до спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, суд не може розглянути дану справу до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 826/9959/18 через обмеженість своєї юрисдикції.

Відтак, розглянувши подане Товариством з обмеженою відповідальністю "Миколаївгаз збут" клопотання, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, та враховуючи імперативних характер приписів ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, а тому вважає за доцільне його задовольнити.

Керуючись ст. 42, п. 5 ч. 1 ст. 227 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Миолаївгаз Збут" про зупинення провадження у справі задовольнити.

2. Зупинити провадження у справі № 910/10978/18 до набрання законної сили судового рішення у справі № 826/9959/18 Окружного адміністративного суду міста Києва.

3. Сторонам повідомити Господарський суд міста Києва про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження в даній справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 23.11.2018.

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.О. Баранов