ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 910/23722/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Пєскова В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Журавльова А.В.,

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Публічного акціонерного товариства Банк "Траст" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 (головуючий суддя Чорногуз М.Г., судді Смірнова Л.Г., Кропивна Л.В.) та рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 (суддя Шкурдова Л.М.) у справі № 910/23722/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Траст"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізі Софт"

про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

1. В грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Банк "Траст" (далі - позивач) звернулось в Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ізі Софт" (далі - відповідач) про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, в якому просить визнати недійсним Договір на створення програмного продукту від 01.07.2016, укладеного між ПАТ "Банк "Траст" та ТОВ "Ізі Софт", застосувати наслідки недійсності договору від 01.07.2016 та стягнути з ТОВ "Ізі Софт" на користь ПАТ "Банк "Траст" 1 500 000 грн.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Договір на створення програмного продукту від 01.07.2016 є фіктивним, оскільки згідно з поясненнями співробітників банку підтвердити реальність наданих банку послуг на суму 1 500 000 грн не вбачається можливим, надані банку послуги за Договором не можуть бути ідентифіковані через відсутність доказів їх ймовірного існування, укладений банком та відповідачем акт прийому-передачі виконаних робіт за Договором не містить інформації щодо відповідності робіт технічному завданню, не містить інформації чи проводилось тестування, що свідчить про те, що роботи не виконувались. Позивач, як на підставу визнання недійсним Договору, також посилається на те, що відповідач є пов'язаною з банком особою.

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі №910/23722/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018, у позові відмовлено.

4. Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факту порушення його прав чи інтересів з боку відповідача укладенням спірного договору, а також того, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) недодержано встановлених ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України вимог.

5. Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.07.2016 між ПАТ банк "Траст", (замовник) та ТОВ "Ізі Софт" (виконавець) укладено Договір на створення програмного продукту, відповідно до п.2.1, 4.3 якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується на власний ризик виконати відповідно до умов цього договору роботу по створенню програмного продукту, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити її; оплаті підлягають тільки ті роботи, що зазначені у черговому акті прийому-передачі виконаних робіт.

6. В Додатку № 1 до Договору сторонами погоджено Технічне завдання на створення програмного продукту до Договору (основні технічні вимоги до ПЗ і розробці окремих програмних модулів і блоків).

7. В Додатку № 2 до Договору сторонами погоджено, що передбачені додатком №1 до договору роботи мають бути виконані у термін з 01.07.2016 по 13.07.2016, вартість робіт складає 1 500 000 грн, яку замовник зобов'язується перерахувати виконавцю протягом 10 банківських днів з моменту підписання відповідного акту прийому-передачі виконаних робіт.

8. 13.07.2016 ПАТ Банк "Траст" та ТОВ "Ізі Софт" підписано Акт прийому-передачі виконаних робіт до Додатку № 2 до Договору на створення програмного продукту від 01.07.2016, згідно з яким замовник прийняв, а виконавець виконав відповідно до умов Договору роботу по створенню програмного продукту по розробці окремих програмних модулів і блоків, модульного програмно-технічного комплексу системи "Клієнт-Банк", спеціалізованого програмно-апаратного операційного програмного забезпечення комп'ютерної системи "Клієнт-Банк"; виконавець передав, а замовник прийняв у виконавця всю інформацію, матеріали, у тому числі витратні, документи та інші відомості, необхідні замовнику для належного функціонування ПЗ, зазначеного у пункті 1 цього Акту; виконавець передав, а замовник прийняв у виконавця ексклюзивні майнові права та ПЗ, що зазначені у пункті 1 цього Акту; вартість робіт за даним Актом становить 1 500 000,00 грн. У вартість робіт включається вартість виключних майнових прав.

9. 04.08.2016 згідно меморіального ордеру №Mbenedik-17741 ПАТ Банк "Траст" сплачено ТОВ "Ізі Софт" 1 500 000 грн за договором від 01.07.2016.

10. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ "Банк "Траст" листом (повідомленням про визнання нікчемним договору про створення програмного продукту від 01.07.2016) від 15.06.2017 №1486 повідомив ТОВ "Ізі Софт", що на підставі положень п. 4 ст. 37, п. 8 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визнано нікчемними договір на створення програмного продукту від 01.07.2016, укладений між ПАТ "Банк "Траст" та ТОВ "Ізі Софт". Вказаний лист обґрунтовано тим, що ТОВ "Ізі Софт" та ПАТ "Банк "Траст" є пов'язаними особами, оскільки ТОВ "Ізі Софт" міститься в офіційно поданому до НБУ переліку осіб, пов'язаних із ПАТ "Банк "Траст", та тим, що вказані роботи виконано за незначний проміжок часу (12 днів), який не узгоджується з значною сумою оплати. Також, у листі (повідомленні) зазначено, що з пояснень співробітників відділу системного адміністрування та технічної підтримки Банку, підтвердити реальність наданих Банку ТОВ "Ізі Софт" послуг не вбачається можливим, а тому на підставі ч. 1 ст. 216 ЦК України запропоновано повернути грошові кошти в сумі 1 500 000 грн, отримані за договором на створення програмного продукту від 01.07.2016.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11. Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)

12. В оскаржуваних рішеннях суди дійшли помилкових висновків щодо вчинення сторонами договору від 01.07.2016 дій на його виконання, залишили поза увагою відсутність доказів як реального виконання договору, так і намірів позивача та відповідача виконувати такий договір.

13. Про фіктивний характер договору, на думку позивача, свідчить цілий ряд фактів, зокрема відповідач не надав банку детального звіту про виконані роботи; відсутні будь - які підтверджуючі документи щодо понесених відповідачем витрат або використаних матеріалів, які б він мав понести за умови дійсного виконання передбачених договором робіт; відсутність можливості обміну інформацією між банком та відповідачем; зазначення в акті приймання виконаних робіт про їх начебто повне виконання за 12 днів. Наведені обставини та подані докази у сукупності, на думку скаржника, свідчать про недійсність договору з підстав, які передбачені спеціальним Законом - п. 8 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI.

14. Суд першої інстанції допустив неповноту дослідження поданих стороною позивача доказів, безпідставно відхиливши усі твердження щодо нікчемного характеру договору та зробив помилкові висновки про відсутність ознак нікчемності із посиланням лише на підписаний між сторонами договору акт приймання наданих послуг.

15. Судом першої інстанції порушено вимоги ч. 1 та ч. 2 ст. 86 ГПК України та положення ч. 5 ст. 236 ГПК України, та, як наслідок, зроблені помилкові висновки про доведеність намірів сторін щодо виконання договору та його виконання. На думку скаржника, зазначені процесуальні порушення не були усунені судом апеляційної інстанції.

16. Через неправильне встановлення фактичних обставин справи, судом помилково не застосовано до спірних правовідносин положення п. 8 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI, ст. 234 Цивільного кодексу України, які підлягали застосуванню.

Позиція учасників справи

17. У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає про необгрунтованість її доводів та наголошує на тому, що спірний договір ним було виконано належним чином, що унеможливлює посилання скаржника на положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Позиція Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

18. Верховний Суд зазначає, що імперативними приписами частини 2 статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Компетенція суду касаційної інстанції відповідно до частини 1 вказаної статті полягає виключно в перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи.

19. Судами встановлено, що відповідно до рішення Правління НБУ від 29.12.2016 р. № 559-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Траст" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 30.12.2016 р. №3085 "Про початок процедури ліквідації ПАТ Банк "Траст" та делегування повноважень ліквідатора банку, згідно з яким запроваджено процедуру ліквідації ПАТ Банк "Траст" з 30.12.2016 по 29.12.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ Банк "Траст" провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Кухареву В.В. строком на два роки з 30.12.2016 до 29.12.2018 включно.

20. У витязі із Акту перевірки від 13.06.2017, проведеної на виконання наказів Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ "Банк "Траст" Кухарева В.В. №31 від 07.12.2016 р., №69-ЛТ від 06.02.2017 та відповідно до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зазначено про виявлення ознак нікчемності у низці правочинів (в т.ч. договорів), що були здійснені між банком та юридичними особами - клієнтами банку, що перелічені нижче, та рекомендовано запропонувати Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб визнати нікчемним, в т.ч. договір на створення програмного продукту від 01.07.2016, укладений між ПАТ Банк "Траст" та ТОВ "Ізі Софт" на підставі п. 8 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

21. Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк "Траст" від 15.06.2017 №143-ЛТ наказано, в т.ч. визнати нікчемним договір на створення програмного продукту від 01.07.2016, укладений між ПАТ "Банк "Траст" та ТОВ "Ізі Софт".

22. Колегія суддів зазначає про правильність висновку апеляційного господарського суду, з врахуванням позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11.04.2018 у справі №910/12294/16, про те, що правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу Банку, підписаного уповноваженою особою Фонду.

23. Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у т.ч. договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстави того, що: банк уклав правочин (у т.ч. договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавстваУкраїни.

24. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

25. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

26. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ст. 215 ЦК України).

27. Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

28. У даному спорі обґрунтування позовних вимог зводиться до фіктивності укладеного між сторонами договору.

29. Відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

30. Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

31. Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

32. Господарські суди попередніх інстанцій дослідили умови договору на створення програмного продукту від 01.07.2016 та встановили, що на його виконання сторонами вчинялись певні дії:

- відповідачем передано, а замовником прийнято роботу по створенню програмного продукту і розробці окремих програмних модулів і блоків, модульного програмно-технічного комплексу системи "Клієнт-Банк", спеціалізованого програмно-апаратного та операційного програмного забезпечення комп'ютерної системи "Клієнт-Банк", що підтверджується підписаним та скріпленим печатками сторін без зауважень Актом прийому-передачі виконаних робіт до Договору від 13.07.2016, який містить обов'язкові реквізити, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні";

- замовником здійснено оплату вищезазначеного акту на суму 1 500 000 грн, що підтверджується меморіальним ордером №Mbenedik-17741 від 04.08.2016 року.

33. Крім того, надавши оцінку всім наявним у справі доказам, господарські суди дійшли висновку, що надані докази підтверджують виконання договору і це виключає можливість стверджувати, що вказаний правочин не направлений на настання певних правових наслідків для його контрагентів та відсутність доказів понесення відповідачем, як виконавцем матеріальних витрат на виконання договору, в зв'язку з чим дійшли вірного висновку про необґрунтованість посилань позивача на фіктивність укладеного договору.

34. Також господарськими судами встановлено, що доказів на підтвердження неможливості виконання великого обсягу робіт (1,5 млн грн) за 12 днів та неузгодженості вартості робіт та строку їх виконання - позивачем надано не було; зазначаючи про те, що сума спірного договору є значно завищеною обсягам наданих робіт, вказуючи про відсутність доказів реального виконання робіт, позивач належних доказів на підтвердження своїх тверджень не надає, в той час як матеріали справи містять первинні докази на підтвердження здійснення господарської операції за Договором. Не обґрунтовано позивачем і посилання на відсутність можливості обміну інформацією між Банком та Відповідачем, як і те, яким чином така обставина впливає на дійсність правочину.

35. З огляду на наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, оскільки позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факту порушення його прав чи інтересів з боку відповідача укладенням спірного договору, а також того, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) недодержано встановлених ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України вимог.

36. Доводи касаційної скарги позивача, викладені в п. 12 - 15 даної постанови, на переконання колегії суддів зводяться до спонукання касаційного суду здійснити переоцінку доказів у справі, що виходить за межі його повноважень, обумовлених ст. 300 ГПК України, з огляду на що такі докази відхиляються, як необгрунтовані.

37. Стосовно доводів касаційної скарги, викладених в п. 16 цієї постанови та які стосуються помилковості незастосування до спірних правовідносин положення п. 8 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI, ст. 234 Цивільного кодексу України, які, на думку позивача, підлягали застосуванню, колегія суддів зазначає, що встановивши обставини виконання оспорюваного правочину, що виключає можливість визнання його фіктивності, в свою чергу відсутні й підстави для застосування 8 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI.

38. Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків господарських судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують встановленого судами.

39. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, яких у цьому випадку немає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

40. Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правомірності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального законодавства при прийнятті оскаржуваних судових актів, то Верховний Суд не вбачає підстав для зміни чи скасування законних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів.

41. У зв'язку з відмовою в задоволенні касаційної скарги, згідно вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк "Траст" - залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2018 у справі №910/23722/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Пєсков В.Г.