ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2018 р.' Справа № 911/935/18

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Белишевій А. В.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Алфімов В. В. (довіреність від 17.09.2018 р., зареєстрована в реєстрі за № 75);

від відповідача: Дяченко О. Г. (довіреність № 22-03/01 від 12.03.2018 р.);

розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи - підприємця Ничика Віктора Володимировича, с. Перехрестівка, Роменський район

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості „Укрспирт", м. Бровари

про стягнення 199 006, 95 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ФОП Ничик В. В. звернувся в господарський суд Київської області із позовом до ДП „Укрспирт" про стягнення 75 000, 00 грн основної заборгованості, 107 720, 65 грн інфляційних збитків, 16 286, 30 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем невиконанням відповідачем свого обов'язку щодо оплати наданих позивачем послуг з перевезення вантажів за договором про надання послуг № 14 від 10.01.2011 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.05.2018 р. відкрито провадження у справі № 911/935/18 за позовом ФОП Ничика В. В. до ДП „Укрспирт" про стягнення 199 006, 95 грн, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи), встановлено сторонам строки для подачі відповідних заяв по суті спору.

18.06.2018 р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив б/н від 11.06.2018 р. на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю у зв?язку із пропущенням позовної давності.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.07.2018 р. визначено здійснювати розгляд справи із проведенням судового засідання та викликом на нього учасників справи та призначено розгляд справи у судовому засіданні за участю представників учасників справи на 30.08.2018 р.

17.09.2018 р. до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь б/н від 13.09.2018 р. на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, що долучена судом до матеріалів справи.

30.08.2018 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 19.09.2018 р.

19.09.2018 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 05.10.2018 р.

02.10.2018 р. до канцелярії суду від відповідача надійшли додаткові пояснення № 1.9.1/2545 від 26.09.2015 р., що долучені судом до матеріалів справи.

05.10.2018 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 12.10.2018 р.

12.10.2018 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь б/н від 10.10.2018 р. на додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості, що долучена судом до матеріалів справи.

12.10.2018 р. у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

10.01.2011 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг № 14, згідно з пунктами 1.1., 1.2. якого перевізник зобов?язується доставити ввірений йому вантаж до пункту призначення, а замовник зобов?язується оплатити за надані послуги встановлену плату.

Вантажоодержувач та пункт призначення - ДП „Вишняківський спиртзавод", Полтавська обл., Хорольський р-н, с. Вишняки.

Згідно з п. 2.1. договору перевізник надає послуги по перевезенню вантажу автомобільним транспортом в кількості - дві одиниці - на ПММ Перевізника.

Відповідно до п. 3.1. договору оплата наданих послуг здійснюється з розрахунку:

послуги по перевезенню - 110, 00 грн (сто десять грн 00 коп.) грн за 1 тн перевезеного вантажу, послуги по завантаженню - 48, 00 грн (сорок вісім грн 00 коп.) грн. за завантаження 1 тн вантажу.

Пунктом 3.5. договору розрахунок за надані послуги здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту надання цих послуг. Підставою для проведення розрахунків акт виконаних робіт, підписаний сторонами.

Пунктом 5.3. договору визначено строк його дії, згідно якого договір вступає в дію з моменту підписання та діє в частині надання послуг - до 31.03.2011 р., а в частині проведення розрахунків - до проведення остаточних розрахунків між сторонами.

На виконання умов договору позивачем у січні 2011 р. було надано відповідачу послуги по перевезенню вантажів на загальну суму 86 478, 74 грн, що підтверджується актом № 1 від 26.01.2011 р. на суму 86 478, 74 грн (підписаним обома сторонами), відповідними товарно-транспортними накладними, наявними у матеріалах справи.

За період дії договору та його виконання відповідачем було лише частково виконано свій обов'язок по оплаті наданих позивачем послуг з перевезення вантажів та перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 11 478, 74 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2011 р. по 29.12.2011 р. станом на 30.12.2011 р., актом звірки взаєморозрахунків станом на 29.12.2012 р., актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2013 р. по 25.12.2013 р. станом на 26.12.2013 р., актом звірки взаєморозрахунків станом на 24.12.2014 р., актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2015 р. по 21.12.2015 р. станом на 22.12.2015 р., актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.12.2016 р., актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.2017 р. по 26.07.2017 р. станом на 27.07.2017 р., підписаними обома сторонами, наявними у матеріалах справи.

30.12.2011 р. між позивачем та відповідачем було підписано акт звірки взаєморозрахунків з ДП „Укрспирт", згідно з яким заборгованість відповідача за період з 01.12.2011 р. по 29.12.2011 р. станом на 30.12.2011 р. складала 75 000, 00 грн.

29.12.2012 р. між позивачем та відповідачем було підписано акт звірки взаєморозрахунків з ДП „Укрспирт", згідно з яким заборгованість відповідача станом на 29.12.2012 р. складала 75 000, 00 грн.

26.12.2013 р. між позивачем та відповідачем було підписано акт звірки взаєморозрахунків з ДП „Укрспирт", згідно з яким заборгованість відповідача за період з 01.12.2013 р. по 25.12.2013 р. станом на 26.12.2013 р. складала 75 000, 00 грн.

24.12.2014 р. між позивачем та відповідачем було підписано акт звірки взаєморозрахунків з ДП „Укрспирт", згідно з яким заборгованість відповідача станом на 24.12.2014 р. складала 75 000, 00 грн.

22.12.2015 р. між позивачем та відповідачем було підписано акт звірки взаєморозрахунків з ДП „Укрспирт", згідно з яким заборгованість відповідача за період з 01.12.2015 р. по 21.12.2015 р. станом на 22.12.2015 р. складала 75 000, 00 грн.

01.12.2016 р. між позивачем та відповідачем було підписано акт звірки взаєморозрахунків з ДП „Укрспирт", згідно з яким заборгованість відповідача станом на 01.12.2016 р. складала 75 000, 00 грн.

27.07.2017 р. між позивачем та відповідачем було підписано акт звірки взаєморозрахунків з ДП „Укрспирт", згідно з яким заборгованість відповідача за період з 01.07.2017 р. по 26.07.2017 р. станом на 27.07.2017 р. складала 75 000, 00 грн.

Як було зазначено вище, у своїй позовній заяві позивач, крім інших вимог, просить стягнути із відповідача на свою користь 75 000, 00 грн основної заборгованості за надані послуги з перевезення вантажів за договором про надання послуг № 14 від 10.01.2011 р.

З приводу вказаної позовної вимоги позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Регулювання відносин, що виникають у зв'язку із наданням послуг по перевезенню вантажу здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

2. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Статтею 311 цього ж кодексу передбачено, що плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов'язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Згідно частинами 1, 2 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

2. Загальні умови перевезення визначаються Цивільним кодексом України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюється договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 статті 909 цього ж кодексу передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч. 1 статті 916 цього ж кодексу перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У встановлений договором строк і станом на час розгляду справи відповідач обов'язок щодо оплати за отримані послуги по перевезенню вантажів у повному обсязі не виконав і його основна заборгованість перед позивачем складає 75 000, 00 грн, що підтверджується договором про надання послуг № 14 від 10.01.2011 р., актом № 1 від 26.01.2011 р. на суму 86 478, 74 грн (підписаним обома сторонами), відповідними товарно-транспортними накладними, актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2011 р. по 29.12.2011 р. станом на 30.12.2011 р., актом звірки взаєморозрахунків станом на 29.12.2012 р., актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2013 р. по 25.12.2013 р. станом на 26.12.2013 р., актом звірки взаєморозрахунків станом на 24.12.2014 р., актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2015 р. по 21.12.2015 р. станом на 22.12.2015 р., актом звірки взаєморозрахунків станом на 01.12.2016 р., актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.2017 р. по 26.07.2017 р. станом на 27.07.2017 р., підписаними обома сторонами, наявними у матеріалах справи.

Отже, вимоги позивача про стягнення із відповідача основної заборгованості у розмірі 65 400, 00 грн за договором перевезення № 88-13/п від 13.05.2013 р. є законними і обґрунтованими.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача інфляційні збитки та 3 % річних від суми основної заборгованості за періоди прострочення відповідачем виконання обов'язку по оплаті послуг з 01.03.2011 р. по 31.03.2018 р. всього на загальну суму 107 720, 65 грн та з 05.02.2011 р. по 30.04.2018 р. всього на загальну суму 16 286, 30 грн відповідно у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок інфляційних збитків від суми заборгованості, виконаний позивачем, є невірним.

Правильний розрахунок інфляційних збитків від суми заборгованості за договором наступний:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
01.03.2011 - 31.03.201875000.002.435107638.96182638.96
75 000, 00 грн х 2, 435 = 182 638, 96 грн; 182 638, 96 грн - 75 000, 00 грн = 107 638, 96 грн.

Отже, загальний розмір інфляційних збитків від суми основної заборгованості за договором перевезення № 88-13/п від 13.05.2013 р. у вищевказані періоди становить 107 638, 96 грн.

Розрахунок 3 % річних від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є невірним.

Правильний розрахунок 3 % річних від суми основної заборгованості за договором наступний:

- період заборгованості - з 06.02.2011 р.- по 30.04.2018 р., сума основної заборгованості - 75 000, 00 грн, кількість днів заборгованості - 2 641 днів, розмір річних - 3, 00 %.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
75000.0006.02.2011 - 30.04.201826413 %16267.81
75 000, 00 грн х 0, 03 % х 2 641/365 = 16 267, 81 грн.

Отже, загальний розмір 3 % річних від суми основної заборгованості за договором перевезення № 88-13/п від 13.05.2013 р. у вищевказані періоди становить 16 267, 81 грн.

Як було зазначено вище, відповідач у своєму відзиві б/н від 11.06.2018 р. на позовну заяву про стягнення заборгованості просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю у зв'язку із пропущенням позовної давності.

З приводу вказаної заяви відповідача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 цього ж кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 цього ж кодексу для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Статтею 315 Господарського кодексу України передбачено, що до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії.

Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів.

Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів.

Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Щодо спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Частиною 5 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ст. 264 цього ж кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Статтею 266 цього ж кодексу передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 2-5 ст. 267 цього ж кодексу заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Пунктом 4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" передбачено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

визнання пред'явленої претензії;

зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

письмове прохання відстрочити сплату боргу;

підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Бездіяльність боржника (наприклад, неоспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Пунктом 3.5. договору розрахунок за надані послуги здійснюється протягом 10 календарних днів з моменту надання цих послуг. Підставою для проведення розрахунків акт виконаних робіт, підписаний стронами.

Отже, виходячи із вищевказаних положень ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України та положень п. 3.5. договору, з 11 календарного дня з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт № 1 від 26.01.2011 р., тобто з 06.02.2011 р. почалось прострочення виконання обов'язку відповідачем по оплаті наданих позивачем послуг з перевезення вантажів за договором, та відповідно спеціальна позовна давність (шість місяців - ст. 315 Господарського кодексу України) для позивача для звернення в суд із вимогою до відповідача про стягнення основної заборгованості за договором, що є основною вимогою, та про стягнення інфляційних збитків та 3 % річних, що є додатковими вимогами, почала свій перебіг з моменту спливу строку виконання основного зобов'язання по оплаті наданих позивачем послуг з перевезення вантажів за договором, а саме з 06.02.2011 р. і її перебіг тривав протягом шести місяців - до 05.08.2011 р. (включно).

У процесі розгляду справи судом встановлено, що спеціальна позовна давність для позивача для звернення в суд із вимогою до відповідача про стягнення основної заборгованості за договором, що є основною вимогою, та про стягнення інфляційних збитків та 3 % річних, що є додатковими вимогами, відповідно до положень ст. 315 Господарського кодексу України та ст. 266 Цивільного кодексу України остаточно спливла 06.08.2011 р.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся в господарський суд Київської області із позовною заявою б/н від 30.04.2018 р. до відповідача про стягнення 75 000, 00 грн основної заборгованості, 107 720, 65 грн інфляційних збитків, 16 286, 30 грн 3 % річних у зв?язку із невиконанням відповідачем свого обов'язку щодо оплати наданих позивачем послуг з перевезення вантажу за договором про надання послуг № 14 від 10.01.2011 р. лише 03.05.2018 p., тобто із значним спливом шестимісячного строку позовної давності щодо пред'явлення перевізником до вантажовідправника та вантажоодержувача позову, що випливає з перевезення.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У процесі розгляду справи позивачем у відповідності до ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду належних та допустимих доказів, що б підтверджували переривання або зупинення перебігу позовної давності щодо вказаних його вимог до відповідача.

Докази, додані позивачем до позовної заяви при зверненні в суд та надані ним у процесі розгляду справи і наявні у матеріалах справи, а саме акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2011 р. по 29.12.2011 р. станом на 30.12.2011 р., акт звірки взаєморозрахунків станом на 29.12.2012 р., акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2013 р. по 25.12.2013 р. станом на 26.12.2013 р., акт звірки взаєморозрахунків станом на 24.12.2014 р., акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2015 р. по 21.12.2015 р. станом на 22.12.2015 р., акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.12.2016 р., акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.2017 р. по 26.07.2017 р. станом на 27.07.2017 р., підписані обома сторонами, не є належними та допустимими доказами, що підтверджують переривання перебігу позовної давності щодо вказаних його вимог до відповідача, оскільки такі акти були підписані і відповідно визнання відповідачем свого боргу перед позивачем відбулось після спливу позовної давності, а тому такі обставини не свідчать про переривання перебігу такої позовної давності.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що навіть, з моменту підписання між сторонами останнього акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.2017 р. по 26.07.2017 р. станом на 27.07.2017 р., тобто з 27.07.2017 р. до моменту звернення позивачем в господарський суд Київської області із даним позовом до відповідача про стягнення 199 006, 95 грн прошло більше дев?яти місяців, тобто також більше шести місяців.

Отже, враховуючи те, що, як було встановлено судом у процесі розгляду справи, позивач звернувся в господарський суд Київської області із позовною заявою б/н від 30.04.2018 р. до відповідача про стягнення 75 000, 00 грн основної заборгованості, 107 720, 65 грн інфляційних збитків, 16 286, 30 грн 3 % річних за договором про надання послуг № 14 від 10.01.2011 р. із спливом строку позовної давності без поважних причин його пропущення, то позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення 75 000, 00 грн основної заборгованості (основна вимога), 107 720, 65 грн інфляційних збитків, 16 286, 30 грн 3 % річних (додаткові вимоги), є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини, викладені у позовній заяві позивача, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, його позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Київської області.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення складено і підписано

23 листопада 2018 р.