ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"15" листопада 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1896/18
Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.
при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю
від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
про зобовязання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області в якому просить суд зобовязати Білгород-Дністровську міську раду Одеської області виконати пункт 2 резолютивної частини рішення Адміністративної колегії ОСОБА_3 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №95-р/к від 08.09.2015р.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним:
Адміністративна колегія ОСОБА_3 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, розглянувши матеріали справи № 88-02/2015 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку Білгород-Дністровської міської ОСОБА_3 Одеської області, та прийняла рішення від 08.09.2015 № 95-р/к (далі Рішення №95-р/к) пунктом першим резолютивної частини якого визнано, дії Білгород-Дністровської міської ОСОБА_3 Одеської області у вигляді прийняття рішення від 22.12.2011 року №266-VI «Про затвердження Правил розміщення об'єктів зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067 із змінами, та навязування розповсюджувачу зовнішньої реклами додаткових вимог, без виконання яких, унеможливлюється отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 3 статті 50, що кваліфікується за пунктом 1 статті 15 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних дій органів місцевого самоврядування, що можуть призвести до обмеження конкуренції. Та пунктом другим резолютивної частини цього ж рішення на Білгород-Дністровську міську раду Одеської області було накладено зобовязання - припинити протягом трьох місяців порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначене у п.1 резолютивної частини Рішення № 95-р/к.
Позивачем, 04.01.2016р., отримано лист Білгород-Дністровської міської ОСОБА_3 Одеської області від 28.12.2015 № 02/15-21-4162/2723, в якому Білгород-Дністровська міська ОСОБА_3 Одеської області просила Відділення продовжити строк виконання Рішення №95-р/к.
Відділення, розглянувши лист Білгород-Дністровської міської ОСОБА_3 Одеської області від 28.12.2015 № 02/15-21-4162/2723, задовольнило клопотання Білгород-Дністровської міської ОСОБА_3 Одеської області про відстрочення строку виконання Рішення №95-р/к, та продовжено строк виконання до 12.04.2016, про що було повідомлено Білгород-Дністровську міську ОСОБА_3 області листом № 02-03/0042 від 12.01.2016р.
Отже, строк виконання зобовязання, встановленого Рішенням №95-р/к закінчився 12.04.2016р.
Відповідач Рішення №95-р/к у судовому порядку не оскаржував, у звязку з чим, є законним та відповідно до ч.2 ст.56 Закону України Про захист економічної конкуренції та ст.22 Закону України Про Антимонопольний комітет України є обовязковим до виконання.
З врахуванням вищенаведеного, позивач звернувся до Господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2018р., позовну заяву ОСОБА_3 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України було передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Гуляк Г.І.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.09.2018р. прийнято позовну заяву ОСОБА_3 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Одеської області ОСОБА_4 від 01.10.2018р., у звязку із прийняттям Вищою радою правосуддя рішення №2974/0/15-18 від 25.09.2018р. про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Господарського суду Одеської області у відставку, призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/1896/18.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2018р., справу №916/1896/18 було передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Цісельського О.В.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.10.2018р. справа №916/1896/18 була прийнята до свого провадження суддею Цісельським О.В. та призначена до розгляду в судовому засіданні.
Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків:
Згідно ст.3 Закону України Про антимонопольний комітет України, основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині:
1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції;
2) контролю за концентрацією, узгодженими діями субєктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) субєктами природних монополій;
сприяння розвитку добросовісної конкуренції;
4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції;
5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель;
6) проведення моніторингу державної допомоги субєктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.
Відповідно до ст.4 Закону України Про антимонопольний комітет України, Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах:
- захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.
Зі змісту п.4 ч.1 ст.7 Закону України Про антимонопольний комітет України вбачається, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження, зокрема перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
У відповідності до ст.22 Закону України Про антимонопольний комітет України, розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.
Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.
Як передбачено ст.25 Закону України Про антимонопольний комітет України, з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб'єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про зобов'язання виконати рішення органів Антимонопольного комітету України.
Згідно ч.1 ст.48 Закону України Про захист економічної конкуренції, за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про:
- визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;
- припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;
- зобов'язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю;
- визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;
- примусовий поділ суб'єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;
- накладення штрафу;
- блокування цінних паперів;
- усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом'якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб'єктів господарювання на конкуренцію;
- скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із статтею 19 цього Закону;
- закриття провадження у справі.
Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України Про захист економічної конкуренції, рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.
Положення ч.2 ст.56 Закону України Про захист економічної конкуренції закріплюють, що рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо зобовязання Білгород-Дністровської міської ради Одеської області виконати пункт 2 резолютивної частини рішення Адміністративної колегії ОСОБА_3 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №95-р/к від 08.09.2015р. є обґрунтованими та такими, що підлягають судом задоволенню.
При цьому, суд зазначає, що пункт 2 резолютивної частини рішення Адміністративної колегії ОСОБА_3 обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №95-р/к від 08.09.2015р. містить вимогу про виконання зазначеного рішення протягом 3-місяців з дня отримання., проте з врахуванням спливу тримісячного терміну, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню судом.
Суд, керуючись п.4 ч.5 ст.13 ГПК України зберігаючи об'єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч.ч.3, 4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст.73 Господарського процесуального Кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Приписами ст.79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст.6 Конвенції зобовязує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України".
Відповідно до п.1 ст.86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.
Згідно ст.129 ГПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 762,00 грн.
Керуючись ст.ст.13, 76, 86, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
4. В іншій частині позову відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 26 листопада 2018 р.

Суддя О.В. Цісельський