ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2018м. ДніпроСправа № 904/4340/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр забезпечення виробництва", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК Центр", м. Дніпро

про стягнення 32855,04 грн

у присутності представників:

від позивача: Становова Ю.В., довіреність № Ц/3-63/161-18 від 29.05.2018, адвокат;

від відповідача: не з явився.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 27.09.2018 Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК Центр" (далі - відповідач), у якій виклало вимоги про стягнення штрафних санкцій (пені та штрафу) у сумі 32855,04 грн, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № ЦЗВ-03-04517-01, укладеного між сторонами 27.07.2017.

Ухвалою від 01.10.2018 суд відкрив провадження у справі, прийнявши позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), з призначенням судового засідання на 25.10.2018.

Ухвалою суду від 19.10.2018 розгляд справи у зв'язку з відпусткою судді Воронько В.Д. перенесено на 20.11.2018.

Справа за клопотанням позивача розглядається в режимі відеоконференції.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов та на участь у судовому засіданні, призначеному на 20.11.2018, не скористався.

Суд наголошує на тому, що зі своєї сторони ним здійснено всі необхідні заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд цієї справи за місцезнаходженням останнього згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Ухвали по справі надсилались судом завчасно у відповідності до норм, передбачених ГПК України, та з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідних судових процесуальних документах. В матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення, що повернулись від відповідача, про вручення останньому поштової кореспонденції суду, а тому є всі підстави вважати, що відповідач був достеменно обізнаний про розгляд цієї справи у суді.

Положеннями ч. 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В силу приписів ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Тож, з огляду на викладене, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Однак, слід зазначити, що 24.10.2018 відповідач подав до суду заяву про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, посилаючись те, що на характер спірних відносин та предмет доказування потребують проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Розглянувши вищевказану заяву відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального та спрощеного).

Частиною 3 цієї статті Кодексу визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

За приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 247 ГПК України у спрощеному провадженні господарський суд розглядає малозначні справи, а крім того, у спрощеному порядку може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ зазначених у частині четвертій цієї статті.

Характер спору цього позову відповідає ознакам малозначної справи, наведеним у ч. 5 ст. 12 ГПК України. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 247 ГПК України мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, наразі також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи у спрощеному порядку.

Слід зауважити, що спрощене позовне провадження включає в себе розгляд справи, як у засіданні суду з повідомленням (викликом) сторін, так і без проведення останнього та повідомлення (виклику) сторін.

Розгляд справи у спрощеному провадженні не позбавляє суд обов'язку прийняти рішення у справі з належним дослідженням матеріалів справи та наданням правової оцінки всім доказам. Різниця у розгляді справи між спрощеним та загальним позовним провадженням полягає лише в тому, що за правилами спрощеного позовного провадження предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; розгляд справи по суті починається з дня першого судового засідання; всі необхідні докази сторони подають одразу або в межах встановленого судом строку до початку першого засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Отже, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет їх доказування, що відносяться до ознак малозначної справи, суд визнав подані матеріали достатніми для відкриття провадження у справі та прийняття позовної заяви до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, в судовому засіданні саме з повідомленням (викликом) сторін, про що і було зазначено в ухвалі про відкриття провадження у справі від 01.10.2018. Тож твердження відповідача у своїй заяві щодо відкриття судом спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін є безпідставним. Зазначене також спростовується рекомендованими повідомленнями, що повернулися до суду від відповідача, які свідчать про отримання ним поштової кореспонденції суду про виклик до суду. Іншого ж в обґрунтування своєї заяви щодо необхідності здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження, окрім необхідності розгляду справи у судовому засідання для встановлення обставин справи, відповідач не навів.

З огляду на викладене, клопотання відповідача щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження слід відхилити за необґрунтованістю.

Крім того, 19.11.2018 відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, у якій заявив вимоги про стягнення заборгованості у сумі 55680,00 грн за поставлену продукцію згідно договору поставки № ЦЗВ-03-04517-01 від 27.07.2017 та пені у сумі 10245,12 грн. В обґрунтування поданого зустрічного позову Товариство з обмеженою відповідальністю "ВБК Центр" посилається на те, що замовник не оплатив отриману ним продукцію, в результаті чого постачальник нарахував пеню за порушення строків оплати.

Суд у засіданні 20.11.2018 дійшов висновку про повернення відповідачу зустрічної позовної заяви з додатками до неї з підстав пропуску строку на її подання, про що постановив відповідну ухвалу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.07.2018 між Філією "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВБК Центр" (далі - відповідач, постачальник) було укладено договір поставки № ЦЗВ-03-04517-01 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід'ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Згідно з п. 1.2 договору, найменування продукції: частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до пасажирських вагонів).

Загальна сума даного договору складає - 182400,00 грн, крім того ПДВ 20% - 36480,00) грн, що разом становить 218880,00) грн (п. 4.3 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 29.12.2017).

Відповідно до п. 5.1 договору постачальник здійснює поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (перевезення сплачено до...) пункт призначення - згідно рознарядки замовника (відповідно до вимог "Інкотермс" ред. 2010 року).

Разом з тим, за змістом п. 5.2 договору, поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії договору, тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе замовник. Рознарядка надається постачальнику в оригіналі шляхом направлення поштою цінного листа з описом вкладення та направленням сканкопії рознарядки електронним листом із застосуванням електронної пошти (Е-mail). Після отримання рознарядки по електронній пошті (Е-mail) постачальник повинен протягом доби направити замовнику лист на електронну пошту (Е-mail) замовника, що підтверджує отримання рознарядки, та повідомлення про готовність виконання рознарядки у зазначені терміни. Кожна партія продукції постачається протягом 30 календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше і вказано у рознарядці.

На виконання умов договору позивач направив на адресу відповідача рознарядки:

- № ЦЗВ-20/3536 від 30.08.2017 на відвантаження запасних частин до пасажирських вагонів на суму 174720,00 грн;

- № ЦЗВ-20/6422 від 30.12.2017 на відвантаження запасних частин до пасажирських вагонів на суму 7680,00 грн (листом від 30.03.2018 № ЦЗВ-20/1462 були надані відкориговані реквізити відвантаження продукції);

- № ЦЗВ-20/977 від 21.02.2018 на відвантаження запасних частин до пасажирських вагонів на суму 36480,00 грн.

В свою чергу відповідач своєчасно здійснив лише часткову поставку продукції по рознарядці № ЦЗВ-20/3536 від 30.08.2017 на суму 119040,00 грн (термін виконання рознарядки до 28.09.2017 включно) та недопоставленою залишилась продукція на суму 99840,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач 01.06.2018 звернувся до відповідача з претензією від 31.05.2018 № ЦЗВ-20/2087 з вимогою сплатити штрафні санкції за неналежне виконання договірних зобов'язань, яка залишена без відповіді та задоволення.

Наявні обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом за захистом свого порушеного права.

Відповідач позовні вимоги не визнав та не спростував.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог з таких підстав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір по справі є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч. 1 ст. 712 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду (ч. 1 ст. 222 ГК України).

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання.

Факт надання позивачем рознарядок відповідачу на поставку ним запасних частин до пасажирських вагонів підтверджено матеріалами справи та останнім не оспорено.

Приписами ст. 530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи, відповідач не виконав умови договору щодо повної поставки товару, чим порушив умови договору.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача штрафні санкції у вигляді пені у сумі 17879,04 грн та штрафу у сумі 14976,00 грн за кожною рознарядкою окремо, в межах передбаченого ст. 232 ГК України шестимісячного строку за загальний період з 29.09.2017 по 21.09.2018.

Стаття 216 ЦК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частинами 2 та 3 вказаної статті визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 10.1 сторони погодили, що за порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції на умовах передбачених п. 5.2. даного договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15% від суми непоставленої в строк продукції. При цьому постачальник не звільняється від виконання своїх зобов'язань допоставити продукцію, якщо про інше його не попередив письмово замовник.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені та штрафу на загальну суму 32855,04 грн, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість та вірність, а отже до стягнення з відповідача підлягає пеня у сумі 17879,04 грн та штраф у сумі 14976,00 грн.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обов'язку щодо поставки товару, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з підстав, про які йдеться вище у цьому рішенні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати у сумі 1762,00 грн покладаються на відповідача, як на сторону з вини якої виник спір.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК Центр" (м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 41, корп. А, оф. 214; ідентифікаційний код 33806480) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ, вул. Тверська, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" (м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 11/15; ідентифікаційний код 40081347) пеню у сумі 17879,04 грн, штраф у сумі 14976,00 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 1762,00 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 26.11.2018.

Суддя В.Д. Воронько