ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.11.2018м. ДніпроСправа № 10-16

за позовом Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Верхньодніпровський райсількомунгосп", с. Пушкарівка Дніпропетровської області

про стягнення

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Рішенням Арбітражного суду Дніпропетровської області від 14.05.2001 по справі №10/16 задоволено позовні вимоги Верхньодніпровського райвідділу Пенсійного фонду України Дніпропетровської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Верхньодніпровський райсількомунгосп» про стягнення заборгованості у сумі 1 733,58 грн. задоволено.

13.11.2018 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2001 по справі №10-16 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Верхньодніпровський райсількомунгосп" заборгованість у розмірі 1 733, 58 грн.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 13.11.2018 вказану заяву передано на розгляд судді Суховарову А.В.

Ухвалою суду від 15.11.2018 вказану заяву призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.11.2018.

В судове зсідання 22.11.2018 позивач та відповідач не направили уповноважених представників, про час та місце розгляду справи.

Суд дійшов висновку щодо задоволення заяви про поновлення строку для пред'явлення наказу до виконання з наступних підстав.

В обґрунтування поданої заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області вказує, що постановою державного виконавця Верхньодніпровського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровської області від 29.01.2018 повернуто наказ від 14.05.2001 по справі №10/16 на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 26.03.2018 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.05.2018 по справі №10/16 замінено стягувача на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

26.03.2018 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як правонаступник, звернулось до Верхньодніпровського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровської області із заявою про прийняття наказу від 14.05.2001 по справі №10/16 до виконання.

Повідомленням державного виконавця від 04.07.2018 Верхньодніпровським ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровської області повернуто виконавчий документ від 14.05.2001 по справі №10/16 без прийняття його до виконання у зв'язку з пропущенням встановленого приписами статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» тримісячного строку.

Так, суд зазначає, що за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державні органі, можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 329 ГПК України у разі пропуску строку для пред'явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України закріплено, що однією із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду, а відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положення ст.ст. 124 та 129 Конституції України були розглянуті Конституційним Судом України, який у своєму рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, у вирішенні питання про відновлення строку для пред'явлення наказу до виконання суди повинні враховувати правові принципи, визначені Конвенцією, які знаходять своє розширене тлумачення в рішеннях Європейського суду.

Так, у рішенні Європейського суду в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" (заява № 48553/99) від 25.07.2002 зазначено, що відповідно до його прецедентної практики право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1, повинне тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права, як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів ("Брумареску проти Румунії").

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в ній).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа "ОСОБА_1 проти України", заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу ("Бурдов проти Росії", комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У п. 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов'язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що є порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

З огляду на викладене та враховуючи те, що матеріали справи №10-16 не містять доказів виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі №10-16, на виконання якого видано наказ від 14.05.2001 року, суд вважає за можливе поновити строк для пред'явлення до виконання вказаного наказу.

Керуючись ст.ст. 234-235, 329 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити.

Поновити строк пред'явлення до виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.05.2001 у справі №10-16 про звернення стягнення на майно ТОВ "Верхньодніпровський райсількомунгосп", Пушкарівка, Дніпропетровської області на користь Верхньодніпровського райвідділу ПФУ, м.Верхньодніпровськ у сумі 1 733, 58 грн.

Ухвала набирає законної сили 22.11.2018

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI Перехідних положень ГПК України, до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Суддя ОСОБА_2