РІШЕННЯ

Іменем України

28 листопада 2018 року м. Чернігівсправа № 927/793/18

Господарський суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Федоренко Ю.В., секретаря судового засідання Ткач І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом:

Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Поліс»

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Малодівицьке хлібоприймальне підприємство»

Предмет спору: про стягнення 9 650, 71 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 07.08.2018.

від відповідача: не зявився.

У судовому засіданні 28.11.2018 була проголошена вступна та резолютивна частини рішення на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Мега-Поліс» подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Малодівицьке хлібоприймальне підприємство», у якому позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та виплатою, що була здійснена ПрАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна» у розмірі 8650,71 грн, а також витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини водія ОСОБА_2 на транспортному засобі, що належить відповідачу, позивач здійснив виплату страхувальнику потерпілій стороні страхове відшкодування у розмірі 25682,72 грн. Від страховика відповідача позивач отримав страхове відшкодування у розмірі 17032,01 грн, а іншу частину сплаченого страхового відшкодування у розмірі 8650,71 грн позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1000,00 грн, які були понесені ним у звязку з необхідністю визначити вартість у матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою суду від 01.11.2018 вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, розгляд справи по суті призначено на 28.11.2018. Також цією ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме: відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву та позивачу пятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.

Відповідно до поштового повідомлення про вручення ухвала суду від 01.11.2018 отримана відповідачем 08.11.2018.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 23.11.2018.

19.11.2018, тобто у встановлений судом строк, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог. До відзиву відповідачем додано докази його направлення позивачу та заяву про розгляд справи без участі представника відповідача.

У своєму відзиві відповідач зазначає, що полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлено страхову суму (ліміт відповідальності) у розмірі 100000,00 грн. Оскільки розмір матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, є меншим встановленого ліміту відповідальності, відповідач вважає, що у нього відсутні правові підстави для сплати позивачу коштів 9650,71 грн. Також, посилаючись на висновки ОСОБА_3 Верховного Суду, викладені у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, відповідач вважає, що покладення на нього обовязку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування суперечить меті інституту цивільно-правової відповідальності, а таке відшкодування повинен здійснювати страховик відповідача. На думку відповідача, ТОВ «Малодівицьке хлібоприймальне підприємство» є неналежним відповідачем у цій справі.

22.11.2018 позивачем на адресу суду направлено відповідь на відзив, у якій він заперечує проти доводів відповідача, наведених у відзиві. Позивач зазначає, що страховиком відповідача ПрАт «Страхова компанія «ПЗУ Україна» правомірно сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 17032,01 грн, що становить розмір витрат, повязаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, оскільки таке обмеження встановлено ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Як вказує позивач, відповідач повинен відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що також узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України та у постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

До відповіді на відзив позивачем додано докази її направлення позивачу та докази отримання, які підтверджують дату отримання позивачем відзиву на позов, з яких вбачається, що відповідь подана у встановлений судом строк.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи по суті, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, але у судове засідання 28.11.2018 не зявився.

У судовому засіданні 28.11.2018 судом задоволено заяву відповідача про розгляд справи без участі його представника, яка була подана ним разом з відзивом на позовну заяву.

У судовому засіданні 28.11.2018 судом зроблено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних особі-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Малодівицьке хлібоприймальне підприємство», який долучено судом до матеріалів справи.

Розглянувши подані матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд встановив:

08.06.2017 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Мега-Поліс» (далі Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Веда-Авто-Сервіс» (далі Страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №13866-10 (далі Договір від 08.06.2017).

Дані щодо транспортного засобу (далі ТЗ), додаткове обладнання (далі ДО), що встановлено на ТЗ, та які є предметом цього Договору, страхові ризики, розмір франшизи, розмір загальної страхової суми, порядок сплати страхових платежів, строк дії Договору зазначені у п. 1.1-1.5 Договору від 08.06.2017.

Так, у п. 1.1 Договору від 08.06.2017 зазначено транспортний засіб Volkswagen Transporter Kasten, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно з п. 1.1.2 додаткове обладнання ТЗ відсутнє; страховим ризиком є, зокрема, ДТП; франшиза, якщо немає вини Страхувальника, становить 0% .

Загальна страхова сума становить 290000,00 грн (п. 1.2 Договору від 08.06.2017).

Строк дії Договору становить 12 місяців (п. 1.5 Договору від 08.06.2017).

Відповідно до п. 2.1 Договору від 08.06.2017 предметом страхування за цим Договором є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, повязані з володінням, користуванням та розпорядженням ТЗ, який належить Страхувальнику на правах власності, повного господарського володіння, оперативного управління або на інших законних підставах, вказаний у п. 1.1 Договору, і ДО, що встановлено на ТЗ і вказано в п. 1.1.2 цього Договору.

Підпунктом 3.1.1 п. 3.1 Договору від 08.06.2017 визначено, що страховим випадком є факт понесення збитків Страхувальником внаслідок пошкодження, знищення або втрати застрахованого ТЗ та/або ДО внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі викид каменів чи інших твердих фракцій з-під коліс транспорту (далі ДТП).

Договір набуває чинності з 00 годин 00 хвилин дати, наступної за датою зарахування на поточний рахунок Страховика страхового платежу (першої частини страхового платежу), але не раніше дати, зазначеної в п. 1.4.2 Договору як дата початку строку дії Договору, і діє до 24 годин 00 хвилин дати, зазначеної в п. 1.4.2 Договору як дата закінчення строку дії Договору, якщо інші обставини (визначені Договором) не призвели до його дострокового припинення (п. 6.1 Договору від 08.06.2017).

У п. 1.4.2 Договору від 08.06.2017 зазначено період страхування з 21.06.2017 по 20.06.2018 включно.

Відповідно до п.п. 8.4.2 п. 8.4 Договору від 08.06.2017 Страхувальник має право у разі настання страхового випадку одержати від Страховика страхове відшкодування згідно з умовами Договору.

Для доказу наявності страхового випадку за п. 3.1.11 цього Договору Страхувальник надає Страховику документи, перелік яких зазначений у розділі 10 Договору від 08.06.2017.

Згідно з п. 11.1 Договору від 08.06.2017 при настанні страхового випадку відшкодуванню підлягають тільки прямі збитки, виключаючи упущену вигоду, штраф, витрати на оренду чи наймання іншого ТЗ, втрата прибутку, матеріальні збитки, повязані із закінченням гарантійного строку, моральна шкода та інше.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється на підставі звіту (дослідження) експерта/оцінювача або на основі калькуляції вартості відновлювального ремонту, проведеної на станції технічного обслуговування (СТО). СТО або сервісні центри, на яких буде проводитись ремонт ТЗ, повинні бути узгоджені зі Страховиком (п. 11.2 Договору від 08.06.2017).

Пунктом 11.3 Договору від 08.06.2017 сторони погодили, що для визначення розміру страхового відшкодування Страховик може залучити незалежного експерта. Оплата експертизи проводиться за рахунок Страховика. Страховик не відшкодовує витрат на експертизу, якщо вона була замовлена Страхувальником без узгодження із Страховиком.

Відповідно до п. 12.1 Договору від 08.06.2017 для складання страхового акту з метою виплати страхового відшкодування Страхувальник повинен надати Страховику заяву про виплату страхового відшкодування та документи, передбачені п. 9.1.3, п.п. 10.1-10.5 та п. 11.2 цього Договору.

У разі виконання Страхувальником умов п. 12.1 цього Договору, Страховиком протягом десяти робочих днів складається страховий акт про виплату страхового відшкодування або протягом цього ж періоду Страховик приймає рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, про що письмово повідомляє Страхувальника з обґрунтуванням причин відмови. Протягом десяти робочих днів після складання страхового акту Страховик проводить виплату страхового відшкодування (за винятком випадку, передбаченого п. 12.4) (п. 12.2 Договору від 08.06.2017).

11.06.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю легкового автомобілю RENAULT DUSTER, державний номер НОМЕР_2, яким належить ТОВ «Малодівицьке ХПП» та яким керував водій ОСОБА_2, та легкового автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номер НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_4, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №978348 від 11.06.2018. У цій довідці зазначено, що ДТП сталась внаслідок порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху.

Внаслідок ДТП автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER зазнав пошкоджень, а тому 12.06.2018 ТОВ «Веда-Авто-Сервіс», якому належить вказаний автомобіль, звернулось до ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Поліс» із повідомленням про настання страхового випадку.

Відповідно до рахунку-фактури №266 від 15.06.2018, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Веда-Авто-Сервіс», вартість ремонту автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER (АА7949КО) становить 25682,72 грн, з яких вартість робіт складає 2325,00 грн та вартість запчастин 21455,30 грн.

17.06.2018 оцінювачем - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача №778 від 20.12.2003) складено звіт №2007 про оцінку визначення вартості матеріального збитку автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номер НОМЕР_1 (далі - Звіт), відповідно до якого вартість відновлювального ремонту цього автомобіля становить 28873,24 грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 17032,01 грн.

Згідно з рахунком №2007 від 17.06.2018, виставленим ФОП ОСОБА_5, вартість товарознавчого дослідження автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номер НОМЕР_1, становить 1000,00 грн.

На підставі рахунку-фактури №266 від 15.06.2018 позивачем згідно з платіжним дорученням №4245 від 19.06.2018 перераховано ТОВ «Веда-Авто-Сервіс» кошти у розмірі 21455,30 грн (передплата за матеріали та запасні частини).

Відповідно до наряду-замовлення №679 на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту (акт виконаних робіт) на автосервісі «Веда-Авто-Сервіс» були виконані роботи з ремонту автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номер НОМЕР_1, на загальну суму 25682,72 грн. Ремонт закінчено 13.07.2018.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.07.2018 у справі №761/23318/18 визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 340,00 грн.

13.07.2018 ТОВ «Веда-Авто-Сервіс» звернулось до ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Поліс» із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 25682,72 грн.

16.07.2018 ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Поліс» складено попередній страховий акт №7073/13866-10 до Договору від 08.06.2017, відповідно до якого розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті становить 4227,42 грн. Розмір такого страхового відшкодування розрахований наступним чином: 25682,72 грн (розмір страхового відшкодування, визначеного на підставі рахунку-фактури ТОВ «Веда-Авто-Сервіс» №266 від 15.06.2018) 21455,30 грн (сплачена вартість запасних частин та матеріалів згідно з платіжним дорученням №4245 від 19.06.2018) = 4227,42 грн.

Згідно з платіжним дорученням №4387 від 17.07.2018 позивачем перераховано ТОВ «Веда-Авто-Сервіс» кошти у розмірі 4227,42 грн (виплата страхового відшкодування).

Таким чином, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування ТОВ «Веда-Авто-Сервіс» на загальну суму 25682,72 грн.

У звязку з тим, що транспортний засіб RENAULT DUSTER, державний номер НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/5882223 від 04.04.2018 на момент скоєння ДТП був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», позивач звернувся до останнього із заявою №29421 від 02.08.2018 про виплату страхового відшкодування у розмірі 25682,72 грн.

Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» згідно з платіжним дорученням №20689 від 13.09.2018 перераховано позивачу страхове відшкодування у розмірі 17032,01 грн, що становить вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, визначену у Звіті.

ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Поліс» на адресу ТОВ «Малодівицьке хлібоприймальне підприємство» направлено вимогу про відшкодування шкоди від 17.09.2018 №2955, у якій позивач просить відповідача перерахувати йому різницю між фактичним розміром шкоди та виплатою, що була здійснена ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», у розмірі 8650,71 грн та витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 1000,00 грн.

Листом від 05.10.2018 відповідач повідомив позивача про відсутність у нього підстав для перерахування коштів, оскільки відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/5882223 від 04.04.2018 страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 100000,00 грн, а тому вважає, що позивач повинен звернутись зі своїми вимогами до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

У звязку з несплатою відповідачем вказаної заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та виплатою, що була здійснена ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», у розмірі 8650,71 грн та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За приписами ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з:

1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування);

2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування);

3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» до обов'язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування.

Статтею 990 Цивільного кодексу України та частиною 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Оскільки автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номер НОМЕР_1, 11.06.2018 потрапив у ДТП, тобто відповідно до умов Договору від 08.06.2017 настав страховий випадок, Страхувальник ТОВ «Веда-Авто-Сервіс» звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Поліс» із повідомленням про настання страхового випадку від 12.06.2018 та заявою про виплату страхового відшкодування від 13.07.2018.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору.

Як встановлено судом, для визначення вартості матеріального збитку, завданого автомобілю VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номер НОМЕР_1, позивач замовив автотоварознавчу експертизу, за результатами якої складено звіт та визначено, що вартість відновлювального ремонту цього автомобіля становить 28873,24 грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 17032,01 грн.

Крім того, ТОВ «Веда-Авто-Сервіс» було надано позивачу рахунок-фактуру №266 від 15.06.2018 з автосервісу «Веда-Авто-Сервіс», відповідно до якого вартість ремонту автомобіля

VOLKSWAGEN TRANSPORTER становить 25682,72 грн.

Судом встановлено, що розрахунок суми страхового відшкодування здійснювався позивачем на підставі наданого рахунку-фактуру №266 від 15.06.2018, що передбачено п. 11.2 Договору від 08.06.2017.

Таким чином, позивач на підставі поданої Страхувальником заяви, рахунку фактури №266 від 15.06.2018 та складеного Страховиком попереднього страхового акту виплатив ТОВ «Веда-Авто-Сервіс» страхове відшкодування у розмірі 25682,72 грн, що підтверджується наданими платіжними дорученнями №4245 від 19.06.2018 та №4387 від 17.07.2018.

Згідно з частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частина 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України закріплює, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв'язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Оскільки відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а тому в силу вимог статті 1194 Цивільного кодексу України на нього покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність, як на власника джерела підвищеної небезпеки - учасника ДТП, яка наступає лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди.

Таким чином, страховик винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 зі справи № 910/3650/16 та зі справи № 910/32969/15).

Як встановлено судом, цивільно-правову відповідальність власника автомобіля RENAULT DUSTER, державний номер НОМЕР_2, застраховано у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/5882223 від 04.04.2018.

Відповідно до ст. 3 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого (ст. 6 цього Закону).

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, норми ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Оскільки страховик (ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Поліс») виплатив страхувальнику (ТОВ «Веда-Авто-Сервіс») страхове відшкодування у розмірі 25682,72 грн, він звернувся до страховика відповідача (ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»), яким застраховано автомобіль RENAULT DUSTER, державний номер НОМЕР_2, що відповідно до наданих документів скоїв зіткнення, з вимогою про відшкодування виплаченої суми.

У свою чергу, ПрАТ «ПЗУ Україна» сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 17032,01 грн, що становить вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, визначену у Звіті.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що ПрАТ «ПЗУ Україна» правомірно сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, визначену у Звіті, що становить 17032,01 грн, оскільки такі обмеження встановлені ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Враховуючи вищевикладене, доводи відповідача про те, що страхове відшкодування повинно здійснюватись страховиком у межах страхової суми (ліміту відповідальності) відхиляються судом.

У звязку з неотриманням страхового відшкодування у повному розмірі, позивач звернувся з вимогою до відповідача сплатити решту відшкодування у розмірі 8650,71 грн, яку останній в порушення наведених правових норм не виконав.

Відповідач, з посиланням на висновки ОСОБА_3 Верховного Суду, викладених у постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, вважає, що покладення на нього обовязку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування суперечить меті інституту цивільно-правової відповідальності, а таке відшкодування повинен здійснювати страховик відповідача. На думку відповідача, ТОВ «Малодівицьке хлібоприймальне підприємство» є неналежним відповідачем у цій справі.

Вказані доводи відповідача відхиляються судом, виходячи з наступного.

У постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц ОСОБА_3 Верховного Суду зазначає, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність (п. 74).

Відтак, ОСОБА_3 Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

У даному спорі позивач не відразу предявив вимогу до відповідача про відшкодування страхової виплати у розмірі 25682,72 грн, а попередньо звернувся до страховика відповідача та отримав від останнього страхове відшкодування у розмірі 17032,01 грн, що становить розмір витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, як це передбачено нормами ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Оскільки реальні збитки є більшими ніж відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, позивач на підставі статті 1194 ЦК України звернувся до суду із позовом про стягнення цієї різниці з відповідача - особи, яка завдала збитків, що відповідає висновкам, викладеним у постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди та виплатою, що була здійснена ПрАТ Страхова компанія ПЗУ Україна, у розмірі 8650,71 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Решта позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 1000,00 грн задоволенню не підлягають, оскільки п. 11.2 Договору від 08.06.2017 передбачено, що оплата експертизи проводиться за рахунок Страховика, тобто ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Поліс».

Оскільки позов задоволено частково, судовий збір відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 1579,42 грн.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236-238, 240-241,252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково і стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Малодівицьке хлібоприймальне підприємство», вул. Незалежності, 35, с. Обичів Прилуцького району Чернігівської області, , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Поліс», вул. Богданівська, 24, оф.23, м. Київ, , 8650,71 грн. страхового відшкодування та 1579,42 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 30.11.2018.

Суддя Ю.В. Федоренко