РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.10.2018Справа № 910/8786/18

Господарський суд міста Києва у складі:

судді - Бондаренко Г. П.,

за участю секретаря - Бабаджанян М. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи

за позовом Підприємства з іноземним капіталом "Індраяні Оверсіз" (вул. Лейпцизька, б.14, оф.32, м. Київ, 01015)

до Дочірнього підприємства "БЕСТ АЛЬТЕРНАТИВА" (вул. Дорогожицька, буд. 13, м. Київ,03037)

про стягнення 364 959,07 грн

За участі представників сторін:

від позивача: Серьогін С. Ю., адвокат, (ордер серії КС № 336090 від 28.08.2018);

від відповідача: Мельник Ю. В., представник, дов. б/н та б/д

ВСТАНОВИВ:

Підприємство з іноземними інвестиціями "ІНДРАЯНІ ОВЕРСІЗ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива" про стягнення 364 959, 07 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивав зазначає, що відповідачем було неналежним чином виконано взяті на себе зобов'язання за договором купівлі-продажу № 01-13/03 від 01.03.2013, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 364 959, 07 грн, з яких 283 216,00 грн основного боргу, 27 330, 56 грн інфляційних втрат, 7 794, 38 грн трьох відсотків річних, 46 618, 13 грн пені. Разом з тим, позивач просить покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору та розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2018 залишено позовну заяву Підприємства з іноземними інвестиціями "ІНДРАЯНІ ОВЕРСІЗ" без руху, встановлено позивачеві строк на усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали шляхом подання до суду письмової заяви із долученням документів, якими позивач уповноважив свого представника підписувати позовну заяву.

23.07.2018 від позивача надійшла заява на усунення недоліків відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 11.07.2018, якою останній усунув недоліки, встановлені даною ухвалою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 28.08.2018.

У судовому засіданні 28.08.2018 оголошено перерву до 25.09.2018.

24.09.2018 через відділ канцелярії суду від відповідача надійшов відзив у справі, в кому відповідач заперечив про задоволення позовних вимог з огляду на їх безпідставність, оскільки договір вичерпав свою дію ще у 2015 році.

25.09.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 30.10.2018, про що постановив відповідну ухвалу.

В судове засідання 30.10.2018 сторони прибули та надали суду усні пояснення по суті справи, в яких позивач позов підтримав в повному обсязі, а відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив.

Заслухавши вступне слово сторін, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, Суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 01.03.2013 між позивачем, як продавцем та відповідачем, як покупцем був укладений договір купівлі-продажу № 01-13/03 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець поставляти, а покупець приймати та оплачувати крупи в асортименті (надалі - Товар) згідно Специфікаціям та на умовах Договору.

Згідно з п. 2.1. договору ціна товару за 1 тонну вказується в специфікаціях, які є невід'ємними частинами договору, та приймається на умовах6 «доставлено по реквізитам, вказаним покупцем». Відповідно до п. 3.4. договору підтвердженням поставки товару є наявність відмітки про приймання товару покупцем в товарно-транспортній накладній або видатковій накладній. Відповідно до п. 4.2. договору оплата товару здійснюється на умовах відстрочки платежу протягом 10 календарних днів з моменту поставки.

Відповідно до п. 7.1. договору за порушення умов договору винна сторона несе відповідальність, передбачену діючим законодавством України.

У випадку прострочення платежу більш ніж на дві доби, (за умови поставки без передплати) покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати (п. 7.3. договору).

Згідно з п. 7.4. договору сплата неустойки та відшкодування понесених збитків не звільняє сторони від виконання зобов'язань.

Договір вступає в силу з моменту підписання його уповноваженими представниками обох сторін та дійсний до 31.12.2014. У випадку не виявлення бажання ні одною із сторін припинити дію договору, в строк, не менш ніж за один місяць до закінчення дії договору, договір вважається продовженим ще на один рік (п. 9.1, 9.5. договору).

Також, матеріалами справи підтверджено, що продавець згідно замовлення покупця виставив рахунок-фактуру №0408/002 від 04.08.2017 на загальну суму 363216,00 грн, який згідно зазначеного в ньому підлягав оплаті до 04.08.2017.

Відповідно до видаткової накладної №0408-003 від 04.08.2017 товар був отриманий без зауважень довіреною особою покупця - Шеленговським В.Л. за довіреністю 12ААЄ №326091 від 04.08.2017.

Проте, як зазначає позивач, своїх зобов'язань покупець не виконав належним чином. Покупцем було здійснено лише часткову оплату за отриманий товар в розмірі 80 000, 00 грн, наступним чином: 31.08.2017 у розмірі 40 000, 00 грн., відповідно до платіжного доручення №1007 від 31.08.2017; 14.09.2017 у розмірі 20 000, 00 грн, відповідно до платіжного доручення №1128 від 14.09.2017; 26.09.2017 у розмірі 20 000, 00 грн, відповідно до платіжного доручення №1251 від 26.09.2017.

03.11.2017 з метою досудового врегулювання спору, на адресу покупця було відправлено претензію з вимогою оплати боргу у розмірі 283 216, 00 грн.

13.11.2017 від покупця було отримано відповідь на претензію, у якій покупець посилався на неможливість своєчасно розрахуватися за отриманий товар, у зв'язку із поганою платоспроможністю торгових мереж, та пропозицією закрити борг взаємозаліком товарами, за цінами вище ринкових.

30.11.2017 покупцю було надіслано відповідь на лист про розгляд претензії з вимогою якнайшвидшого розрахунку за отриманий товар.

За розрахунком позивача основна заборгованість відповідача за договором становить 283 216, 00 грн, доказів сплати якої відповідачем суду не надано.

Предметом позову у справі є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього за договором 283 216, 00 грн основної заборгованості, 27 330, 56 грн інфляційних втрат за період прострочення з 15.08.2017 по 04.07.2018, 7 794, 38 грн 3 % річних за період прострочення з 15.08.2017 по 04.07.2018 та 46 618, 13 грн пені за період прострочення з 04.01.2018 по 04.07.2018.

Договір, укладений між сторонами припинив свою дію в силу п. 9.5. договору 31.12.2015, відповідно такий договір не регулює правовідносини, що склалися між сторонами в 2017 році при поставці товару за видатковою накладною №0408-003 від 04.08.2017.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу, зокрема з договорів та правочинів.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальної вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

На підставі встановлених судом обставин справи та наведених норм діючого законодавства суд дійшов висновку, що між сторонами було досягнуто домовленості 04.08.2017 щодо поставки товару - рису (у спрощений спосіб укладено договір поставки), а дії сторін щодо виставлення рахунку на оплату та проведення позивачем оплати цього рахунку свідчать про виникнення між сторонами зобов'язання, які підпадають під правове регулювання Глави 54 ЦК України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. 173, 174, 175 ГК України, ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Як встановлено судом, позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору поставлено відповідачу товар на загальну суму 363 216, 00 грн, що підтверджується матеріалами справи, які відповідач в силу зазначеного в рахунку - фактурі №0408/002 від 04.08.2017 був зобов'язаний оплатити до 04.08.2017, тобто відповідач був зобов'язаний оплатити 363 216, 00 грн 04.08.2017.

Враховуючи, що відповідачем поставлений товар був оплачений частково на суму 80 000, 00 грн, станом на момент подання позовної заяви та вирішення спору заборгованість відповідача перед позивачем складає 283 216, 00 грн, доказів сплати якої відповідачем суду не надано.

Позивачем умови договору виконані в повному обсязі, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору. Відповідачем, в свою чергу, жодних претензій у строки визначені договором, щодо невідповідності поставки умовам договору не заявлялось та доказів іншого суду не надано.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 283 216, 00 грн відповідачем суду не надано.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором (укладеним у спрощений спосіб) в сумі 283 216, 00 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати товару, у відповідності до вказаного в рахунку - фактурі є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 283 216, 00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 46 618, 13 грн пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки за період з 04.01.2018 по 04.07.2018.

Відповідно до приписів ст. 549 ЦК України пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. При цьому, згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» регулює договірні відносини між суб'єктами господарювання. Договір укладений між сторонами у спрощений спосіб не містить положень щодо нарахування пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Таким чином, сторонами письмово не було досягнуто домовленості щодо забезпечення зобов'язань по договору неустойкою, таким чином вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань по оплаті поставленого товару в розмірі 46 618, 13 грн не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 229 ГК України та ст.625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу та 3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 ЦК України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та індексу інфляції нарахованого на суму боргу підлягають задоволенню відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку. При здійсненні перевірки розрахунку 3% річних та індексу інфляції, нарахованих позивачем, судом встановлено, що ним правильно здійснено вказаний розрахунок.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у відповідача обов'язку сплати заборгованості у заявленому позивачем розмірі.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені в судовому засіданні, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Підприємства з іноземним капіталом "Індраяні Оверсіз" до Дочірнього підприємства "БЕСТ АЛЬТЕРНАТИВА" про стягнення 364 959,07 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "БЕСТ АЛЬТЕРНАТИВА" (вул. Дорогожицька, буд. 13, м. Київ, 03037; ідентифікаційний код 24583590) на користь Підприємства з іноземним капіталом "Індраяні Оверсіз" (вул. Лейпцизька, б.14, оф.32, м. Київ, 01015; ідентифікаційний код 25398535) 283 216 (двісті вісімдесят три тисячі двісті шістнадцять) грн 00 коп. основної заборгованості, 7 794 (сім тисяч сімсот дев'яносто чотири) грн 38 коп. 3% річних, 27 330 (двадцять сім тисяч триста тридцять) грн 56 коп. інфляційних втрат та 4 775 (чотири тисячі сімсот сімдесят п'ять) грн 12 коп. судового збору.

3. В задоволенні інших позовних вимог, щодо стягнення 46618,13 грн пені - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 22.11.2018.

Суддя Г.П. Бондаренко