ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.11.2018 Справа № 920/807/18

Господарський суд Сумської області у складі судді Сопяненко О.Ю., при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/807/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Глухівський тепловий район"

про стягнення 11 757,60 грн. боргу за Договором купівлі-продажу природного газу

за участю представників сторін:

від позивача не зявився,

від відповідача ОСОБА_2

встановив:

Відповідно до вимог позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача 11 757,60 грн. боргу за Договором купівлі-продажу природного газу № 1692/14-ТЕ-29 від 26.11.2013, з яких: 10 663,95 грн. пені, 1 093,64 грн. 3% річних та 0,02 грн. інфляційних та просить стягнути з відповідача судовий збір.

Ухвалою господарського суду від 10.10.2018 року було відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду від 23.10.2018 року розгляд справи призначено на 26.11.2018.

Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджено поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення позивачу 29.10.2018.

Відповідач направив суду відзиви на позовну заяву № 800 від 25.10.2018 та № 808 від 31.10.2018, відповідно до яких проти позову заперечує.

В судовому засіданні представник відповідача усно підтримав позицію викладену у відзивах.

Позивач направив суду відповідь на відзив № 14/4-2928 від 07.11.2018 та звернувся до суду з клопотанням № 14/4-2795 від 27.10.2018 про долучення доказів, а саме: банківських виписок.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, заслухавши відповідача, суд встановив:

Відповідно до вимог позовної заяви вбачається, що 26.11.2013 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та КП «Глухівський тепловий район» укладено Договір № 1692/14-ТЕ-29 купівлі-продажу природного газу.

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на суму 4 289 570,27 грн., що підтверджено актами примання-передачі природного газу.

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов'язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цив: льного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання Відповідачем п. 6.1 Договору, Відповідач сплачує Позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Позивач вказує, що з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу Відповідача перед Позивачем за Договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання Відповідачем умов Договору складає 10 663,95 грн., яка нарахована за період листопад 2014 лютий 2015.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 1 093,64 грн., сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 0,02 грн.

Отже, загальна сума боргу, яку позивач просить стягнути з відповідача складає 11 757,60 грн.

На підтвердження позовних вимог, позивач подав суду договір № 1692/14-ТЕ-29 від 26.11.2013, додаткові угоди № 1 та № 2 до Договору, акти приймання-передачі природного газу за січень грудень 2014, акт звіряння взаємних розрахунків станом на 23.12.2014, розрахунок суми боргу, 3% річних та інфляційних, банківські виписки на підтвердження несвоєчасності розрахунків відповідача за природний газ.

З поданих документів вбачається,я що дійсно, на виконання умов договору № 1692/14-ТЕ-29, відповідачем спожито природного газу на суму 4 289 570,27 грн., остаточний розрахунок за споживання газу проведено 23.02.2015.

В свою чергу, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні за несвоєчасний розрахунок за поставлений природний газ.

Проте, 30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (ст. 2 Закону).

Згідно частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

З огляду на те, що предметом спору у даній справі є стягнення пені, інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, нарахованих у зв'язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого природного газу, який використовувався КП «Глухівський тепловий район» виключно для виробництва теплової енергії, і така заборгованість була погашена Відповідачем до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", заявлені до стягнення нарахування підлягають списанню в силу приписів статті 7 названого Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Слід зауважити, зі змісту наведених норм матеріального закону, частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, застосування приписів якої не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічні висновки щодо застосування відповідної норми права, викладені в постанові Верховного Суду по справі № 927/1152/16 від 07.02.2018 року.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, але позивач, з урахуванням всіх обставин справи, не подав суду належних доказів, які б обєктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши надані докази у справі, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ПАТ «НАК «Нафтогаз України», тому суд відмовляє в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 240, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

1. В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"- відмовити.

2. Копію рішення направити сторонам у справі.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення складено 28.11.2018 року.

Суддя О.Ю.Соп'яненко