ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року Справа № 916/2972/17
м. Одеса, пр-т Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: М.А. Мишкіної,

суддів: Л.В. Поліщук, І.Г. Філінюка

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від ТОВ «ГОРЯЦ-Т» - не зявився;

від ТОВ «ХіПП Україна» - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОРЯЦ-Т»

на рішення господарського суду Одеської області від 16 липня 2018 року

у справі №916/2972/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХіПП Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОРЯЦ-Т»

про стягнення 97870,79 грн.

суддя суду першої інстанції: ОСОБА_1

час і місце ухвалення рішення: 16.07.2018р. о 16:49 год, м. Одеса, господарський суд Одеської області, зала судових засідань №2

повний текст рішення складений 26.07.2018р.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

встановив:

01.12.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ХіПП Україна» (надалі ТОВ «ХіПП», позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОРЯЦ-Т» (надалі - ТОВ «ГОРЯЦ-Т», відповідач), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 83621 грн., що виникла внаслідок невиконання грошового зобовязання щодо оплати за поставлені товари на підставі Договору поставки з відстрочкою платежу від 01.12.2011р. №572/10 та пеню у розмірі 14159,79 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.12.2011р. між ТОВ «ХіПП» (Постачальник) та ТОВ «ГОРЯЦ-Т» (Покупець) був укладений договір поставки з відстроченням платежу №572/10 (надалі Договір від 01.12.2011р.). Позивачем належним чином були виконані умови вищезазначеного договору, проте відповідач не виконував свої зобовязання за договором у повному обсязі, у звязку із чим за останнім утворилась заборгованість у сумі 83621 грн, на яку ТОВ «ХіПП» нарахована пеня у сумі 14159,79 грн. З посиланням на норми ст.ст. 193,231,265 ГК України, ст.ст. 526,530,549,550,691,692 ЦК України, ТОВ «ХіПП» просило суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

19.02.2018р. відповідач подав місцевому господарському суду заяву про застосування строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 04.12.2017р., а розрахунок пені здійснює з 04.11.2016р., та клопотання про призначення судової економічної експертизи у справі.

28.02.2018р. ТОВ «ГОРЯЦ-Т» подало господарському суду Одеської області заяву про надання відстрочки, в якому просило при винесенні рішення у справі надати відстрочку його виконання до 31.01.2019р.

12.03.2018р. відповідач подав суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки згідно даних обліку відповідача визначена позивачем сума заборгованості не відповідає таким даним, згідно якого сума боргу складає 82707,86 грн. Для зясування суми заборгованості необхідно провести судову економічну експертизу. Нарахування пені здійснено позивачем поза межами шестимісячного строку.

12.03.2018р. відповідач подав суду першої інстанції клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи для визначення розміру заборгованості станом на 04.12.2017р.

13.03.2018р. ТОВ «ХіПП Україна» подало суду заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, в якій просило її відхилити, у звязку з тим, що позивачем було дотримано строки для нарахування та стягнення неустойки за договором за додатковою вимогою, а також позовну заяву за основною вимогою подано в межах строку позовної давності.

19.03.2018р. ТОВ «ХіПП Україна» подало суду заперечення проти надання відстрочки, оскільки відповідач не сприяв у вирішенні питання мирного урегулювання спору та не надав жодної гарантії повернення грошових коштів.

04.06.2018р. ТОВ «ГОРЯЦ-Т» подало господарському суду Одеської області доповнення до відзиву на позовну заяву, в якому також просило відмовити у його задоволенні, оскільки в період з 06.10.2016р. по 03.03.2017р. перераховано на рахунок позивача за договором 80000 грн., якими сплачено поставки товару, у тому числі за накладними, що є предметом позову. Крім цього, відповідачем повернуто позивачу товару на загальну суму 40384,58 грн.

15.06.2018р. позивач подав суду першої інстанції заяву про уточнення суми заборгованості, в якій зазначив, що у звязку із виявленням помилки при розрахунку заборгованості при підготовці позовної заяви просить суд зменшити розмір заборгованості та встановити його у розмірі 83121 грн.; усі інші вимоги залишити без змін.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.06.2018р. відмовлено у задоволенні клопотання ТОВа «ГОРЯЦ-Т» від 12.03.2018р. про призначення судової експертизи.

02.07.2018р. відповідач подав суду доповнення до відзиву на позовну заяву, в якому просив відмовити у його задоволенні, оскільки наданий позивачем акт звірки розрахунків за період з 29.06.2016р.-13.06.2018р. не підписаний відповідачем та не є первинним документом.

Рішенням господарського суду Одеської області від 16.07.2018р. (суддя Оборотова О.Ю.) позовні вимоги задоволено частково, а саме стягнуто з ТОВа «ГОРЯЦ-Т» на користь ТОВа «ХіПП Україна» основну заборгованість у розмірі 83121 грн, пеню у розмірі 7699,41 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1493,74 грн; в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення обґрунтовано посиланням на норми ст.ст.11,15,16, ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, ст.174, ч.4 ст.231 ГК України, ст.ст.1,3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та вмотивовано наступним. Судом встановлено, що ТОВ «ХіПП Україна» належним чином виконало умови Договору від 01.12.2011р., що підтверджується видатковими накладними (т.1, а.с.44-91). Дані накладні скріплені підписами та печатками представників сторін, а тому суд вважає видаткові накладні належними та допустимими доказами поставки товару. Загальна вартість поставленої продукції складає 83121,00 грн. Доказів оплати відповідачем не надано, суд критично оцінює надані відповідачем платіжні доручення (т.2, а.с.6-13), оскільки в призначенні платежу вказаний договір б/н від 17.07.2006р., а предметом розгляду справи №916/2972/17 є заборгованість за договором №572/10 від 01.12.2011р. Надані платіжні доручення взагалі не відносяться до предмету спору, а тому не можуть бути належними та допустимими доказами оплати товару за договором №572/10 від 01.12.2011р. Також, суд не прийняв в якості належних та допустимих доказів повернення товару накладні на повернення (т.2, а.с.48-84), оскільки в них зазначені інші накладні, за якими ТОВ «ГОРЯЦ-Т» отримувало товар. Крім цього, з накладних на повернення товару взагалі неможливо встановити чи було здійснено повернення, оскільки на них відсутня печатка ТОВа «ХіПП Україна». Отже, суд дійшов до висновку, що загальна вартість поставленої та неоплаченої продукції складає 83121 грн. В частині стягнення пені суд зазначив, що перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені суд встановив, що розрахунок здійснено з допущенням арифметичних помилок, а тому судом здійснено власний розрахунок пені. За розрахунком господарського суду Одеської області за весь період підлягає стягненню 120378,67 грн. пені. Враховуючи звернення ТОВ «ХіПП Україна» до суду 01.12.2017р. із позовними вимогами про стягнення із ТОВа «ГОРЯЦ-Т» пені, приймаючи до уваги заяву відповідача про застосування інституту позовної давності, суд дійшов висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за накладними, право прострочення за якими настало до 01.12.2017р. з підстав пропуску строку позовної давності. За розрахунком суду, з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності, до стягнення з відповідача підлягає сума пені у розмірі 7699,41 грн. В частині заяви відповідача про надання відстрочки виконання рішення до 31.01.2019р. суд зазначив, що заява є необґрунтованою, оскільки відповідно до ч.2 ст. 617 ЦК України особа не звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «ГОРЯЦ-Т» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначив, що суд першої інстанції залишив поза увагою та не дослідив належним чином ряд доказів, що мають важливе значення для обєктивного вирішення даної справи. Термін «критично оцінює надані докази», наведений судом в оскаржуваному рішенні стосовно доказів, наданих відповідачем, неможливо однозначно трактувати, тобто чи приймалися судом при ухваленні рішення дані докази, та чи були належним чином досліджені відповідно до вимог ГПК України. Судом не встановлено, що оплати відповідача частково співпадають з тими даними, що надав позивач при поданні позову, а саме акту звірки взаємних розрахунків. В призначенні платежу було допущено описку щодо номеру договору та його дати. Даний факт підтверджується відсутністю будь-яких інших договірних відносин між сторонами, крім за договором поставки з відстрочкою платежу №572/10 від 01.12.2011р. Також судом першої інстанції не було встановлено факт здійснення повернення товару ТОВ «Горяц-Т» позивачу на суму 40384,58 грн.; судом залишено поза увагою суттєві розбіжності між даними бухгалтерського обліку відповідача та даними позивача. З метою повного та всебічного розгляду справи відповідач звертався до суду з клопотанням про призначення у справі судової економічної експертизи, проте суд необґрунтовано у задоволенні цього клопотання відмовив, що безумовно вплинуло на результат розгляду справи у суді першої інстанції. Позивачем під час розгляду справи змінювався розмір позовних вимог, у звязку з перерахунком боргу, що також ставить під сумнів правильність та обґрунтованість суми заборгованості. Акт звіряння взаємних розрахунків наданий позивачем не повинен був братись судом до уваги, оскільки заборгованість не відповідає даним бухгалтерського обліку підприємства, та вказаний акт ТОВ «Горяц-Т» не підписувався та не може підтверджувати наявність заборгованості за договором поставки. Акт не містить відомостей про особу, яка підписала його від імені ТОВ «Горяц-Т».

Разом з апеляційною скаргою скаржником подане клопотання про призначення судової економічної експертизи у справі, на вирішення якої необхідно поставити питання щодо визначення розміру заборгованості ТОВа «ГОРЯЦ-Т» перед ТОВом «ХіПП Україна» за договором поставки з відстрочкою платежу №572/10 від 01.12.2011р. станом на 04.12.2017р.», проведення якої він просить доручити Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_2.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 23.08.2018р. апеляційну скаргу ТОВа «ГОРЯЦ-Т» залишено без руху.

Ухвалою від 18.09.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВа «ГОРЯЦ-Т» на рішення господарського суду Одеської області від 16.07.2018р. у справі №916/2972/17; встановлено строк для подання позивачу відзиву на апеляційну скаргу до 28.09.2018р.; розяснено учасникам справи про їх право в строк до 28.09.2018р. подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 ГПК України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи.

28.09.2018р. позивач надіслав поштою суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу (який надійшов до суду 02.10.2018р.), в якому просив відмовити у її задоволенні, оскільки відповідач не надав жодного доказу на підтвердження своїх доводів.

Також позивач надіслав заперечення на клопотання про призначення експертизи, в якому зазначив, що вважає клопотання про призначення у справі експертизи безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Указом Президента України №454/2017 від 29.12.2017р. «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» ліквідовано Одеський апеляційний господарський суд та утворено Південно-західний апеляційний господарський суд.

Згідно із ч.6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018р. в газеті «Голос України» опубліковано повідомлення про початок роботи Південного-західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч.5 ст.31 ГПК України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

На виконання положень абз.2 ч.6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», ч. 5 ст. 31 ГПК України, матеріали справи №916/2972/17 передані до Південно-західного апеляційного господарського суду.

16.10.2018р. апеляційна скарга зареєстрована відповідальним працівником відділу документообігу (канцелярії) Південно-західного апеляційного господарського суду (вх. №122/18).

У відповідності до вимог ч.1 ст.32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 16.10.2018р., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді М.А. Мишкіної, суддів: Л.В. Поліщук, І.Г. Філінюка.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2018р. прийнято справу №916/2972/17 до провадження та розпочато апеляційний розгляд справи колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді М.А. Мишкіної, суддів: Л.В. Поліщук, І.Г. Філінюка зі стадії підготовки справи до апеляційного розгляду; призначено судове засідання у справі на 30.10.2018р. для розгляду клопотання про призначення судової економічної експертизи у справі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.10.2018р. у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи з цієї справи відмовлено.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.11.2018р. призначено справу до розгляду на 22.11.2018р.

У судове засідання 22.11.2018р. представники сторін не зявилися і судова колегія, враховуючи те, що явка учасників процесу не визнавалася обовязковою, ухвалила розглянути скаргу за відсутністю представників сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, не оспорюється учасниками справи та підтверджено при апеляційному розгляді справи, що 01 грудня 2011 року між ТОВ «ГОРЯЦ-Т» (Покупець, відповідач) та ТОВ «ХіПП Україна» (Постачальник, позивач) був укладений Договір поставки з відстрочкою платежу № 572/10.

Згідно з п.п.1.1,1.2 Договору Постачальник зобовязується постачати Покупцю, а Покупець приймати та сплачувати товар, відповідно до умов цього договору. Товаром за цим Договором є товари, вказані у Специфікаціях, що є невідємними частинами дійсного договору.

Відповідно до п.4.1. Договору поставки оплату кожної окремої партії Товару (визначеної накладною) по даному Договору відповідач здійснює шляхом перерахування 100% вартості цієї партії Товару на поточний рахунок позивача протягом 30 календарних днів з моменту її отримання/реалізації.

Згідно з п.3.2. Договору поставки поставка товару здійснюється у відповідності заявки Покупця, узгодженої Постачальником.

Згідно з п.3.11. Договору поставки, якщо в процесі приймання або після приймання товару буде виявлено невідповідність якості або властивостей товару заявці Покупця або вимогам законодавства та цього Договору до якості товару, Покупець невідкладно повідомляє Постачальника про невідповідності, а Постачальник зобовязаний протягом 7-ми днів з моменту отримання повідомлення вивезти неякісний товар.

Згідно з п.3.12. Договору поставки за 30 календарних днів до спливу строку придатності або реалізації товару/ у звязку зі спливом строку придатності або реалізації товару Постачальник зобовязується прийняти такий товар з оформлення відповідних товарно транспортних і бухгалтерських документів (накладних, товарно-транспортних накладних). Вартість поверненого товару зараховується в рахунок знов поставленого товару за умови, якщо повернений товар був сплачений Покупцем.

Відповідно до п.3.14. Договору поставки право власності та ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження товарів переходить до відповідача з моменту вигрузки товару на рампу та підписання відповідачем накладної про приймання товару.

Відповідно до п.5.2. Договору поставки за несвоєчасну оплату продукції Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення.

Звертаючись до суду з позовом, позивач навів перелік видаткових накладних (усього 44 накладних на суму 83621грн.)., за якими товар був поставлений відповідачу та прийнятий останнім, але залишився неоплаченим.

Відповідачем обставина отримання товару за цими видатковими накладними не заперечується.

Сума заборгованості уточнена позивачем в ході розгляду справи становить 83121грн.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст.ст.525, 526, 611 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов'язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов'язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов'язання. Така вимога може бути пред'явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов'язання.

Отже виходячи з факту поставки товару за спірними накладними у період з 06.10.2016р. по 03.03.2017р., його прийняття покупцем, а також згідно із умовами п.4.1 Договору поставки від 01.12.2011р. на момент предявлення позову (01.12.2017р.) строк оплати товару настав.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Відповідно до ст.ст.1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч.4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо того, що позивач належним чином виконав умови договору, що підтверджується видатковими накладними, скріпленими підписами та печатками представників сторін та не оспорюється відповідачем.

Таким чином, місцевий суд правомірно визнав видаткові накладні належними та допустимими доказами поставки товару, а суму загальної вартості поставленої продукції у розмірі 83121,00 грн. обґрунтовано визнав заборгованістю відповідача.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується й з тим, що доказів оплати відповідачем не надано, а надані ним платіжні доручення на суму 80000 грн. формально вірно не були прийняті до уваги, оскільки в призначенні платежу вказаний договір б/н від 17.07.2006р., а предметом розгляду справи №916/2972/17 є заборгованість за договором №572/10 від 01.12.2011р.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, виходячи з даних одностороннє складеного позивачем акту звірки розрахунків за період з 29.06.2016р. по 13.06.2018р., оплата на суму 80000 грн. (по 10000 грн.) була врахована позивачем, незважаючи на невірно вказані призначення платежу в них (том 2, а.с.27-31).

При цьому, дійсно, як і стверджує відповідач у скарзі, акт звірки розрахунків за період з 29.06.2016р. по 13.06.2018р., наданий позивачем, не підписаний з боку відповідача, але заборгованість відповідача перед позивачем підтверджена відсутністю доказів оплати товару за видатковими накладними. Колегія суддів звертає увагу на те, що ним не було надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції контррозрахунку заборгованості з посиланням на дані власного бухгалтерсого обліку та з підтверджуючими доказами.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне розяснити скаржнику, що формулювання «суд критично оцінює», якого припустився суд першої інстанції при оцінці наведених платіжних доручень, у даному випадку свідчить про те, що суд не може взяти до уваги ці докази як належні щодо оплати саме спірних накладних та саме за договором, при виконанні якого відбувалася поставка товару.

Також, судова колегія вважає неможливим прийняття в якості належних та допустимих доказів повернення товару накладних на повернення, оформлених Покупцем, оскільки згідно з п.3.12. Договору поставки за 30 календарних днів до спливу строку придатності або реалізації товару / у звязку зі спливом строку придатності або реалізації товару Постачальник зобовязується прийняти такий товар з оформленням відповідних товарно транспортних і бухгалтерських документів (накладних, товарно-транспортних накладних). Вартість поверненого товару зараховується в рахунок знов поставленого товару за умови, якщо повернений товар був сплачений Покупцем, але доказів оплати товару не надано.

Виходячи з наведеного, для повернення товару необхідно було дотримання процедури, передбаченої п.3.12. Договору поставки, тобто доказами повернення товару у даному випадку повинні бути відповідні товарно транспортні і бухгалтерські документи (накладні, товарно-транспортні накладні), оформлені Постачальником.

Крім того, як вірно зазначено місцевим судом, в накладних на повернення зазначені інші накладні, за якими відповідач отримував товар, а також з них взагалі неможливо встановити чи було здійснено повернення, оскільки відсутні відомості щодо повноважень особи, яка прийняла повернутий товар.

Судом першої інстанції також вірно звернено увагу на те, що сторони п.5.2. Договору поставки передбачили, що за несвоєчасну оплату продукції Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення, що діяла за весь час такого прострочення, а тому, на думку колегії суддів, обґрунтовано не прийнято до уваги правову позицію відповідача, яка ґрунтується на тому, що позивачем, всупереч ч.6 ст. 232 ГК України, нараховано пеню за період, який перевищує шість місяців.

Згідно з п.1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (з наступними змінами і доповненнями) з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до ст.ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.ст. 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується висновком місцевого суду щодо того, що враховуючи звернення позивача до суду 01.12.2017р. із позовними вимогами про стягнення з відповідача пені, приймаючи до уваги заяву відповідача про застосування позовної давності, необхідно стягнути з відповідача пеню у розмірі 7699,41 грн., тобто частково відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення пені з підстав пропуску строку позовної давності.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що згідно пунктів 2,4,5 ч.2 ст.42 ГПК України учасники справи зобов'язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Процесуальна позиція скаржника в цій справі, в судах першої та апеляційної інстанції свідчить про недотримання принципу змагальності та намагання перекласти тягар доказування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову, на позивача та господарський суд.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Дотримавшись завдань господарського судочинства, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті спору, оскільки встановив порушення ТОВ «ГОРЯЦ-Т» зобовязання по оплаті поставленого товару, визначеного договором.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги правомірно частково задоволені судом першої інстанції, а доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують.

Отже, твердження апелянта щодо того, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення в неповному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи, які мали суттєве значення для вирішення справи по суті, колегією суддів апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції в повному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи та цілком обґрунтовано було прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак підстави для його зміни або скасування відсутні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 16 липня 2018 року у справі №916/2972/17 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «ГОРЯЦ-Т».

Постанова в порядку ст. 282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст. 284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст. 286,287 ГПК України.

Повна постанова складена 22 листопада 2018 року.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя І.Г.Філінюк