ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"27" листопада 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2066/18

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.А. Липі

за участю представників:

від позивача: Грасовський Д.О. по довіреності;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (просп.Перемоги,14,Київ 135,01135) в особі, якою є Білгород-Дністровська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (вул. Шабська,81,м.Білгород-Дністровський,Одеська область,67701) до відповідача: Приватне підприємство "СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ СЕНАТ" (вул. Приморська, 1, Затока, Білгород-Дністровський район, Одеська область, 67772) про стягнення 9645,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Приватне підприємство "СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ СЕНАТ", в якому просить господарський суд: про стягнення 9645,61 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про надання послуг №45-П-БДФ-17.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.09.2018 року було відкрито позовне провадження у справі № 916/2066/18 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено засідання на 24.10.2018 року.

24.10.2018року у судовому засіданні було проголошено протокольну ухвалу про перерву та повідомлено відповідача ухвалою, що наступне судове засідання по справі відбудеться 26.11.2018року.

У зв'язку з тим, що 26.11.2018р. судове засідання не відбулося в зв'язку з мінуванням, суд ухвалою повідомив Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі, якою є Білгород-Дністровська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та Приватне підприємство "СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ СЕНАТ" про дату та час судового засідання на 27.11.2018р.

Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, відзив на позов не надав, про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою, що підтверджено поштовими повідомленнями.

Відповідно до ч.9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

У судовому засіданні 27.11.2018р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

31.12.2017 року між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Білгород-Дністровської філії (надалі іменується Адміністрація або Позивач) та Приватним Підприємством «Стивідорна Компанія Сенат» (надалі іменується Підприємство або Відповідач) було укладено Договір про надання послуг № 45-П-БДФ-17 (надалі іменується Договір)

Відповідно до п. 1.1. Договору, є надання Адміністрацією послуг Підприємству за тарифами та переліком, що визначені у Додатку №1 до Договору, а Підприємство сплачує надані послуги.

Відповідно до п. 1.2. Договору, на підставі окремих заявок Підприємства Адміністрація може надавати послуги Підприємству не передбачені Додатком №1 до Договору, вартість яких визначається на підставі довідок про вартість послуг, що розробляються Адміністрацією та надаються Підприємству окремо.

Відповідно до умов п. 2.1. Договору, здавання Адміністрацією послуг та приймання їх результатів Підприємством оформлюється Актом наданих послуг, який оформлюється Адміністрацією щомісячно. Акт наданих послуг не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним, направляється Підприємству.

Згідно п. 2.2. Договору, розрахунки за Договором здійснюються Підприємством згідно тарифів зазначених у Додатку №1 до Договору, в безготівковій формі шляхом перерахування Підприємством грошових коштів на розрахунковий рахунок Адміністрації не пізніше 25-го числа місяця, наступного за звітнім. Підставою для оплати послуг є підписаний Сторонами Акт наданих послуг та виставлений на підставі цього Акту рахунок.

Згідно п. 2.3. Договору, оплата послуг, що не передбачені Додатком №1 до Договору, та які надавались Підприємству на підставі окремих заявок, здійснюється на підставі акту наданих послуг на протязі 10 календарних днів після підписання Сторонами таких актів.

Відповідно до умов п. 2.4. Договору, якщо протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання Підприємством Акту наданих послуг, Адміністрація не отримує підписаний Підприємством Акт наданих послуг або його обгрунтовану відмову, послуги вважаються прийнятими в повному обсязі з дотриманням всіх умов Договору.

За період дії Договору Адміністрацією було надано Відповідачу відповідні послуги за Договором, виставлено та надано для оплати рахунки, які Відповідач не сплатив, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 8 922,31 грн.

З метою досудового врегулювання спору, 17.05.2018 року за № 12-09-11-860/18, Позивач направив Відповідачу відповідну претензію з вимогою сплатити заборгованість за Договором.

Листом від 30.05.2018 року № 40 Відповідач надав відповідь на претензію від 17.05.2018 року за № 12-09-11-860/18, в якій визнав заборгованість та зобов'язався сплатити її найкоротший термін.

Однак, Відповідачем заборгованість за Договором на виконання претензії сплачена не була, у зв'язку з чим Позивач змушений звернутись до суду.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що у випадку порушення Договору Сторона несе відповідальність, визначену Договором та чинним законодавством України.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом Договору.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що у разі прострочення оплати за користування інфраструктурою, Підприємство сплачує пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Враховуючи неналежне виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором №45-П-БДФ-17 від 31.12.2017р. позивач звернувся до суду з позовною заявою, згідно якої просить суд стягнути з відповідача 8922 грн. 31 коп., пеню в розмірі 558 грн. 10коп., 3% річних в розмірі 104 грн. 70 коп., інфляційні витрати в розмірі 60 грн. 50 коп. та витрати на оплату судового збору в сумі 1762 грн. 00 коп..

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Виходячи з наявних матеріалів справи господарським судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання за договором №45-П-БДФ-17 від 31.12.2017р. в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг, внаслідок чого у нього виник борг перед позивачем у розмірі 8922,31 грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача за Договором 3% річних у розмірі 104,70 грн. та індекс інфляції у розмірі 60,50грн.

Згідно ст.625 зазначеного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи законодавства, встановлення судом заборгованості відповідача та несвоєчасне погашення заборгованості, заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 104,70 грн. та індекс інфляції у розмірі 60,50грн., підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 558,10 грн. - пені.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до приписів ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що у випадку порушення Договору Сторона несе відповідальність, визначену Договором та чинним законодавством України.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом Договору.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що у разі прострочення оплати за користування інфраструктурою, Підприємство сплачує пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Також згідно ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В зв'язку з порушенням відповідачем умов договору щодо надання послуг, відповідачу позивачем нарахована пеня в розмірі 558,10грн.

Наданий позивачем розрахунок пені, на думку суду, здійснений належним чином, тому судом пеня у розмірі 558,10 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Станом на день розгляду справи, відповідач борг не сплатив, документів спростовуючих позовні вимоги не надав.

Згідно з ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано, в судові засідання відповідач не з'являвся хоча заздалегідь був повідомлений про дату час та місце судового засідання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі, якою є Білгород-Дністровська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до відповідача: Приватне підприємство "СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ СЕНАТ" про стягнення 9645,61 грн.- задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "СТИВІДОРНА КОМПАНІЯ СЕНАТ" (вул. Приморська, 1, Затока, Білгород-Дністровський район, Одеська область, 67772, код 40209636) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі, якою є Білгород-Дністровська філія Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (вул. Шабська, 81, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67701, код 38728376) заборгованість в розмірі 8922 (вісім тисяч дев'ятсот двадцять дві) грн. 31 коп., пеню в розмірі 558 (п'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 10коп., 3% річних в розмірі 104 (сто чотири) грн. 70 коп., інфляційні витрати в розмірі 60 (шістдесят) грн. 50 коп. та витрати на оплату судового збору в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві ) грн. 00 коп.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 03 грудня 2018 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов