ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 року Справа № 915/685/18

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: не зявився;

представника відповідача: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Підприємства Універсал-Юг товариства з обмежено відповідальністю

(54008, м.Миколаїв, вул.Погранична (Чигрина), буд.242-В),

до відповідача: ОСОБА_1 міської ради

(54027, м.Миколаїв, вул.Адміральська, буд.20),

про: визнання господарського договору поновленим, -

в с т а н о в и в:

02.07.2018 Підприємство Універсал-Юг товариство з обмежено відповідальністю звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 02.07.2018, в якій просить визнати поновленим укладений між ОСОБА_1 міською радою та Підприємством Універсал-Юг товариства з обмежено відповідальністю Договір про встановлення особистого строкового сервітуту, що зареєстрований ОСОБА_1 міською радою у книзі реєстрації договорів про встановлення особистого строкового сервітуту від 28.02.2013 за №213 з невідємними його частинами кадастровим планом земельної ділянки, актом перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість), кресленням перенесення меж земельної ділянки на місцевість, актом приймання передачі земельної ділянки, а також з Договорами про зміни до даного договору №213 С/1-14 від 08.04.2014, №213 С/2-15 від 03.04.2015, №213 С/3-16 від 08.04.2016 та №213 С/4-17 від 14.07.2017, на тих же умовах і на такий самий строк.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ч.1 ст.395, ст.401, ч.ч.1, 2 ст.402, ч.2 ст.403, ст.406 ЦК України вказує, що особистим строковим сервітутом є речове право конкретно визначеної особи на користування чужим майном, установлене на певний строк. Крім того, позивач посилається на Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м.Миколаєва, затвердженим розпорядженням міського голови №14/16 від 26.01.2012 зазначає наступне:

- підставою для продовження терміну дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту є заява сервітуарія, подана не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення терміну дії відповідного договору, з вищевказаними додатками до неї;

- органом, уповноваженим на підготування проекту рішення Виконкому ОСОБА_1 міськради про продовження або відмову в продовженні терміну дії відповідного договору, який також забезпечує винесення цього проекту на розгляд чергового засідання Виконкому, є управління земельних ресурсів ОСОБА_1 міської ради.

Позивач зазначає, що ним було повністю виконано процедуру продовження строку дії договору сервітуту на встановлення тимчасових споруд. Заявником були отриманні та надані відповідачу всі необхідні для розгляду даного питання документи. В свою чергу державний адміністратор зобовязаний був підготувати проект рішення міської ради про укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту та забезпечити його винесення на розгляд чергової сесії міської ради, а остання розглянути це питання та прийняти стосовно нього рішення. Посилаючись на ч.1 ст179 ГК України, ч.1 ст.626, ч.2 ст.631, ч.1 ст.638, ст.646 ЦК України вказує, що відсутність між сторонами згоди щодо умов договору свідчить про відсутність між ними самого договору як правовстановлюючого документу, а відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах визнається відмовою від пропозиції і в той же час новою пропозицією.

Позивач зазначає, що ним було запропоновано продовжити строк дії договору текст якого містить усі істотні умови, що передбачені законом як обовязкові для договорів даного виду. Зокрема за аналогією, договір за своїм змістом відповідає вимогам ст.15 Закону України «Про оренду землі» та типовій формі договору оренди землі, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №220 від 03.03.2004. Позивач вважає, що між сторонами виникли переддоговірні відносини, оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про встановлення земельного сервітуту, а радою на сесії прийнято відповідне рішення, яке повинно бути покладено в основу договору особистого строкового сервітуту ділянки, який є типовим відповідно до постанови Кабінету Міністрів України. Відтак, згідно ч.1 ст.187 ГК України переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду, якщо спір виник при укладенні господарських договорів, укладення яких є обовязковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом. Позивач зазначає, що наслідком вирішення переддоговірного спору повинно бути прийняття судом рішення про поновлення договору в тій чи іншій редакції чи спонукання укласти договір у редакції, визначеній судом за результатами вирішення спору. В даному випадку нормами чинного законодавства прямо встановлена обовязковість поновлення договору та передбачена можливість укладення правочинів про зміну договору за рішенням суду.

Ухвалою суду від 10.07.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 31.07.2018.

31.07.2018 судом у підготовчому засіданні оголошено перерву до 29.08.2018.

29.08.2018 від відповідача на адресу суду надійшов відзив по справі б/н б/д (вх.№10855/18 від 29.08.2018), в якому він проти позову заперечує та зазначає, що в силу п.1 ч.1 ст.20 ГПК України, вимога про визнання господарського договору поновленим є нічим іншим, як встановлення факту, що має юридичне значення. Господарський процесуальний кодекс України не містить положень щодо підвідомчості таких спорів господарським судам. Отже, категорія спорів щодо встановлення певних юридичних фактів у правовідносинах між юридичними особами не підвідомча господарським судам. Такі факти можуть встановлюватись господарським судом під час розгляду справи, яку віднесено до юрисдикції господарського суду чинним законодавством, тобто у разі, коли позивач звертається з позовом за захистом своїх порушених або оспорюваних прав i охоронюваних законом інтересів.

29.08.2018 суд ухвалив з власної ініціативи продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів та відкласти підготовче засідання на 02.10.2018.

02.10.2018 суд ухвалив відкласти підготовче засідання на 10.10.2018.

10.10.2018 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 25.10.2018.

25.10.2018 суд ухвалив оголосити перерву в судовому розгляді справи до 15.11.2018.

15.11.2018 суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати до 16.11.2018.

У судовому засіданні 16.11.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів у їх сукупності, а також приймаючи до уваги, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступні обставини.

28.02.2013 між ОСОБА_1 міською радою (власник, відповідач у справі) та Підприємством Універсал-Юг товариством з обмежено відповідальністю (сервітуарій, позивач у справі) було укладено Договір про встановлення особистого строкового сервітуту №213 (надалі Договір), відповідно до умов якого відповідач на підставі рішення від 20.12.2012 за №23/53 встановлює особистий строковий сервітут відносно земельної ділянки площею 96 кв.м. по вул.Космонавтів, 55 ріг пр.Миру /Ленінський район/ в інтересах сервітуарія, на право розміщення групи стаціонарних тимчасових споруд у кількості 5 шт., у тому числі земельна ділянка №1 площею 20 кв.м., земельна ділянка №2 площею 16 кв.м., земельна ділянка №3 площею 16 кв.м., земельна ділянка №4 площею 22 кв.м., земельна ділянка №5 площею 22 кв.м., для провадження підприємницької діяльності (відповідно до п.1.1. Договору).

У відповідності до п.2.1. Договору, цим договором встановлюється особистий сервітут строком на 1 (один) рік з дати реєстрації цього договору (до 28.02.2014).

Договір було зареєстровано у ОСОБА_1 міській раді, про що у книзі реєстрації договорів про встановлення особистого строкового сервітуту вчинено запис від 28.02.2013 за №213.

Пунктом 2.2. Договору сторонами було визначено, що сервітуарій має переважне право поновлення договору на той же термін протягом 4 років без відповідного рішення міської ради. Для цього севітуарій був зобовязаний за один місяць до закінчення строку дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту (до 28.01.2014) письмово звернутися до управління земельних ресурсів ОСОБА_1 міської ради для продовження строку його дії на наступний рік.

У разі відсутності в управлінні земельних ресурсів заперечень від підрозділів міської ради проти продовження строку сервітуту дія договору про встановлення особистого строкового сервітуту продовжується на один рік шляхом укладення додаткової угоди (договору про зміни). При цьому додаткова угода (договір про зміни) набуде чинності після здійснення сервітуарієм плати за наступний рік протягом 10 днів з дати її підписання.

Після закінчення пяти років з моменту укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту (28.02.2018) підставою для подовження строку дії договору буде відповідне рішення міської ради. У звязку з цим сервітуарій зобовязаний не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору звернутися письмово до міської ради з клопотанням щодо подовження його строку.

У разі порушення строку звернення до управління земельних ресурсів (або до міської ради) з питання продовження (поновлення) цього договору або нездійсненням плати у термін, визначений договором, його дія припиняється з дати закінчення строку дії договору, на який його було укладено, наслідком чого буде звільнення земельної ділянки від споруд.

Як зазначено позивачем, згідно Акту приймання-передачі земельної ділянки від 28.02.2013 та Актом на перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) від 21.01.2013, що є невідємними частинами договору, він прийняв земельну ділянку фактично.

Відповідно до п.9.1. Договору усі зміни та/або доповнення до цього договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, шляхом внесення змін у вигляді додаткової угоди (договору про зміни), що буде невідємною частиною цього договору. Згодою власника на зміну та/або доповнення до цього договору на вимогу севітуарія, є рішення виконавчого комітету міської ради, прийняте в установленому законодавством порядку.

Пунктом 9.7. Договору визначено подовження строку дії договору:

- після закінчення строку, на який було укладено цей договір, сервітуарій, за умови належного виконання своїх обовязків, має право на подовження його дії. Подовження строку дії договору відбувається відповідно до п.2.2. розділу 2 цього договору;

- у разі подовження строку договору на новий строк його умови можуть бути змінені, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору;

- невиконання п.п.е п.7.4. договору є підставою для відмови в подовженні строку дії сервітуту.

З матеріалів справи вбачається, що за зверненням позивача ОСОБА_1 міська рада протягом 2014-2017 років укладала з ним Договори про зміни до Договору про встановлення особистого строкового сервітуту зареєстрованого в ОСОБА_1 міській раді від 28.02.2013 за №213, а саме:

- Договір про зміни №213 С/1-14 від 08.04.2014, яким строк сервітуту продовжено до 28.02.2015;

- Договір про зміни №213 С/2-15 від 03.04.2015, яким строк сервітуту продовжено до 28.02.2016;

- Договір про зміни №213 С/3-16 від 09.03.2016, яким строк сервітуту продовжено до 28.02.2017;

- Договір про зміни №213 С/4-17 від 14.06.2017, яким строк сервітуту продовжено до 28.02.2018 (а.с.20-23).

Оскільки, у відповідності до п.2.2. Договору строк дії договору закінчується 28.02.2018, тобто після закінчення пяти років з моменту укладення договору, але не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії Договору до 28.11.2017, позивач 10.11.2017 звернувся письмово через Центр надання адміністративних послуг до ОСОБА_1 міської ради з клопотанням про продовження строку дії даного Договору про, що свідчить Опис за реєстраційним №00066/МФ-17-Д (а.с.24).

Відповідно до Порядку розгляду документів відповідно до п.5 зазначеного вище опису зазначено, що Управління земельних ресурсів протягом 10 робочих днів готує проект рішення міської ради та забезпечує його винесення на розгляд сесії міської ради. У разі неможливості підготовки проекту рішення міської ради Управління містобудування та архітектури або Управлінням земельних ресурсів протягом 10 робочих днів з дня отримання заяви та пакету документів готують письмове повідомлення заявнику про відмову у видачі документа дозвільного характеру (за підписом заступника міського голови) та передає таке письмове повідомлення державному адміністратору (Рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради від 14.12.2012 №1409).

ОСОБА_2 з протоколу №72 від 15.01.2018 засідання постійної комісії міської ради з питання містобудування, архітектури і будівництва, регулювання земельних відносин та екології, питання про продовження строку дії Договору, постійна комісія прийняла рішення про погодження продовження строку дії даного договору та винесення цього питання на черговий розгляд сесії міської ради (а.с.25).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач упродовж пяти місяців і до сьогодні питання про продовження строку дії Договору на розгляд сесії ОСОБА_1 міської ради не виносилось і відповідно, не розглядалось. Існуюча правова невизначеність не дозволяє позивачу належним чином вести свою господарську діяльність. Адже позивач до сьогодні своєчасно і в повному обсязі вносить обумовлену договором плату, але законних правових підстав для користування земельною ділянкою не має. У звязку з чим змушений звернутися до суду з позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Підприємства Універсал-Юг товариства з обмежено відповідальністю є необґрунтованими, з огляду на таке.

Внаслідок укладення Договору про встановлення особистого строкового сервітуту №213 від 28.02.2013 між сторонами згідно з п.1) ч.2 ст.11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 403 ЦК України встановлено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України та ст.6 ГК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

ОСОБА_2 п.9.7 укладеного між сторонами Договору, після закінчення строку, на який було укладено цей договір, сервітуарій, за умови належного виконання своїх обовязків, має право на подовження його дії. Подовження строку дії договору відбувається відповідно до п.2.2. розділу 2 цього договору.

Пунктом 2.2. Договору сторонами було визначено, що сервітуарій має переважне право поновлення договору на той же термін протягом 4 років без відповідного рішення міської ради. У разі відсутності в управлінні земельних ресурсів заперечень від підрозділів міської ради проти продовження строку сервітуту дія договору про встановлення особистого строкового сервітуту продовжується на один рік шляхом укладення додаткової угоди (договору про зміни). При цьому додаткова угода (договір про зміни) набуде чинності після здійснення сервітуарієм плати за наступний рік протягом 10 днів з дати її підписання.

Зазначена умова Договору сторонами реалізовувалась шляхом укладання протягом 2014-2017 років Договорів про зміни до Договору про встановлення особистого строкового сервітуту. Останнім таким Договором №213 С/4-17 від 14.06.2017, строк особового сервітуту продовжено до 28.02.2018.

Тим же пунктом Договору сторони передбачили, що після закінчення пяти років з моменту укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту (28.02.2018) підставою для подовження строку дії договору буде відповідне рішення міської ради. У звязку з цим сервітуарій зобовязаний не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору звернутися письмово до міської ради з клопотанням щодо подовження його строку.

Як вбачається з матеріалів справи позивач 10.11.2017, у термін, визначений Договором, письмово звернувся через Центр надання адміністративних послуг до ОСОБА_1 міської ради з клопотанням про продовження строку дії даного Договору.

15.01.2018 на засіданні постійної комісії міської ради з питання містобудування, архітектури і будівництва, регулювання земельних відносин та екології, питання про продовження строку дії Договору було розглянуто і постійна комісія прийняла рішення про погодження продовження строку дії даного договору та винесення цього питання на черговий розгляд сесії міської ради. Однак, на момент подання позову до суду рішення з приводу подовження або відмови у подовження дії договору сервітуту ОСОБА_1 міською радою не було прийняте, тобто вбачається бездіяльність відповідача при розгляді звернення позивача від 11.07.2017. Доказів звернення в судовому порядку до ОСОБА_1 міської ради з вимогами про розгляд заяви у визначеному чинним законодавством порядку, позивачем суду не надано.

Слід зазначити, що діюче законодавство, яке регулює правовідносини повязані з встановленням та дією сервітутів, та укладений між сторонами Договір про встановлення особистого строкового сервітуту не передбачають автоматичного продовження дії Договору як переважного права сервітуарія, у разі належного виконання ним умов Договору, без відповідного рішення міської ради. При цьому, посилання позивача на аналогію закону з цього питання, а саме приписи Закону України «Про оренду землі», суд вважає безпідставним, оскільки йдеться про різні правові інститути.

ОСОБА_2 п.3 ст.179 ГК України, укладення господарського договору є обовязковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обовязком для субєкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обовязковості укладення договору для певних категорій субєктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Позивачем не наведено правових норм, які б передбачали обовязковість укладення договору даного виду для органів місцевого самоврядування.

Отже, на підставі викладеного вище, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог Підприємства Універсал-Юг товариства з обмежено відповідальністю до ОСОБА_1 міської ради про визнання Договору про встановлення особистого строкового сервітуту №213 від 28.02.2013 поновленим на тих самих умовах і на той самий строк.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, що має наслідком відмову у даному позові з заявлених підстав та за заявленими вимогами, однак дана обставина не позбавляє права позивача на обрання ефективного способу захисту порушеного права з огляду на встановлений судом вище характер відносин, що склалися між сторонами.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того, що, згідно ст.129 ГПК України, у разі відмови судом у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_2 ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_2 ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_2 ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2018 року.

Суддя М.В. Мавродієва