ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"28" листопада 2018 р. Справа № 906/373/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бучинська Г.Б.

судді Василишин А.Р.

судді Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Максютинська Д.В.

за участю сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Державного підприємства "Городоцьке лісове господарство" про прийняття додаткового рішення у справі № 906/373/17 (Вх.№ 695/18 від 02.11.2018р.)

за позовом (заявою) Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця"

до Державного підприємства "Городницьке лісове господарство"

про стягнення 906596, 84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 12.07.2017 року у справі № 906/373/17 стягнуто з Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" (надалі – відповідач) на користь ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (надалі – позивач) 906596,84 грн. нарахованих платежів за час затримки вагонів та 13598,95 грн. судового збору. Розстрочено виконання рішення суду на шість місяців.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 12.07.17 р. по даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.09.17 р. по справі № 906/373/17 апеляційну скаргу Державного підприємства "Городницьке лісове господарство" залишено без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

ДП "Городницьке лісове господарство" звернулось в Північно-західний апеляційний господарський суд з заявою про прийняття додаткового рішення, в якій просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції та покласти судові витрати за вирішення спору як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції на позивача.

Заява обґрунтована тим, що спір виник не з вини відповідача, а з вини позивача, який не виконав умови договору, а тому в силу ч. 2 ст. 49 ГПК України, судовий збір необхідно покласти на позивача.

Ухвалою від 20.11.18 р. розгляд заяви про прийняття додаткового рішення по справі № 906/373/17 призначено до розгляду на "28" листопада 2018 р. о 12:00год.

В судове засідання від 28.11.18 р. представники сторін не з'явились. Про причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 244 ГПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи вимоги ст. 244 ГПК Україним, колегія суддів визнала за можливе розглянути заяву відповідача за відсутності представників сторін.

Розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, а також з урахуванням наявних у матеріалах справи фактичних даних, апеляційний суд враховує наступне.

15.12.2017 набрав чинності Закон України №2147-VIII від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до пункту 9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відтак, подальший розгляд заяви про винесення додаткового рішення суду здійснюється за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється, зокрема: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до частин четвертої і п'ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зі змісту рішення Господарського суду Житомирської області від 12.07.17 р. та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 14.09.17 р. у даній справі вбачається, що у зв'язку із затримкою вагонів з вантажем відповідача на станціях "Батьово" і "Чоп" Львівської залізниці для митного огляду, ПАТ "Українська залізниця" правомірно нарахувало ДП "Городницьке лісове господарство" плату за користування вагонами за період з 17.05.2016 по 25.10.2016 у розмірі 906 596,84 грн., яку відповідач як вантажовідправник повинен відшкодувати позивачу як перевізнику незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю. При цьому, позов виник у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов’язань, а тому, витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги відповідно до ст.. 49 ГПК України (на час винесення рішення) та ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (на час розгляду заяви), покладено на відповідача.

Вказані судові рішення залишені без змін постановою Верховного Суду України від 19.09.18 р. по справі № 906/373/17.

Враховуючи вказане, колегія суду вважає безпідставним твердження відповідача про те, що спір виник з вини позивача, а тому витрати зі сплати судового збору має бути покладено на позивача згідно ч. 2 ст. 49 ГПК України (в редакції на час звернення з заявою).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, чинній на момент розгляду заяви) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Аналогічні приписи щодо прийняття судом додаткового рішення, зокрема у випадку, якщо не вирішено питання про розподіл судових витрат або про повернення судового збору з бюджету було наведено у статті 88 ГПК України (в редакції, чинній на час винесення постанови).

Додаткове рішення - засіб виправлення неповноти судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом. При цьому неповнота судового рішення шляхом прийняття додаткового рішення (ухвали) не може бути виправлена щодо позовних вимог, з яких судом прийнято рішення. Така неповнота може бути усунена лише в процедурі перегляду рішення. Тобто додаткове рішення (ухвала) не можуть стосуватися тих вимог, щодо яких суд ухвалив рішення.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 105 ГПК України у редакції, чинній станом на дату прийняття постанови суду апеляційної інстанції в даній справі, за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний господарський суд приймає постанову, у якій має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення. Тобто обов'язок суду здійснити розподіл судових витрат визначено лише у випадку зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

А відтак, на час прийняття Рівненським апеляційним господарським судом постанови, відсутні правові вимоги про зазначення в резолютивній частині постанови розподілу судових витрат у разі залишення оскаржуваного рішення без змін.

У свою чергу, як вказано вище, апеляційний суд приймаючи постанову від 14.09.17 р. у справі № 906/373/17, апеляційну скаргу відповідача залишив без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 12.07.17 р. – без змін.

Тому Рівненським апеляційним господарським судом питання про розподіл судових витрат з урахуванням вимог ст.. 105 ГПК України (на час прийняття постанови) не потребувало вирішення.

Таким чином, враховуючи те, що судом першої інстанції задоволено позовні вимоги, апеляційним судом рішення першої інстанції залишено без змін, приймаючи до уваги приписи ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (ст.. 49 ГПК України в редакції на час прийняття постанови), апеляційний суд приходить до висновку, що понесені ДП «Городоцьке лісове господарство» витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви та за подання апеляційної скарги залишаються за відповідачем та не підлягають відшкодуванню за рахунок ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення поданої заяви ДП «Городоцьке лісове господарство» про винесення додаткового рішення у справі № 906/373/17.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ДП "Городоцьке лісове господарство" про ухвалення додаткової постанови щодо розподілу судових витрат у справі № 906/373/17

Матеріали справи №906/373/17 повернути господарському суду Житомирської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, визначеному ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.