ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2018 р. м. Київ Справа№ 925/226/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Разіної Т.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 21.11.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросоюзснаб" на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.08.2018 (повний текст складено 20.08.2018)

у справі №925/226/18 (суддя Єфіменко В.В.)

за позовом Заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури міста Сміла в інтересах держави в особі Городищенської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросоюзснаб"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області (третя особа-1)

Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області (третя особа-2)

про визнання недійсним договору та стягнення коштів

В судовому засіданні 21.11.2018 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури міста Сміла в інтересах держави в особі Городищенської міської ради звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросоюзснаб", в якому просить суд визнати недійсним укладений міським головою м. Городище та ТОВ "Агросоюзснаб" договір про пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Городище б/н від 25.12.2015, та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросоюзснаб" на рахунок міського бюджету до цільового фонду соціально-економічного розвитку м. Городище Черкаської області 968 545,64 грн. недоплаченого пайового внеску на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Городище.

Позов мотивований тим, що в ході реалізації повноважень, передбачених ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що відповідно до п. 4.5.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби на четвертий квартал 2017, на підставі направлень на проведення ревізії, виданих Управлінням Північного офісу Держаудитслужби у Черкаській області, ревізійною групою Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області проведено ревізію Городищенського міського бюджету та фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Городищенської міської ради за період з 01.01.2013 до 30.11.2017 (Акт ревізії №08-31 від 29.01.2018).

За результатами проведеної ревізії при укладені спірного договру встановлені відхилення в частині бази обрахування величини пайової участі між балансовою і кошторисною вартістю будівництва при укладанні договору про пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Городище б/н від 25.12.2015, укладеним між міською радою м. Городище та ТОВ "Агросоюзснаб" по об'єкту з реконструкції існуючої виробничої будівлі ТОВ "Агросоюзснаб" під цех з переробки сої з добудови складських приміщень в м. Городище по вул. Чехова, 41, які фактично були сплачені 28.12.2015 в розмірі 12 719,94 грн. В основу розрахунку величини пайової участі було взято балансову вартість новозбудованого об'єкта в сумі 317 998,59 грн. (317 998,59 грн.* 4%= 12 719,94 грн.), які зазначені в Акті ревізії №08-31 від 29.01.2018.

За декларацією про готовність об'єкта до експлуатації №32 з реконструкції існуючої виробничої будівлі ТОВ "Агросоюзснаб" під цех з переробки сої з добудовою складських приміщень в м. Городище по вул. Чехова 41, загальна кошторисна вартість наявного об'єкта становить 24 213 641,00 грн.

Прокурор вважає, що Городищенською міською радою допущено порушення ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", п. 2.2 Положення в частині неправильного визначення розміру пайової участі (внеску) при укладенні договору про пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Городище б/н від 25.12.2015, що призвело до недоотримання доходу спеціальним фондом міського бюджету в сумі 955 825,70 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається, зокрема на те, що відповідно до статей 203, 204 ЦК України підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами і з позову не вбачається, з яких саме правових підстав укладений спірний договір є недійсним, якому саме закону він не відповідає повністю чи в певній частині та чи є він, на думку прокурора, недійсним чи нікчемним.

Відповідач вважає, що норми матеріального права, на які послався прокурор, є загальними для певного широкого кола договорів, а за відсутністю конкретного правого обґрунтування підстав недійсності спірного договору у відповідача немає можливості сформувати правову позицію щодо заявленої вимоги.

Як зазначив представник відповідача, в частині стягнення грошових коштів у сумі 968 545,64 грн., які, на думку прокурора, мають бути стягнуті з відповідача з визнанням спірного договору про пайову участь недійсним, взагалі відсутні посилання на будь-які норми матеріального права, не вказаний правовий статус стягнення - збитки, шкода, заборгованість чи інше. Така позиція прокурора унеможливлює для відповідача надати до суду ґрунтовне заперечення та можливість визначити особисту правову позицію відносно заявлених вимог.

Відповідач вказує на те, що у розділі 20 Декларації зазначено, що кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією 24 213 641,00 грн., в тому числі витрати на будівельні роботи 20 581596,00 грн., витрати на машини, обладнання, інвентар 3 250 000,00 грн.

На усний запит керівника проектної установи ДП УкрНТІ "Промтехнологія", яка розробляла проект будівництва та реконструкції, вказана сума визначена у проекті до початку будівництва з метою визначення категорії складності усього виробничого комплексу з урахування загальних витрат на його побудову, тому не має ніякого відношення до дійсних витрат на будівництво. Таким чином, вище вказана сума 24 213 641,00 грн., як вважає відповідач, не має відношення до дійсної кошторисної вартості складу відповідача, що здавався в експлуатацію.

На думку відповідача, очевидним є той факт, що на будівництво складу сої площею 406,9 кв. м. у передмісті міста Городище не могло бути витрачено 24 213 641,00 грн., а дійсними є витрати на будівництво складу у сумі згідно поданої відповідачем бухгалтерської довідки.

Третя особа - 1 в письмових поясненнях зазначає, що під час проведення ревізії, ревізорам був наданий лист ТОВ "Агросоюзснаб" від 24.12.2015 №46-12/15 із звітом про оцінку вартості нерухомого майна. В листі міститься довідкова інформація Виконавчому комітету про балансову вартість новозбудованого об'єкта, яка становила 317998,59 грн. (далі - Пояснення). Управління листом від 07.01.2018 № 26-23-08-19-18/309 звернулося до ТОВ "Агросоюзснаб" з проханням надати завірену копію декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Відповідь від ТОВ "Агросоюзснаб" не надійшла. Разом з тим, згідно з інформацією Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Черкаській області, відповідно до даних декларації про готовність об'єкта до експлуатації № 32 з реконструкції існуючої виробничої будівлі ТОВ "Агросоюзснаб" під цех з переробки сої з добудови складських приміщень (м. Городище, вул. Чехова, 41), загальна кошторисна вартість даного об'єкта становить 24213641,00 гривень.

Третя особа - 1 вважає, що Виконавчим комітетом допущено порушення в частині неправильного визначення розміру пайової участі (внеску) при укладанні договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Городища б/н від 25.12.2015, що призвело до недоотримання доходу спеціальним фондом міського бюджету в сумі 955825,70 грн. є порушенням ст. 40 Закону № 3038, п. 2.2 Положення, рішення Городищенської міської ради від 17.06.2014 № 35-7/VI "Про внесення змін до Положення про порядок залучення коштів замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Городище та с. Набоків".

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 07.08.2018 у справі №925/226/18 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросоюзснаб" на користь Городищенської міської ради до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста Городище Черкаської області 968 545,64 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросоюзснаб" на користь Прокуратури Черкаської області 14 528,17 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 18.09.2018 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга вмотивована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, невірним тлумаченням судом ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Доводи апеляційної скарги:

- судом не зазначена позиція відповідача стосовно предмета спору, не наведено основного аргументу, на якій він посилається, як на підставу своїх заперечень та не надано йому юридичної оцінки;

- суд не звернув уваги на той факт, що дані декларації про готовність об'єкта до експлуатації не визначені законом, як документ на підставі якого сторонами договору про пайову участь має визначатися загальна кошторисна вартість будівництва;

- судом безпідставно ототожнено визначення умовної кошторисної вартості будівництва усього виробничого комплексу, який відображений у затвердженому Робочому проекті реконструкції для цілей визначення класу наслідків (відповідальності) та категорії складності об'єкту, яка включає вартість машин, обладнання та інвентарю з загальною кошторисною вартістю об'єкта, що здається в експлуатацію;

- судом не перевірено доводи ні позивача, ні відповідача та не надано правової оцінки даним, що відображені в п. 20 Декларації про готовність об'єкта до експлуатації №32 від 28.12.2015;

- судом не вірно зазначено про те, що сума 24 213 641,00 грн. не містить відомості про витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх поза майданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій;

- ухвалюючи рішення про відмову прокурору у задоволенні позову в частині визнання спірного договору недійсним та задовольняючи позов про стягнення з відповідача коштів пайової участі на підстав договору від 25.12.2015, суд не звернув уваги на те, що прокурором не заявлявся позов про стягнення сум за діючим договором, отже суд при ухваленні рішення вийшов за межі заявленого прокурором позову.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор заперечує проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просить її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

05.11.2018 від представника позивача надійшов лист, в якому викладено клопотання про розгляд справи без участі представника та зазначено, що позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги та підтримує позов прокурора.

У відзиві на апеляційну скаргу представник третьої особи -2 заперечує проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просить її відхилити.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2018 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Михальській Ю.Б., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді Тищенко А.І., Отрюх Б.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2018 апеляційну скаргу відповідача залишено без руху у зв'язку з несплатою судового збору у встановленому законом розмірі, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

25.06.2018 на виконання Указу Президента України №454/2017 від 29.12.2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті "Голос України" №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене, Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Відповідно до акту прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу № 925/226/28 передано до Північного апеляційного господарського суду.

10.10.2018 до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 25.09.2018 з оригіналом платіжного доручення № 6075 від 03.10.2018 на підтвердження доплати судового збору у розмірі 2643,00 грн., яка відповідно до акту прийняття-передачі додаткових документів до апеляційної скарги від 10.10.2018 передана до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2018 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Разіна Т.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2018 у справі №925/226/18 поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, розгляд справи призначено на 21.11.2018.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 21.11.2018 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції 21.11.2018 заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник третьої особи - 2 в судовому засіданні апеляційної інстанції 21.11.2018 заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представники позивача та третьої особи - 1 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки представника третьої особи - 1 суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників позивача та третьої особи - 1 обов'язковою в судове засідання не визнавалась, враховуючи заяву представника позивача про розгляд справи без участі його представника, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2015 між міською радою міста Городище та ТОВ "Агросоюзснаб" укладено договір про пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Городище. Узгоджено, що товариство зобов'язується перерахувати кошти пайової участі до міського бюджету в розмірі 12 719,94 грн. по об'єкту з реконструкції існуючої виробничої будівлі ТОВ "Агросоюзснаб" під цех з переробки сої з добудови складських приміщень в м. Городище по вул. Чехова, 41 (далі - об'єкт), які фактично були сплачені 28.12.2015. Згідно з розрахунком до даного договору в основу розрахунку величини пайової участі було взято балансову вартість новозбудованого об'єкта в сумі 317998,59 грн. (том 1, а.с. 85 - 86).

26.12.2015 Відповідач подав до Управління ДАБІ у Черкаській області Декларацію про готовність до експлуатації об'єкта по вул.Чехова 41а у м. Городище (далі - Декларація).

29.12.2015 Управління ДАБІ у Черкаській області зареєструвало Декларацію про готовність до експлуатації об'єкта.

Судом встановлено, що на підставі Декларації про готовність об'єкта до експлуатації №32 з реконструкції існуючої виробничої будівлі ТОВ "Агросоюзснаб" під цех з переробки сої з добудови складських приміщень в м. Городище по вул. Чехова, 41, загальна кошторисна вартість наявного об'єкта становила 24213641,00 грн. (том 1, а.с. 45 - 50, 65 - 70).

Із змісту дослідженої в судовому засіданні Декларації про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності вбачається, що Декларація складена на виконання проекту реконструкції існуючої виробничої будівлі з добудовою складських приміщень в м. Городище вул. Чехова, 41.

Характеристики Об'єкта, що вводиться в експлуатацію, наведені у розділі 14, де зокрема, вказана загальна площа складу сої 406,9 кв. м.

Основні показники техніко-економічні показники Об'єкта наведені у розділі 16 Декларації.

У розділі 20 Декларації зазначено, що кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією 24 213 641,00 грн., в тому числі витрати на будівельні роботи 20 581596,00 грн., витрати на машини, обладнання, інвентар 3 250 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 4.5.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби на четвертий квартал 2017, на підставі направлень на проведення ревізії, виданих Управлінням Північного офісу Держаудитслужби у Черкаській області, ревізійною групою Управління Північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області проведено ревізію Городищенського міського бюджету та фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Городищенської міської ради за період з 01.01.2013 до 30.11.2017, що підтверджується Актом ревізії №08-31 від 29.01.2018 (том 1, а.с. 30 - 34).

За результатами проведеної ревізії встановлені відхилення при укладенні договору про пайову участь в частині бази обрахування величини пайової участі, які зазначені в Акті ревізії №08-31 від 29.01.2018.

Задовольняючи позов прокурора частково, суд дійшов висновку, що вимоги прокурора в частині стягнення коштів до того розміру пайового внеску, який має відповідати кошторисній вартості об'єкта будівництва є обґрунтованими і підлягають до задоволення та що вимоги про визнання недійсним Договору є недоведеними і задоволенню не підлягають.

При цьому судом було зазначено про обґрунтованість доводів відповідача про те, що прокурор не довів, з яких саме правових підстав укладений спірний договір є недійсним, якому саме закону він не відповідає повністю чи в певній частині.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Предметом спору є визнання недійсним договору про пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури, укладеного між відповідачем і позивачем та стягнення з відповідача на рахунок міського бюджету недоплаченого пайового внеску на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста.

Відповідно до ч.1 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038 (далі - Закон № 3038) органи місцевого самоврядування самостійно встановлюють порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

За Законом № 3038 величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому, не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель,споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Рішенням Городищенської міської ради від 10.02.2012 № 16-4/VI затверджено Положення про порядок залучення коштів замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Городище та с. Набоків" (далі - Положення).

Рішенням Городищенської міської ради Черкаської області "Про внесення змін до Положення про порядок залучення коштів замовників на розвиток інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Городище та с. Набоків" від 17.06.2014 № 35-7/VI внесено зміни до Положення в частині зміни розміру пайової участі, а саме, у разі будівництва нежитлових будівель та споруд - 4% загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта (том 1; а.с. 87 - 88).

За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву (ст. 1 вказаного вище Закону).

За змістом ст.ст. 2, 10 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", ст.ст. 4, 9, 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" під забудовою території слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає нове будівництво, реконструкцію, реставрацію та/ або капітальний ремонт.

Аналіз положень частин 2, 3, 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" приводить суд до переконання, що обов'язок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва, оскільки він виникає із звернення Замовника до органу місцевого самоврядування.

Частиною 4 ст. 40 вказаного вище Закону визначено строки, упродовж яких мають укладатися договори про пайову участь, - не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника будівництва про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 40 Закону порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування (ст.ст. 25, 27, 28, 30, 31, 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до частин третьої - п'ятої статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

При поданні позову в інтересах держави в особі Городищенської міської ради прокурор зазначає, що виконавчим комітетом Городищенської міської ради допущено порушення ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 2.2 Положення в частині неправильного визначення розміру пайової участі (внеску) при укладення договору про пайову участь у створенні та розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури м. Городище від 25.12.2015, що призвело до недоотримання доходу спеціальним фондом міського бюджету в сумі 955 825,70 грн., чим завдано міському бюджету матеріальної шкоди (збитків) на відповідну суму.

На думку прокурора, Городищенська міська рада не вжила заходів для правильного розрахунку розміру пайової участі для ТОВ "Агросоюзснаб", не провела належної переддоговірної роботи, не захистила інтереси територіальної громади м. Городище в суді, що призвело до неповної сплати пайового внеску до міського бюджету, таким чином, не здійснила належним чином захист інтересів держави у спірних правовідносин щодо наповнення дохідної частини міського бюджету розвитку, у зв'язку з чим прокуратурою визначено Городищенську міську раду позивачем, в інтересах якої заявлено позов.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява N 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 N 1604(2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N806/1000/17).

У даній справі прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" тим, що ненадходження значного розміру пайового внеску призводить до ненадходження до бюджету коштів у розвиток інфраструктури населеного пункту, що створює безпосередню загрозу економічним інтересам держави та є передумовою неможливості фінансування запланованих заходів органу місцевого самоврядування.

Водночас пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №924/1237/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Акт ревізії Городищенського міського бюджету та фінансово - господарської діяльності виконавчого комітету Городищенської міської ради за період роботи з 01.01.2013 до 30.11.2017 складений 29.01.2018 (а.с. 30, т. 1).

В матеріалах справи відсутні дані, коли Городищенська міська рада отримала примірник вказаного акту ревізії.

Прокурором долучено до позовної заяви лише сторінки 1, 8, 9, 10, 96 примірнику № 2 вказаного акту, але дані про те, хто, коли і за яких обставин надав прокурору копії сторінок акту, матеріали справи не містять.

Позов прокурора датований 06.03.2018, матеріали справи не містять даних про проведення перевірки на реалізацію повноважень згідно ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а тому подання прокурором позову в інтересах Городищенської міської ради з посиланням на дані акту ревізії від 29.01.2018, з обґрунтуванням того, що Городищенська міська рада не здійснює або неналежним чином здійснює надані їй повноваження не свідчать про нездійснення Городищенською міською радою своїх повноважень щодо стягнення недоплаченого пайового внеску, оскільки між датою складання акту (29.01.2018)та оформленням позову прокурором 06.03.2018, пройшло менше 2 місяців.

Городищенська міська рада відповідно до положень чинного законодавства наділена правом і має можливість самостійно вирішувати питання місцевого значення (у т.ч. шляхом звернення до суду).

Абстрактні твердження прокурора, що «через недоотримання коштів значно недофінансується проекти та програми створення і розвитку інженерно - транспортної, соціальної інфраструктури, що зумовлює погіршення рівня життя територіальної громади м. Городище» та про те, що «такий стан речей призводить до необхідності виділення з державного бюджету міському бюджету субвенції на розвиток інфраструктури населеного пункту» є формальними та декларативними, оскільки не містять посилання на те, що зазначене має місце в Городищенській міській раді.

При подачі позову заступником керівника Смілянської місцевої прокуратури не зазначено жодних причин неможливості здійснення позивачем, який є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів в судовому порядку.

Крім того, прокурором не наведено доказів того, що Городищенська міська рада не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатись до суду самостійно з відповідним позовом до відповідача.

З огляду на вказані обставини справи, сама присутність прокурора на судовому процесі на стороні позивача ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, та створює відчуття нерівності у сторони відповідача.

Підстави представництва Прокурором інтересів держави з'ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

У разі вирішення спору по суті безпідставність звернення прокурора до суду на захист інтересів держави може бути підставою для скасування судового акта у випадку, коли законних підстав для такого представництва явно не було, що свідчить про порушення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України.

Проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів встановила відсутність у прокурора законних підстав на звернення з даним позовом до суду в інтересах Городищенської міської ради.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

Відповідно до ч.1 ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросоюзснаб" на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.08.2018 з підстав, викладених в ній, не підлягає задоволенню, але рішення Господарського суду Черкаської області від 07.08.2018 у справі №925/226/18 прийняте з порушенням норм матеріального права, без належного з'ясування обставин справи, підлягає скасуванню.

Одночасно позов заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури міста Сміла в інтересах держави в особі Городищенської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросоюзснаб" про визнання недійсним договору та стягнення 968 545,64 грн. підлягає залишенню без розгляду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 275 ГПК України з вищевказаних підстав.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 4 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросоюзснаб" на рішення Господарського суду Черкаської області від 07.08.2018 у справі №925/226/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 07.08.2018 у справі №925/226/18 скасувати.

3. Позов заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури міста Сміла в інтересах держави в особі Городищенської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросоюзснаб" про визнання недійсним договору та стягнення 968 545,64 грн. залишити без розгляду.

4. Матеріали справи №925/226/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 27.11.2018

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Т.І. Разіна

Ю.Б.Михальська