ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2018 р. Справа №914/404/18

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Кордюк Г. Т. Кравчук Н.М.

при секретарі Михайлишин С. В.

розгляданувши апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, вих.№437/10-1004 від 19.07.2018, (вх. ЗАГС №01-05/346/18 від 17.10.2018),

на рішення Господарського суду Львівської області від 05.07.2018, суддя Горецька З.В., (повний текст рішення складено 16.07.2018),

у справі № 914/404/18,

за позовом Дрогобицької міськрайонної філії Львівського обласного центру зайнятості, м. Дрогобич,

до відповідача Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, м. Дрогобич,

про стягнення 39 674, 44 грн.,

за участю представників:

від позивача - Бейба Г.Я.

від відповідача - Ярова А.А.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.07.2018 у справі № 914/404/18 позовні вимоги Дрогобицької міськрайонної філії Львівського обласного центру зайнятості - задоволено. З Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на користь Дрогобицької міськрайонної філії Львівського обласного центру зайнятості стягнуто 39 674,44 грн., а також 1 762,00 грн. - судового збору.

23 липня 2018 року до Львівського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, вих.№437/10-1004 від 19.07.2018, на рішення Господарського суду Львівської області від 05.07.2018 у справі №914/404/18. Скаржник просить рішення господарського суду першої інстанції скасувати, прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

При цьому зазначив, що Дрогобицькою ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області запрошено ОСОБА_4 прибути 27.10.2017 року о 9:00 год. до Дрогобицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області для внесення відповідного запису у трудову книжку щодо поновлення на роботі.

Однак, у зазначений термін ОСОБА_4 до Дрогобицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області не з'явився та не повідомив причини неявки.

У зв'язку з цим рішення суду залишається невиконаним через неможливість внесення відповідного запису у трудову книжку ОСОБА_4.

На день подання позову ОСОБА_4 не поновлений на посаді завідувача сектору інфраструктури в Дрогобицькій ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області, до Дрогобицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області для внесення відповідного запису у трудову книжку щодо поновлення на роботі не з'явився, таким чином у Дрогобицької міськрайонної філії Львівського обласного центру зайнятості відсутні законні підстави для стягнення з Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області на користь Дрогобицької міськрайонної філії Львівського обласного центру зайнятості коштів в сумі 39674 грн. 44 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечив проти її задоволення, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому вказав, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків, окрім того зазначив, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно (п.3 ч.1 ст. 256 КАСУ ).

В судовому засіданні представник апелянта підримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції скасувати, а апеляційну скаргу задоволити.

В свою чергу, представник позивача, в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дрогобицьким міськрайонним центром зайнятості 26.07.2016 року зареєстрований, як такий, що шукає роботу громадянин ОСОБА_4

22.08.2016 року ОСОБА_4 подав до Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості заяву, про надання статусу безробітного.

Згідно з ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» 05.07.2012 року №5067-VІ, ОСОБА_4 надано статус безробітного з 22.08.2016 року (наказ від 25.08.2016 року №НТ160825).

Керуючись п. 1,3,4 ст.22 та п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - ОСОБА_4 з 29.08.2016 року призначено допомогу з безробіття та з 29.08.2016 розпочато її виплату.

03.03.2017 року ОСОБА_4 було припинено реєстрацію в центрі зайнятості у зв'язку з поданням заяви до центру зайнятості з відмовою від послуг служби зайнятості.

03.03.2017 року ОСОБА_4 було подано заяву до Дрогобицького міськрайонного центру зайнятості щодо поновлення статусу безробітного (наказ від 03.04.2017 №№НТ170403). У зв'язку з поданою заявою наказом від 03.04.2017 року №НТ170403 ОСОБА_4 поновлено допомогу по безробіттю відповідно до розділу 5 п.2.п.п.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організацій безробітними підприємницької діяльності та поновлено виплату допомоги по безробіттю.

За період перебування на обліку у центрі зайнятості ОСОБА_4 отримав 39 674,44 грн. допомоги з безробіття.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі від 31.01.2017р. №813/2634/16 постановлено поновити ОСОБА_4 в Дрогобицькій об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на посаді завідувача сектору інфраструктури з 02.01.2017р. Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалив апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31.01.2017 року - без змін.

Спір виник внаслідок того, що відповідач добровільно не повернув кошти, які були виплачені ОСОБА_4, як допомога з безробіття, що стало підставою звернення Дрогобицької міськрайонної філії Львівського обласного центру зайнятості з позовом про стягнення з відповідача виплачених, як допомога по безробіттю, коштів в сумі 39 674,44 грн.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (надалі Закон).

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно із п. 8 ст. 1 Закону, страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Статтями 34, 35 Закону передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов'язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Як роз'яснено п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 Про практику розгляду судами трудових спорів, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аргументи апелянта щодо того, що ОСОБА_4 не з'явився у визначений термін для внесення відомостей про поновлення на роботі у трудову книжку не приймаються до уваги, оскільки позовні вимоги щодо стягнення коштів стосуються періоду, коли ОСОБА_4 перебував в статусі безробітного з серпня 2016 року по квітень 2017 року, тобто, до моменту видачі відповідачем наказу №86-О від 07.07.2017 року про поновлення ОСОБА_4 на посаді.

Обов'язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Відповідно до п. 10, п. 11 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», роботодавцем є власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання та фізичні особи, які використовують найману працю, найманий працівник - це фізична особа, яка працює за трудовим договором (контрактом) на підприємстві, в установі та організації або у фізичної особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття":

"Виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі: поновлення безробітного на роботі за рішенням суду."

Згідно з п.37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013р. № 198, Центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.76 Закону України "Про виконавче провадження", рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, вищевказаними нормами припинення реєстрації, а з ними і припинення виплати допомоги по безробіттю, прямо пов'язане з днем поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, який, в свою чергу, пов'язаний з днем видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 працював у Дрогобицькій об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на посаді завідувача сектору інфраструктури та отримував заробітну плату саме в цій установі.

Судом встановлено, що позивачем було виплачено третій особі допомогу з безробіття у сумі 39 674,44 грн.; незаконність звільнення з посади вказаної особи відповідачем встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили, яким і було поновлено на посаді ОСОБА_4.

Відтак, оскільки Львівським окружним адміністративним судом фактично визнано розпорядження про звільнення гр. ОСОБА_4 незаконним та скасовано його, при цьому це розпорядження стало підставою втрати гр. ОСОБА_4 заробітної плати, а в подальшому ця подія стала підставою для призначення та виплати йому допомоги по безробіттю, тому позивач має право на відшкодування відповідачем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітньому ОСОБА_4 у відповідності до ст. 34, 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач зобов'язаний на підставі частини четвертої статті 35 Закону сплатити позивачу грошові кошти у сумі 39 674,44 грн.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на апелянта.

керуючись ст.ст. 86, 255, 269, 275, 276, 282, 343 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, вих.№437/10-1004 від 19.07.2018, (вх. ЗАГС №01-05/346/18 від 17.10.2018) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 05.07.2018 у справі № 914/404/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.11.2018

Головуючий -суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Кордюк Г. Т.

Суддя Кравчук Н.М.