ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" листопада 2018 р. Cправа № 902/415/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Приватного підприємства "Виробниче об'єднання "Елна-Сервіс", м.Вінниця

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестклімат", м.Мінськ, Республіка Білорусь

про стягнення 38 925,28 доларів США

За участю секретаря судового засідання Василишеної Н.О.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1, паспорт АА № 999863 виданий Калинівським РВ УМВС України у Вінницькій області 11.10.1999 р.; керівник згідно витягу з ЄДРЮОФОП

ОСОБА_2, довіреність № 65 від 11.06.2018 р. дійсна до 01.12.2018 р.; паспорт АА № 368041 виданий Шаргородським РВ УМВС України в Вінницькій області 22.01.1997 р.

відповідача: не з'явився.

В С Т А Н О В И В :

Приватним підприємством "Виробниче об'єднання "Елна-Сервіс" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестклімат" про стягнення 38 925,28 доларів США за Контрактом на поставку товару № ДГ-116 від 02.10.2017 р., з яких 33 760,00 доларів США заборгованості, 5 165,28 доларів США штрафу.

Ухвалою суду від 25.07.2018 р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/415/18 в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні 25.10.2018 р. на 11:30 (резервна дата - 22 листопада 2018 р. на 12:00).

Відповідно до ухвали суду від 25.07.2018 р. зупинено провадження у справі № 902/415/18 з метою забезпечення належного повідомлення про час та місце судового засідання відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестклімат" який являється нерезидентом.

19.09.2018 р. до суду з Економічного суду м.Мінська надійшла інформація про виконання судового доручення щодо повідомлення відповідача нерезидента про судове засідання у даній справі.

Ухвалою суду від 23.10.2018 р. поновлено провадження у справі № 902/415/18.

Підготовче судове засідання 25.10.2018 р. не відбулось, в зв'язку з перебуванням судді Банасько О.О. у відпустці.

Ухвалою від 22.11.2018 р. з огляду на здійснення повідомлення відповідача-нерезидента до першого судового засідання, яке мало відбутися 25.10.2018 р. враховуючи характер спірних правовідносин судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання 22.11.2018 р. представник відповідача не з'явився, хоча про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином ухвалою, яка надсилалась на адресу останнього вказану в позовній заяві та документа, що містяться в справі, а також на електронну адресу останнього.

Факт належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення вх. № 7180 від 17.08.2018 р.

Крім того, суд відзначає, що ухвала про відкриття провадження у даній справі відповідачу направлялась через Економічний суд м. Мінська, Республіка Білорусь у порядку, передбаченому Угодою про порядок вирішення спорів, пов'язаних зі здійсненням господарської діяльності, проте, як слідує з ухвали Економічного суду м.Мінська від 05.09.2018 р. у справі № 155-31ип/2018 судове доручення про вручення відповідачу судових документів не виконано у зв'язку з неявкою ТОВ "Бестклімат" в судове засідання призначене для вручення судового доручення, що позбавляє можливості своєчасно вручити судові документи.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&еи рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника відповідача.

Розгляд справи здійснюється з фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави позовних вимог посилається на укладення з Товариством з обмеженою відповідальністю "Бестклімат" контракту № ДГ-116 від 02.10.2017 р. відповідно до якого згідно специфікації № 2 від 26.10.2017 р. Приватним підприємством "Виробниче об'єднання "Елна-Сервіс" поставлено останньому товар на суму 33 760,00 дол. США.

Однак, як вказує позивач, отримавши товар відповідачем в порушення умов Контракту останій не оплачено.

З огляду на вказане, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 38 925,28 доларів США, з яких 33 760,00 доларів США заборгованості та 5 165,28 доларів США штрафу.

Матеріали справи не містять ні відзиву, ні письмового пояснення з долученням відповідних доказів в яких би відповідач вказав власну процесуальну позицію щодо поданого позову.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 01.03.2016 р. між Приватним підприємством "Виробниче об'єднання "Елна-Сервіс" (позивач, продавець, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бестклімат" укладено контракт на поставку товару № ДГ-116 (Контракт) відповідно до п. 1.1. якого продавець продає, а покупець здійснює покупку продукту (конвектора) і ціни на аксесуар і умови, вказані у Специфікації Контракту, складені у формі, встановленій сторонами в додатковій угоді до Контракту (Контракт і Специфікація), які якщо будуть підписані і скріплені печатками сторін складають невід'ємну частину Контракту (а.с. 12-13, т. 1).

Ціни і асортимент вказуються в рахунку і специфікаціях, які виготовляються для кожної партії товару та являються невід'ємною частиною контракту. Сума контракту складає 100 000, доларів США (п.п. 2.1., 2.3. Контракту).

Згідно із п. 3.1. Контракту платежі по Контракту повинні бути виконані покупцем 20 % від суми замовлення вказаної у специфікації за 30 днів до відправки замовлення та 80 % від суми в вказаної у специфікації з відстрочкою платежу до 90 календарних днів з дати відвантаження.

Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2018 р. (п. 12.1. Контракту).

Додатковою угодою до Контракту № 1 від 05.12.2017 р. сторонами внесено зміни до Контракту стосовно адрес сторін (а.с. 14, т. 1).

26.10.2017 р. сторонами підписано Специфікацію № 2 до Контракту, якою узгоджено найменування продукції, її кількість, ціну та суму, що складає 33 760,00 доларів США (а.с. 15, т. 1).

06.12.2017 р. відповідачем виставлено позивачу рахунок-фактуру № РН-6/90 на поставку товару на суму 33 760,00 доларів США (а.с. 16, т. 1).

Судом встановлено, що на виконання умов Контракту позивачем відвантажено згідно рахунку-фактури № РН-6/90 від 06.12.2017 р., вантажно-митної декларації № UA01010/2018/00264 та міжнародної товарно-транспортної накладної СМR на адресу відповідача товар на суму 33 760,00 доларів США (а.с. 17-18, т. 1).

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не здійснив оплати поставленого товару, у звязку з чим у останнього виник борг перед позивачем в сумі 33 760,00 доларів США. Докази протилежного у справі відсутні.

Непроведення відповідачем розрахунків за отриманий товар стало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 366 ГПК України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов'язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 365 ГПК України).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності у справах з іноземним елементом, передбачених у статті 77 цього Закону.

У пункті 10.2 Контракту сторони сторонами погоджено, що усі спори, які можуть виникнути, вирішуються шляхом переговорів сторін. У випадку неврегулювання спорів шляхом переговорів - спір передається у Господарський суд Вінницької області. Розгляд справи здійснюється у відповідності із процесуальним правом України. До вирішення спорів, в тому числі неврегульованих даним Контрактом застосовується матеріальне право України.

Такими чином даний спір відноситься до юрисдикції Господарському суду Вінницької області.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами Контракту між ними виникли зобов'язання, які мають правову природу договору поставки.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до переконливого висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт поставки позивачем товару (опалювальних газових котлів) відповідачу та відсутність оплати зі сторони останнього за отриманий товар.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 33 760,00 доларів США заборгованості за Контрактом правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

Також судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з 5 165,28 доларів США штрафу за період прострочення з 24.04.2018 р. по 19.07.2018 р., за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.п.3, 4 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У п.2.1. Контракту сторони погодили, що у випадку якщо оплата товару не буде здійснена в рамках вказаних в Договорі, покупець сплачує продавцю штраф в розмірі 0,1 % від неоплаченої суми за кожен день прострочення.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення штрафу є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Контракту та нормам чинного законодавства.

За результатом перевірки обрахунку суми штрафу у заявленому позивачем періоді за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора судом встановлено його в розмірі 2 937,12 доларів США, який є меншим ніж той, що заявлений позивачем. Вказана сума штрафу є правомірною та такою, що підлягає до стягнення з відповідача.

Решта суми заявленого штрафу в розмірі 2 228,16 доларів США є заявленою безпідставно та задоволенню судом не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвал суду відповідач не подав до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Враховуючи викладене заявлений позов підлягає задоволенню судом частково.

Приймаючи рішення судом враховано, що згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частинами першою, другою статті 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, положення чинного законодавства хоча й визначають національну валюту як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 203/3486/15-ц, від 11.04.2018 р. у справі № 300/900/15-ц, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.04.2018 р. у справі № 905/407/16).

У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за Договором в іноземній валюті, якщо саме вона визначена у договорі і позивач просить стягнути суму у валюті.

Разом з тим, у п. 2.4. Контракту сторонами даної справи погоджено, що валютою контракту являється долар США.

Отже, стягнення боргу в іноземній валюті чітко узгоджується з вимогам чинного законодавства.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.129 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

22.11.2018 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення із зазначенням про відкладення складання тексту повного судового рішення на строк не більше ніж на десять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестклімат", проспект Партизанський, буд. 178 б, прим. 3, м. Мінськ, 220075, Республіка Білорусь, УНП 192663929; ОПКО 00, розрахунковий рахунок: BY05PJCB (BYN); розрахунковий рахунок: ВУ75 PJCB (USD, EUR) в ЦБУ 114 ОАО "Приорбанк", БИК PJCBBY2X , Республіка Білорусь, 220021, м. Мінськ, пр. Партизанський, буд.56/2) на користь Приватного підприємства "Виробниче об'єднання "Елна-Сервіс", вул.Ботанічна, буд. 13б, м. Вінниця, 21000 (ідентифікаційний код - 20109667), р/р НОМЕР_1 в ПАТ "ПУМБ" МФО 334851, Україна, 04070 м. Київ, вул. Андріївська, 4, SWIFT: FUIBUA2X, Банк-кореспондент в доларах США, Deutsche Bank Trust Americas, 60 Wall Street, 10005 NY, New York, USA; "UKRGASBANK" JSB Kiev (UA),SWIFT: BKTRUS33) - 33 760,00 доларів США - боргу, 2 937,12 доларів США - штрафу, 550,45 доларів США - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. У стягненні 2 228,16 доларів США штрафу відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 30 листопада 2018 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи.

2 - позивачу - вул.Ботанічна, 13 "Б", м.Вінниця, Україна, 21000.

3 - відповідачу - пр.Партизанський, буд.178 Б, приміщення 3, м.Мінськ, Республіка Білорусь, 220075.