РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.11.2018Справа № 910/12729/18
Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу

За позовом доПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз"
про стягнення 5 655, 00 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Без повідомлення (виклику) учасників справи
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз" (надалі - відповідач) про стягнення страхового відшкодування в розмірі 5 655, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договору страхування наземного транспорту № IN88IIV132525, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 19.05.2017 за участю застрахованого транспортного засобу, здійснив виплату страхового відшкодування, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2018 відкрито провадження у справі №910/12729/18. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у зв'язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив, а також зобов'язано Моторне (транспортне) страхове бюро України надати поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1555587.

16.10.2018 від Моторного (транспортного) страхового бюро України до суду надійшла інформація про страхове покриття згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1555587.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач, у свою чергу, не скористався своїм правом на подання відзиву, а тому справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

07.12.2016 р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТІНГОВА КОМПАНІЯ «АГРОЦЕНТР-УКРАЇНА» було укладено договір страхування наземного транспорту №IN88IIV132525 терміном дії з 07.12.2016 р. по 06.12.2018 р. та за умовами якого, позивач зобов'язався в разі настання страхового, випадку відшкодувати збитки в межах страхової суми в порядку та на умовах, передбачених договором. Предметом Договору є майнові інтереси Страхувальника (Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТІНГОВА КОМПАНІЯ «АГРОЦЕНТР-УКРАЇНА»), пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем ЗA3 110557 д.н.з. НОМЕР_3.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи довідки про 859022 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області та Постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2017 р. у справі № 204/3174/17, 19 травня 2017 року о 09 год. 24 хв. у м. Дніпро на перехресті пр. Пушкіна та пров. Січовий водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «DAEWOO» д.н.з. НОМЕР_2, не дотримався безпечної дистанції та своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до повної зупинки транспортного засобу та допустив зіткнення з транспортним засобом «ЗАЗ 11057» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 та в результаті ДТП, транспортним засобам спричинені механічні пошкодження.

Відповідно до вищезазначеної постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.06.2017 р. у справі № 204/3174/17, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Як вбачається із рахунку-фактури № СФ-0000336 від 22.05.2017, копія якого міститься в матеріалах справи, матеріальна шкода заподіяна автомобілю «DAEWOO» д.н. НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди склала 6 655,00 грн.

На підставі страхових актів від 14.06.2017 р. № 3.ENSTRAX/3-10320206 та № 3.ENSTRAX/3-10320223 та умов Договору страхування, розмір страхового відшкодування склав 6 655,00 грн., яке позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу на СТО згідно платіжними дорученнями від 16.06.2017 р. № 1028184 та від 16.06.2017 р. № 1028186, копії яких містяться в матеріалах справи

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) виплата страхового відшкодування страхувальнику є юридичним фактом, з яким закон пов'язує виникнення у страховика у межах фактичних витрат права вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні норми містить стаття 27 Закону України "Про страхування", за приписами якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таке право позивач може реалізувати, звернувшись за виплатою і до страхової компанії (відповідача), яка застрахувала цивільну відповідальність особи, яка завдала шкоди, на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", адже за змістом статті 3 цього Закону одним із принципів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є гарантоване забезпечення відшкодування шкоди потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Між тим, як вбачається з вказаної вище довідки про 859022 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, вказується автомобіль «DAEWOO» з номером кузову (VIN-код) НОМЕР_6 та який має державний номерний знак НОМЕР_2. При цьому як вбачається з інформації про страхове покриття згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1555587, застраховано автомобіль із вказаним вище номером кузову (VIN-кодом) НОМЕР_6, проте з іншим державним номерним знаком - НОМЕР_5.

Разом із тим, в матеріалах справи міститься лист Головного сервісного центру МВС України від 19.02.2018 за № 31/1977 про надання інформації, зі змісту якого вбачається, що У Головному сервісному центрі МВС у межах компетенції розглянуто запит позивача, що надійшов 15.02.2018 від Департаменту патрульної поліції НПУ, про надання інформації чи є транспортний засіб «DAEWOO NEXIA» д.н.з. НОМЕР_5 та транспортний DAEWOO NEXIA д.н.з. НОМЕР_2 одним і тим самим автомобілем з VIN-кодом НОМЕР_6 та повідомляється, що відповідно до інформації із бази даних Єдиного державного реєстру МВС станом на 19.02.2018 автомобіль «DAEWOO NEXIA» д.н.з. НОМЕР_5, VIN-код НОМЕР_6 перереєстрований 10.05.2017 на нового власника ОСОБА_3 по договору укладеному в ТСЦ, виданий новий номерний знак НОМЕР_2.

Відповідно до ч. 20-1.1. ст. 20-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії.

Відтак, приймаючи до уваги факт зміни власника автомобіля «DAEWOO NEXIA» VIN-код НОМЕР_6 та відповідну зміну державного номерного знаку із НОМЕР_5 на НОМЕР_2, поліс № АК/1555587 зберігає дію протягом строку на який його було видано.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 - водія транспортного засобу «DAEWOO» д.н.з. НОМЕР_2, яка є винною особою у скоєнні ДТП, була застрахована Приватним акціонерним товариством "Європейський страховий союз" на підставі полісу № АК/1555587 зі строком дії з 11.10.2016 по 10.10.2017, цим полісом встановлено ліміт по майну у розмірі 100 000,00 грн. франшизу в розмірі 1 000,00 грн.

Отже, в даному випадку відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності водія автомобіля «DAEWOO» д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_1, тобто особи, яка визнана винною у ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок пошкодження у ДТП автомобіля ЗA3 110557 д.н.з. НОМЕР_3, в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відтак, розмір шкоди (як оціненої так і фактично завданої) та коефіцієнт фізичного зносу застрахованого автомобіля підлягають доведенню перед судом сторонами спору належними засобами доказування відповідно до статей 74, 76 ГПК України.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Водночас, суд враховує, що Закони України "Про страхування" та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачають зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, на що також вказує Верховний Суд України у постанові від 15.04.2015 р. у справі № 3-50гс15, проте, відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при здійсненні відшкодування обов'язковим є врахування зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Стаття 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" надає визначення поняття "шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого". Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана:

- з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

- з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

- з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

- з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відтак, оскільки страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах спеціального нормативно-правого акта, а саме Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", то в даному випадку застосовуються норми цього Закону, а саме статті 29.

Згідно з п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395) (надалі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 7.38 Методики, значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Таким чином, оскільки ДТП сталося у 2017 році, а як вбачається з наявного в матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЗA3 110557 д.н.з. НОМЕР_3, даний транспортного засіб - 2006 року випуску, тобто на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди строк експлуатації автомобіля ЗA3 110557 д.н.з. НОМЕР_3 перевищував 5 років, а тому коефіцієнт фізичного зносу при розрахунку страхового відшкодування підлягає врахуванню.

Визначення розміру збитку у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється шляхом оцінки майна за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону України від 12.07.2001 № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Водночас, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що ним було сплачено страхове відшкодування у розмірі, який визначений з урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля ЗA3 110557 д.н.з. НОМЕР_3.

В силу приписів ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, позивачем при здійсненні відшкодування не враховано ту обставину, що розмір збитку в даному разі має бути визначений з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, розрахованого у порядку встановленому законодавством, а отже - вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі фактичних витрат на суму 5 655, 00 грн. (за вирахуванням франшизи к розмірі 1 000, 00 грн.), що натомість визначений без урахування зносу є необґрунтованими.

Окрім того, суд враховує положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Закріплене зазначеним положенням право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18).

Так, як було зазначено вище, дорожньо-транспортна пригода відбулась 19.05.2017, а отже строк звернення позивача до потерпілого або до відповідача закінчився 19.05.2018, при цьому позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ним, в строку визначеного положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» була надана відповідачеві відповідна вимога про виплату страхового відшкодування.

За таких обставин, оскільки позивачем розраховано страхове відшкодування виходячи з розміру фактичних витрат без урахування зносу та не здійснено звернення до відповідача із відповідною заявою про страхове відшкодування впродовж встановленого Законом терміну, суд приходить до висновку, що права позивача за захистом яких він звернувся до суду - не порушені відповідачем, а отже вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу 5 655, 00 грн. є необґрунтованими та у позові слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ч. 18 ст. 9 та ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 12, 28, 29, 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 237, п. 2. ч. 5. ст. 238, 240, 241, 247, ч. 1. ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" до Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий союз" відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Згідно з п. п. 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 28.11.2018 року.

Суддя Ю.О. Підченко