ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2391/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваго-Рев", м. Харків
про стягнення коштів в сумі 194736,15 грн.
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, ордер №000022 від 09.11.2018 року;

відповідача ОСОБА_2, довіреність б/н від 30.07.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю "Ваго-Рев", в якій просить стягнути з останнього пеню в сумі 84779,80 грн., штраф в сумі 81554,31 грн., інфляційні втрати в сумі 19487,13 грн. та 3% річних в сумі 8914,91 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо вчасної оплати поставленого позивачем товару за договором поставки №100117/5 від 01.01.2017 року. Також, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.09.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 01.10.2018 року на 11:30 год.

25.09.2018 року відповідач надав відзив (вх.№ 27919), в якому проти позовних вимог заперечував, посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів, а саме рахунків за період з 10.01.2017 року по 20.08.2018 року, які б належним чином підтверджували або спростовували можливість розрахунку та нарахування розміру пені (штрафної санкції), штрафу, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних. Відповідач також вважає, що надані позивачем видаткові накладні не є належними та допустимими доказами на підтвердження виконання позивачем поставки товару у зазначений строк, та не дають можливості вирахувати розмір пені (штрафної санкції), штрафу, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, оскільки складені з порушенням вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Відповідач також вважає, що позивачем невірно та в деяких випадках безпідставно нараховано пеню та штраф, в той час як відповідачем в строк визначений договором поставки № 100117/5 від 10.01.2017 року сплачено за поставлений товар. Крім того, відповідач зазначив, що визначений позивачем розмір судових витрат є необґрунтованим, значно завищеним та непропорційним реальним затратам.

01.10.2018 року позивач надав відповідь на відзив (вх.№ 28490), в якій зазначив, що позиція відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні докази відгрузки товару за видатковими накладними та довіреностями не заслуговує на увагу, враховуючи повну оплату відповідачем заборгованості за поставлений товар, підписання відповідачем акту звірки взаєморозрахунків та визнанням у відзиві факту отримання товару та дат отримання товару.

09.10.2018 року відповідач надав заперечення на відповідь позивача (вх.№29321), в яких зазначив, що наданий акт-звірки, на який посилається позивач, зі сторони відповідача не підписаний та свідчить лише про стан розрахунків між сторонами, та можливу заборгованість між сторонами, а факт сплати за товар не підтверджує факт його поставки, а також не підтверджує належність доказів у справі, які є недійсними, неналежними та недопустимими.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.10.2018 року продовжено строк проведення підготовчого провадження до 29.11.2018 року, підготовче засідання у справі № 922/2391/18 відкладено на 12.11.2018 року на 10:30 год.

12.11.2018 року позивачем надано довідку (вх.№ 32006), яку досліджено судом та приєднано до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.11.2018 року закінчено підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 21.11.2018 року на 11:00 год.

Представник позивача у судовому засіданні 21.11.2018 року підтримав позов та відповідь на відзив, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.11.2018 року підтримав відзив та заперечення на відповідь на відзив, просив в задоволенні позову відмовити. Крім того, відповідачем були надані додаткові заперечення (вх.№ 32814 від 21.11.2018 року), дослідивши які суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено, підготовче провадження закінчено та призначити справу до судового розгляду по суті 12.11.2018 року, а заперечення відповідачем подано 21.11.2018 року, тобто за межами відповідного процесуального строку.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1 ст. 118 ГПК України).

Частиною 1 статті 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Проте, відповідач жодним чином не обґрунтував причини пропуску процесуального строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 118 ГПК України).

За таких обставин, суд залишає заперечення відповідача (вх.№ 32814 від 21.11.2018 року) без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

01 січня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" (Продавець, позивач) та Товариством з додатковою відповідальністю "Ваго-Рев" (Покупець, відповідач) укладено договір поставки №100117/5 (надалі - Договір поставки; т. 1 а.с.39).

У відповідності до п. 1.1. Договору поставки, Продавець у порядку і на умовах, визначених цим Договором, зобов'язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та своєчасно оплатити підшипники, ГТВ, кільця стопорні, ланцюги приводні, манжети та іншу продукцію виробничо-технічного призначення (далі по тексту - товар) партіями, в асортименті, кількості, і за цінами, вказаними в рахунках.

Згідно з п. 2.1. Договору поставки, загальна сума цього договору визначається як вартість товару, переданого Продавцем відповідно до узгоджених рахунків до цього договору.

Пунктом 3.1. Договору поставки передбачено, що товар поставляється партіями. Асортимент і кількість виробів у партії узгоджуються між продавцем і покупцем у видаткових накладних.

Цей Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2018 року (п. 6.1. Договору поставки).

На виконання умов Договору поставки, позивач у період з 19.04.2017 року по 03.07.2018 року поставив відповідачу товар на загальну суму 1312719,65 грн., що підтверджується видатковими накладними № 1904021 від 19.04.2017, № 2604007 від 26.04.2017 року, № 1505008 від 15.05.2017 року, № 2405013 від 24.05.2017 року, №2905026 від 29.05.2017 року, № 1306014 від 13.06.2017 року, № 1406023 від 14.06.2017 року, № 2306013 від 23.06.2017 року, № 0507002 від 05.07.2017 року, №1907020 від 19.07.2017 року, № 2607009 від 26.07.2017 року, № 2607012 від 26.07.2017 року, № 1108014 від 11.08.2017 року, №2808016 від 28.08.2017 року, №1409008 від 14.09.2017 року, № 1809005 від 18.09.2017 року, № 0310001 від 03.10.2017 року, № 1910017 від 19.10.2017 року, № 0611009 від 06.11.2017 року, №0811008 від 08.11.2017 року, № 1411010 від 14.11.2017 року, № 1511024 від 15.11.2017 року, № 2311022 від 23.11.2017 року, № 0812022 від 08.12.2017 року, №1212014 від 12.12.2017, № 1312028 від 13.12.2017 року, № 2612011 від 26.12.2017 року, № 0401003 від 04.01.2018 року, № 0901001 від 09.01.2018 року, № 2401005 від 24.01.2018 року, № 2401006 від 24.01.2018 року, № 2501010 від 25.01.2018 року, №0202008 від 02.02.2018 року, № 0602013 від 06.02.2018 року, № 1402024 від 14.02.2018 року, № 1502003 від 15.02.2018 року, № 2802006 від 28.02.2018 року, №0703013 від 07.03.2018 року, № 0504003 від 05.04.2018 року, №2604001 від 26.04.2018 року, № 1005017 від 10.05.2018 року, № 1705008 від 17.05.2018 року, №2405003 від 24.05.2018 року, № 1206001 від 12.06.2018 року, № 1306048 від 13.06.2018 року, № 1306057 від 13.06.2018 року, № 2206013 від 22.06.2018 року, №2506025 від 25.06.2018 року, № 0307011 від 03.07.2018 року, № 0307012 від 03.07.2018 року.

Сторони домовились (п. 4.1. Договору поставки), що Покупець здійснює оплату кожної партії товару по відповідному рахунку шляхом перерахуванні грошових коштів на поточний рахунок Продавця протягом 20 банківських днів з моменту відвантаження товару.

Позивач зазначає, що відповідач за поставлений товар розраховувався з порушенням строків оплати встановлених у Договорі поставки, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 4.1. Договору поставки, відповідач здійснює оплату кожної партії товару по відповідному рахунку шляхом перерахуванні грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом 20 банківських днів з моменту відвантаження товару.

Проте, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару належним чином не виконав, розрахувався за товар з порушенням строків передбачених п. 4.1. Договору поставки.

Щодо аргументів відповідача про відсутність належних та допустимих доказів поставки товару у зазначені позивачем строки, суд зазначає наступне.

Так, в матеріалах справи містяться зазначені вище видаткові накладні та товарно-транспортні накладні (т. 1 а.с.51-154), які були підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печаткою позивача. Повноваження представників відповідача на отримання товару від позивача підтверджується відповідними довіреностями, які містяться в матеріалах справи.

При цьому, помилкове посилання у деяких довіреностях на договір №050913/1 від 05.09.2013 року не спростовує факт надання відповідачем повноважень його особам на отримання цінностей від позивача за договором № 100117/5 від 10.01.2017 року, оскільки як вбачається з довідки позивача (та не спростовано відповідачем), за спірний період між сторонами укладено лише один договір: договір поставки №100117/5 від 10.01.2017 року. Крім того, зазначені у кожній довіреності найменування та кількість товару, які належало отримати представником відповідача, збігаються з найменуванням та кількістю товару поставлених за спірними видатковими накладними.

Твердження відповідача про те, що у видаткових накладних не вказано посаду та прізвище особи, яка брала участь у господарській операції, судом не приймаються, оскільки ця інформація зазначена у довіреностях, посилання на які містяться в кожній видатковій накладній.

У кожній видатковій накладній сторонами зазначено, що підписанням цієї накладної Покупець підтверджує факт отримання товару по кількості, якості та всіх супроводжуючих документів на товар, в тому числі рахунку і податкової накладної.

Суд наголошує, що відповідач повністю сплатив суми всіх поставок за Договором перед подачею позову до суду, чим підтвердив факт цих поставок.

Відповідач не погоджується з датами поставок, проте жодного належного та допустимого доказу поставок позивачем товару в інші строки до суду не надав.

Таким чином, суд вважає доведеними належними та допустимими доказами факти поставки позивачем товару відповідачу у зазначені у видаткових накладних строки, у зв'язку з чим, відповідно до умов Договору поставки, у відповідача виникли обов'язки щодо оплати поставленого товару.

В свою чергу, оплата відповідачем товару відбулась з порушенням визначених Договором поставки строків, що підтверджується банківською випискою (т. 1 а.с. 156).

Твердження відповідача про оплату за поставлений 19.04.2017 року та 26.04.2017 року товар в строки передбачені п. 4.1. Договору, судом не приймаються оскільки, відповідно до вищезазначеної банківської виписки (т. 1 а.с. 156), оплати за період з 13.04.2017 року по 25.07.2017 року здійснювались за іншим договором (№050913/1 від 05.09.2013 року).

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару за Договором поставки.

У зв'язку з прострочення виконання грошового зобов'язання, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 84779,80 грн., штраф в сумі 81554,31 грн., інфляційні втрати в сумі 19487,13 грн. та 3% річних в сумі 8914,91 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

В силу ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Законом щодо окремих видів зобовязань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 9.3. Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань добросовісна сторона має право стягнення упущеної вигоди (штрафної неустойки) у розмірі 0,1% від суми невиконаних зобов'язань, за кожен прострочення виконання зобов'язань. За прострочення зобов'язань понад 60 днів винна сторона сплачує добросовісній стороні додатково штраф у розмірі 10% від суми невиконаного в строк зобов'язання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК - видами штрафних санкцій, тобто, не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 09.02.2018 року у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 року у справі №911/1351/17, від 17.05.2018 року у справі №910/6046/16, від 25.05.2018 року у справі №922/1720/17, від 09.07.2018 року у справі №903/647/17.

Враховуючи викладене, перевіривши нарахування пені та штрафу позивачем, суд визнає вимоги про стягнення з відповідача 84779,80 грн. пені та 81554,31 грн. штрафу законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України гарантовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Перевіривши нарахування інфляційних втрат та 3% річних позивачем, суд визнає вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 19487,13 грн. та 3% річних в сумі 8914,91 грн. законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, позивач в позовній заяві просить відшкодувати судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 17000,00грн.

Так, відповідно до частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з статтею 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

За приписами ч.1 ст. 126 ГПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

Частиною 8 ст.129 ГПК України, передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд також враховує правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №372/1010/16-ц, де зазначено наступне.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесених витрат у сумі 17000,00 грн. представник позивача надав копії: договору про надання правничої (правової) допомоги від 08 серпня 2018 року, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро "Матвєєвої Л.В. "Альфа-Омега", посвідчення адвоката України ОСОБА_3 та свідоцтво про право на заняття вказаної особи адвокатською діяльністю, акту здавання-прийому наданої правничої (правової) допомоги від 29 серпня 2018 року, платіжного доручення № 840 від 09 серпня 2018 року про сплату 17000,00 грн. Оригінали вказаних документів були досліджені судом під час судового засідання.

Відповідно до акту здавання-прийому наданої правничої (правової) допомоги від 29 серпня 2018 року, вартість послуг Адвокатського бюро "Матвєєвої Л.В. "Альфа-Омега" з підготовки позовної заяви з додатками склала 17000,00 грн., з яких:

- 12000,00 грн. - складання позовної заяви (8 годин х 1500,00 грн/год);

- 3000,00 грн. - складання заяви про забезпечення позову (2 години х 1500,00 грн/год);

1500,00 грн. - складання проекту ухвали суду про забезпечення позову (1 година х 1500 грн/год);

- 500 грн. збір доказів - 1 година х 500 грн/год.

Відповідач в своєму відзиві зазначає, що розмір витрат на складання позовної заяви є необґрунтованим, а їх розмір значно завищений та не пропорційний реальним затратам.

Суд враховує, що ухвалою від 30.08.2018 року по справі 922/2391/18 заява про забезпечення позову була визнана необґрунтованою та відмовлено в її задоволенні, а тому вважає, що в даному випадку відсутні підстави для покладання на відповідача обов'язку відшкодувати позивачу витрати на правничу допомогу в сумі 4500,00 грн. (3000,00 грн. - складання заяви про забезпечення позову та 1500,00 грн. - складання проекту ухвали суду про забезпечення позову). Вказане також стосується відшкодування з відповідача судового збору в сумі 881,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову.

В той же час, витрати на правничу допомогу в сумі 12500,00 грн. суд вважає обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись приписами ст.129 ГПК України, оцінивши відповідність обсягу роботи Адвокатського бюро "Матвєєвої Л.В. "Альфа-Омега" з підготовки позовної заяви з додатками, з огляду на розумну необхідність відповідних судових витрат для даної справи, господарський суд дійшов висновку про обґрунтування заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12500,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача разом витратами по сплаті судового збору в сумі 2921,04 грн.

На підставі ст.ст. 6, 11, 525, 530, 626, 712, ч. 3 ст. 509, ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 629, ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України, керуючись статтями 73-74, 76-80, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ваго-Рев" (61052, м.Харків, вул. Благовіщенська, 24, ідентифікаційний код 36623607) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" (61052, м.Харків, пров. Сімферопольський, 6, літера "Д-1", ідентифікаційний код 38773958) пеню в сумі 84779,80 грн., штраф в сумі 81554,31 грн., інфляційні втрати в сумі 19487,13 грн., 3% річних в сумі 8914,91 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12500,00 грн. та 2921,04 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.11.2018 року.

Суддя ОСОБА_4