ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. ОдесаСправа № 916/544/18
м. Одеса, просп. Шевченка, 29.

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Колоколова С.І.

суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання: Полінецька В.С.

від позивача ОСОБА_1, (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2130 від 27.12.2011р.; довіреність № б/н, дата видачі : 09.02.18)

від відповідача ОСОБА_2, (посвідчення адвоката України № 000444 від 27.04.2016р.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія СМ № 000444 від 27.04.2016р.; договір на надання послуг № 72-В-АМПУ-18 від 30.05.2018р.; ордер на надання правової допомоги серія Кв № 427086 від 08.11.2018)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

на рішення Господарського суду Одеської області від 09 липня 2018 року, повний текст якого складено та підписано 18 липня 2018 року

у справі №916/544/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бруклін-Київ"

до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

про стягнення 7 356 233,95 грн.

головуючий суддя Волков Р.В.

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

В судовому засіданні 22.11.2018 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бруклін-Київ" (позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (відповідач) відповідно до якої просив:

- стягнути з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бруклін-Київ" 7 356 233,95 грн., які були набуті відповідачем без достатньої правової підстави внаслідок безпідставного незастосування коефіцієнта 0,7, відповідно до умов Договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу №1433-П-ОДФ від 31.12.2015 року та абз.12 п.3 розд. ІІ Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу (ів), що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 року № 541. Також позивач просив стягнути витрати на професійну правову допомогу, надану при розгляді справи, у розмірі, який буде встановлений на підставі поданих доказів з урахуванням попереднього розрахунку таких витрат та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем вимог чинного законодавства України, умов Договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу(ів) №1433-П-ОДФ від 31.12.2015 року, а саме безпідставне одержання коштів відповідачем, у звязку з незастосування Коефіцієнту 0,7 за період з грудня 2016 грудень 2017 року, у звязку з чим товариство звернулось до суду про стягнення безпідставно набутих коштів на підставі положень ст.1212 ЦК України.

Рішенням господарського суду Одеської області від 09.07.2018 (суддя Волков Р.В.), позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Стягнуто з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі відокремленого підрозділу - Одеської філії ДП АМПУ - Адміністрації Одеського морського порту на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бруклін-Київ" 7 356 233/сім мільйонів триста п'ятдесят шість тисяч двісті тридцять три/грн. 95 коп. основного боргу, 110 343/сто десять тисяч триста сорок три/грн 51коп.- витрат повязаних зі сплатою судового збору, 200 000/двісті тисяч/грн 00коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Такий висновок суду мотивований тим, що відповідачем без достатньої правової підстави були набути грошові кошти, внаслідок безпідставного незастосування коефіцієнта 0,7 відповідно до умов Договору про забезпечення доступу портового оператора до причалів № 1433-П-ОДФ від 31.12.2015 року.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулось з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 09.07.2018 у справі № 916/544/18 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного:

- апелянт зазначає, що при розрахунку плати за послуги із доступу відповідачем позивачу нараховувалась плата за доступ до причалів 42, 43, 46-47 саме виходячи із кількості вантажу, який пройшов через причали, в процесі навантаження на борт судна із залученням засобів, що перебувають у власності або використовуються портовим оператором для виконання навантажувально-розвантажувальних робіт і які розміщено у межах причалів портальних кранів на причалі 46-47, перевантажувачів 42, перевантажувальної машини -43;

- для розяснення щодо застосування норм Тарифу є розяснення Міністерства інфраструктури України від 22.03.2017 № 2403/27/10-17;

- предметом позовних вимог у даній справі є плата за послуги, нарахована за різні періоди, щодо навантаження/розвантаження різних видів вантажу на різні судна, які обслуговувались у морському порту ОСОБА_2, в різні дати, щодо яких виставлено різні рахунки;

- при прийнятті оскаржуваного рішення та задоволення позовних вимог позивача, місцевим господарським судом не було зазначено, який спосіб захисту права обрано судом та які норми матеріального права були застосовані.

На виконання положень абз. 2 ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, ч. 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, матеріали справи №916/544/18 передані до Південно-західного апеляційного господарського суду.

22.10.2018 року ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду прийнято справу № 916/544/18 до провадження та розпочато апеляційний розгляд справи колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Колоколова С.І., суддів Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.

23.08.2018 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Бруклін-Київ" надійшов відзив на апеляційну скаргу у справі №916/544/18, відповідно до якого адвокат в судовому засіданні просив апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення, змінити рішення Господарського суду Одеської області від 09.07.2018 року у справі № 916/544/18 в частині лише часткового стягнення заявлених товариством витрат на професійну правничу допомогу, надану при розгляді справи у суді першої інстанції, а саме стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 353041,00 грн.

Представник Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в судовому засіданні 22.11.2018 року просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Законом України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017р. N2147-VIII (який набрав чинності 15.12.2017р.) Господарський процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Пунктом 9 частини 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147- VIII від 03.10.2017р. установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст.269 ГПК України (в редакції Закону України №2147- VIII від 03.10.2017р.) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", відзив на них, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Як встановлено під час розгляду даної справи місцевим господарським судом, та підтверджено під час апеляційного провадження, 31.12.2015 року між ТОВ „Бруклін-Київ (Портовий оператор) та ДП „Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії (Адміністрація) укладено договір № 1433-П-ОДФ про забезпечення доступу портового оператора до причалу (ів), згідно п. 1.1 якого, з урахуванням додаткової угоди від 19.04.2016 року, Адміністрація зобовязалась забезпечити доступ Портового оператора до причалу (ів) № 38, 42, 43,44,45,46,47, що перебуває у господарському віданні адміністрації, а Портовий оператор зобовязався сплатити адміністрації за доступ до причалу (ів). Послуга надається з метою забезпечення виконання Портовим оператором навантажувально-розвантажувальних робіт на причалі (ах) у межах його (їх) паспортних довжини та ширини (т.1 а.с.30-34).

Відповідно до п.п. 2.3.1 п. 2.3 Договору, Портовий оператор зобовязаний забезпечити планування та складання графіку обробки суден на наступний місяць відповідно до Зводу звичаїв морського порту ОСОБА_2.

За приписами п. 3.1 Договору, нарахування плати за послуги із забезпечення доступу Портового оператору до причалу (ів), що перебуває у господарському віданні адміністрації, здійснюється за тарифами відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 року № 541. Для нарахування плати Портовий оператор надає до Адміністрації протягом 2 робочих днів після завершення звітного місяця інформацію та документи, передбачені додатком 2.1 до цього договору, а в електронній формі до 1 числа місяця наступного за звітним. На підставі додатку 2.1 Адміністрація складає у двох примірниках акт наданих послуг та рахунок за надані послуги за звітний місяць протягом 3 робочих днів з дати отримання від Портового оператора документів та інформації, передбачених додатком 2.1 до цього договору.

За змістом п. 7.1 Договору, останній набирає чинності з 01.01.2016 року за умови набуття чинності наказом Міністерства інфраструктури України, яким повинні бути затверджені тарифи на спеціалізовану послугу адміністрації щодо забезпечення доступу портових операторів до причалів і діє до 31.12.2016 року включно. Дія договору вважається продовженою на наступний календарний рік, якщо не пізніше ніж за 30 календарних днів до останнього дня терміну дії договору жодна із сторін письмово не повідомила іншу сторону щодо припинення даного договору у встановлений термін.

Договір від 31.12.2015 року № 1433-П-ОДФ та додаткова угода до нього від 19.04.2016 року підписані представниками та скріплені їх печатками (а.с. 48 т.1)

На виконання умов Договору, Актами виконаних робіт за період з грудня 2016 грудень 2017 року, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" надавало послуги із забезпечення доступу Портового оператору до причалів, що перебувають у господарському віданні Адміністрації, які пройшли через причали Адміністрації у процесі навантаження або вивантаження. На підставі зазначених Актів, відповідачем були виставлені рахунки із вибірковим застосуванням Коефіцієнту.

Виставлені рахунки ТОВ „Бруклін-Київ були повністю сплачені, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

18.12.2017 року ТОВ „Бруклін-Київ звернулось до ДП „Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії (Адміністрація) з листом № 2604/ВПК про вимогу здійснити перерахунок плати за Договором за період з грудня 2016 року по листопад 2017 року із застосуванням Коефіцієнту відповідно до вимог Тарифів та повернути товариству суму переплати. В подальшому між сторонами здійснювалося листування, однак сума переплати відповідачем не повернута.

У звязку з тим, за твердження позивача ДП „Адміністрація морських портів України в особі Одеської філії (Адміністрація) без достатніх правових підстав набула грошові кошти, через незаконне застосування Коефіцієнту за Договором від 13.12.2015 року, за період з грудня 2016 року по грудень 2017 року, і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Бруклін-Київ" та вважає, що апеляційна скарга Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Предметом даного позову є питання застосування до послуг за Договором № 1433-П-ОДФ від 31.12.2015 року між сторонами положень абз.12 п. 3 розд. ІІ Тарифів на послуги з надання доступу до причалів ДП «АМПУ», затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 541 від 18.12.2015 року, яким передбачене застосування понижувального коефіцієнта 0,7 до перевалки зернових вантажів на спеціалізованих терміналах із застосування перевантажувальних машин (з продуктивністю навантаження не менше 500 тонн в годину).

Так, в даному випадку основний спір між сторонами стосується двох основних спірних питань, а саме встановлення та застосування Коефіцієнту, а саме:

- яка саме продуктивність повинна враховуватись для цілей застосування коефіцієнту 0,7 та якими документами вона повинна підтверджуватись: фактична продуктивність навантаження кожного окремого судна, величина якої підтверджується документами у сфері торговельного мореплавства (Statement of facts (SoF), коносаменти, маніфести (як вважає Відповідач) чи технічна (паспортна) продуктивність відповідної перевантажувальної машини, величина якої підтверджується технічною документацією на машину (як стверджує Позивач);

- де саме повинна бути розміщена перевантажувальна машина відповідної продуктивності для цілей застосування коефіцієнту 0,7: виключно безпосередньо на причалі (у межах його паспортних характеристик) або над причалом (як на цьому наполягає Відповідач) або в будь-якому місці в межах спеціалізованого терміналу, розташованого на території відповідного порту (як стверджує Позивач).

Зазначені питання вже вирішувались та були предметом розгляду судової справі №916/161/17, між тим ж учасниками справи, також за Договором № 1433-П-ОДФ-15 від 31.12.2015 року. Так, рішенням Господарського суду Одеської області від 18.05.2017 року, залишеним без змін 10.08.2017 постановою Одеського апеляційного господарського суду та 13.12.2017 року постановою Вищого господарського суду, позов ТОВ „Бруклін-Київ був задоволений частково. Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю „Бруклін-Київ право на застосування коефіцієнта 0,7 відповідно до умов Договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу(ів) № 1433-П-ОДФ від 31.12.2015 р. та абз. 12 п. 3 розд. ІІ Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 р. № 541, при перевантаженні навалом зернових вантажів із застосуванням в технологічному процесі перевантаження перевантажувальних машини, продуктивність яких становить не менше 500 тонн на годину відповідно до технічної документації на вказані машини, незалежно від місця їх розташування; стягнуто з Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бруклін-Київ" збитки у розмірі 6 600 064/шість мільйонів шістсот тисяч шістдесят чотири/ грн. 15 коп., 47237/сорок сім тисяч двісті тридцять сім/ грн. 75 коп. сплачених штрафних санкцій та витрати по сплаті судового збору у сумі 101309/сто одна тисяча триста девять/ грн. 53 коп.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, під час розгляду справи № 916/161/17, яке має преюдиційне значення для даної справи, судами вже було встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Бруклін-Київ" є оператором спеціалізованого терміналу з перевалки зернових вантажів, до складу якого входять причали №№ 42,43, 46-47 на території Одеського порту перевантажувальні машини, продуктивність кожної з яких перевищує 500 тонн/год, зокрема, перевантажувальна машина ПМ-1200У1 (1200 тонн/год), яка розташована безпосередньо на причалі №43, а також ланцюгові транспортери T120G (1000 тонн/год) га ZEO-DC-350-20 (700 тонн/год), які розташовані в тилу причалів, але в межах спеціалізованого терміналу), які разом забезпечують єдиний процес перевантаження зерна на спеціалізованому терміналі позивача.

Крім того, визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю „Бруклін-Київ» право на застосування коефіцієнта 0,7 відповідно до умов Договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу(ів) № 1433-П-ОДФ від 31.12.2015. Зазначені докази є підтвердженими та не потребують доказуванню.

Пунктом 4 Перехідних положень Закону України „Про морські порти України передбачено, що тимчасово, до створення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, її функції та повноваження, визначені цим Законом, виконує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту. Таким органом у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 30.06.2015р. № 460 є Міністерство інфраструктури України.

Наказом Міністерства інфраструктури України №541 від 18.12.2015 року були затверджені Тарифи на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України

Абзацом дванадцятим пункту 3 розділу ІІ зазначених Тарифів передбачено, що у випадку, коли зернові вантажі перевантажуються на спеціалізованих терміналах із застосуванням перевантажувальних машин (з продуктивністю навантаження не менше 500 тонн на годину), до цих ставок за послуги для вантажу „зернові вантажі (у тому числі насіння), що перевантажуються навалом застосовується коефіцієнт 0,7.

Абзац дванадцятий пункту 3 розділу ІІ Тарифів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України № 541 від 18.12.2015р., встановлює, що коефіцієнт 0,7 застосовується тоді, коли зернові вантажі перевантажуються навалом на спеціалізованому терміналі із застосуванням перевантажувальних машин з продуктивністю навантаження не менше 500 тонн на годину.

Також абз. 12 п.З розділу II Тарифів, умовою для застосування Коефіцієнту є дотримання наступних критеріїв, перелік яких є вичерпним, а саме: - категорія вантажу - зернові вантажі (у тому числі насіння); - спосіб перевантаження - навалом; місце перевантаження - на спеціалізованому терміналі; продуктивність перевантажувальних машин - не менше 500 тонн на годину.

Критерії були дотримані Портовим оператором щодо перевантажень за спірний період та у розрахунках, який не був безпідставно застосовний відповідачем під час виставлення рахунку.

Верховним судом 03.05.2018 року у постанові № 916/1429/17 зроблено наступний висновок про наявність у відповідача права на застосування понижувального коефіцієнту 0,7 при перевантаженні навалом зернових вантажів на спеціалізованих терміналах з використанням перевантажувальних машин, технічна продуктивність яких становить не менше 500 тонн на годину відповідно до технічної документації на такі машини, підтверджується рішенням господарського суду Одеської області від 08.12.2016 року, яке залишено без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 13.02.2017 та Вищого господарського суду України від 01.08.2017 № 916/2687/16.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих коштів за період з грудня 2016 грудень 2017 року, у звязку з тим, що відповідач всупереч зазначених вище положень, не застосовував Коефіцієнт 0,7.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне. З аналізу наведених вище норм та судових актів вбачається, що підставою застосування Коефіцієнту є саме факт використання оператором в процесі перевалки вантажів перевантажувальної машини.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За приписами статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 1 статті 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного зобов'язання другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, суд з врахуванням вищевказаних приписів чинного законодавства, заявлена до стягнення вищевказана сума, фактично, є збитками, які понесені позивачем внаслідок незастосування в рамках укладеного між сторонами договору, понижувального коефіцієнту 0,7, на застосування якого, як вже було зазначено судом, позивач мав право.

Разом з тим, суд вважає, що стаття 1212 ЦК України не може застосуватись до відносин сторін, що є предметом спору у цій справі, оскільки такі відносини носять договірний характер, що в свою чергу виключає можливість застосування вказаної статті.

Суд, вирішуючи спір по суті, виходить з принципу юридичної визначеності, згідно з яким рішення суду по конкретній справі має вирішити усі спірні правовідносини, що входять до предмету встановлення, а не породжувати інші судові спори.

За змістом ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Положеннями ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню, відносяться: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для настання деліктної відповідальності у вигляді відшкодування збитків необхідна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: вина особи, яка заподіяла шкоду; протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія зазначає, що заявлена до стягнення з відповідача сума у розмірі 7 356 233,95 грн. фактично, є збитками, які понесені позивачем внаслідок незастосування понижувального коефіцієнту 0,7.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 09.07.2018 року у справі № 916/544/18 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" - без задоволення.

Відповідно до п. в ч.4 ст.282 ГПК України (в діючій редакції) постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги) покладаються на скаржника, оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись статтями 269, 270, 275,276, 282

Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення

2. Рішення господарського суду Одеської області області від 09 липня 2018 року у справі № 916/544/18 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено „27 листопада 2018 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Н.М. Принцевська

Суддя Я.Ф. Савицький