ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 листопада 2018 р. Справа № 903/49/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г.,

розглянувши справу

за позовом державного підприємства "Укрриба"

до відповідача: фізичної особи-підприємця Балабуха Сергія Євстафійовича

про стягнення 34560грн. 31коп.

за відсутності представників сторін

встановив: 29.01.2018р. позивач - ДП "Укрриба" звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача - ФОП Балабуха С.Є. 34560грн. 31коп., з яких: 20853грн. 62коп. - заборгованості за договором, 8710грн. 95коп. - пені, 4050грн. 44коп. - інфляційних втрат та 945грн. 30коп. - 3% річних. Також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 25.12.2013р. між ДП "Укрриба" та ФОП Балабухом С.Є. було укладено договір зберігання державного майна №28/13, на підставі якого позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання нерухоме державне майно - гідротехнічні споруди рибницьких ставів. 01.01.2015р. між ДП "Укрриба" та ФОП Балабухом С.Є. було укладено додаткову угоду до договору зберігання державного майна №28/13 від 25.12.2013р, згідно якої позивач надав згоду відповідачу на користування майном, переданим останньому на зберігання, в порядку даної додаткової угоди до договору зберігання. Відповідно до п.8 додаткової угоди відповідач зобов'язується проводити оплату за користування державним майном щомісячно на розрахунковий рахунок позивача не пізніше 14 числа місяця, наступного за звітним. Однак, відповідач частково здійснював плату за користування державним майном, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 20853,62грн., на яку позивач нарахував пеню, інфляційні та річні.

Ухвалою суду від 01.02.2018р. відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

20.02.2018р. на адресу суду надійшов відзив (вх.№01-55/1442/18), в якому відповідач заперечив проти позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що договірні відносини з приводу зберігання майна, що виникли між позивачем та відповідачем виникли на підставі неналежного укладених договорів, які є недійсними.

02.03.2018р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній вказує , що 01.01.2015р. у зв'язку з заявою позивача між сторонами, з метою збереження якісних властивостей майна, що є предметом договору, укладено додаткову угоду до договору, відповідно до якої підприємство за відповідну плату, надало відповідачу право використання переданого на зберігання майна. Звертає увагу, що договір не є нікчемним правочином та за всіма ознаками відповідає вимогам законодавства про зберігання майна.

В судовому засіданні 27.02.2018р. судом було оголошено перерву до 20.03.2018р. для виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 20.03.218р. провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ФОП Балабуха С.Є до відповідачів: ДП "Укрриба" та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області про визнання договору недійсним.

Ухвалою від 24.10.2018р. провадження у справі поновлено; підготовче засідання призначено на 31.10.2018р.

Ухвалою суду від 31.10.2018р. постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 06.11.2018р.

Ухвалою суду від 06.11.2018р. розгляд справи по суті призначено на 23.11.2018р., явка представників сторін визнана на їх розсуд.

21.11.2018р. на адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника.

Також, 22.11.2018р. від ФОП Балабуха С.Є. надійшла заява-клопотання, в якій він просить відкласти розгляд справи, в зв'язку з тим, що відповідач на вказану дату перебуватиме у відрядженні за межами області.

З врахуванням обставин справи та строків розгляду справи по суті, враховуючи неявку відповідача у судове засідання, судом відхилено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з огляду на відсутність підстав, передбачених ч.2 ст.202 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи тривалість судового провадження та те, що явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась, відповідачем не надано суду доказів поважності та неможливості з'явитися в судове засідання або направити до суду свого представника, а сторони мали достатньо часу для подання суду письмових заяв по суті справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представників сторін.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, господарський суд встановив наступне.

25.12.2013р. між ДП «Укрриба» та ФОП Балабухом Сергієм Євстафійовичем було укладено договір зберігання державного майна №28/13.

Згідно п. 1.1 договору поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання згідно з Актом приймання-передачі нерухоме державне майно - гідротехнічні споруди рибницьких ставів, які обліковуються на балансі поклажодавця і передані йому на підставі спільного наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України «Про передачу гідротехнічних споруд» від 06.05.2003р. №126/752.

Пунктами 1.2, 1.3 договору встановлено, що об'єктом зберігання є гідротехнічні споруди рибницьких ставів - майно, що перебуває в державній власності відповідно до п. 1.1 договору. Зазначене майно розташоване за адресою: Волинська область, Горохівський район, с.Холонів.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання державне нерухоме майно - гідротехнічні споруди ставу «Старостав» (інв.№ 005, балансовою вартістю 13 897грн., залишкова вартість станом на 01.12.2013р. складає 1377,96грн.), яке розташоване за адресою: Волинська область, Горохівський район, с.Холонів, що підтверджується актом приймання-передачі гідротехнічних споруд, які передаються на зберігання від 25.12.2013р., підписаним обома сторонами (а.с.20).

Ціна за договором визначається відповідно до Протоколу про договірну ціну, який є невід'ємною частиною договору і становить 10 грн., в тому числі ПДВ (а.с.21).

01.01.2015р. між ДП «Укрриба» та ФОП Балабухом Сергієм Євстафійовичем було укладено додаткову угоду до договору зберігання державного майна №28/13 від 25.12.2013р.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди поклажодавець надає згоду зберігачеві на користування майном, переданим останньому на зберігання в порядку даної додаткової угоди до договору зберігання, а зберігач засвідчує свою обізнаність з усіма властивостями майна та його цільовим призначенням. Зберігач здійснює використання майна відповідно до «Правил технічної експлуатації гідротехнічних споруд рибоводних господарств», затверджених наказом Державного департаменту рибного господарства України від 13.01.2004р. №6 та «Виробничої програми», що розроблена зберігачем та погоджена із поклажодавцем і є невід'ємною частиною даної додаткової угоди до договору зберігання.

Згідно п. 8 додаткової угоди зберігач зобов'язується проводити плату за користування державним майном, зазначеним в акті приймання-передачі, щомісячно на розрахунковий рахунок поклажодавця не пізніше 14-го числа місяця, наступного за звітним. Ціна за користування державним майном, визначається у Протоколі про договірну ціну, який є невід'ємною частиною даної Додаткової угоди до Договору зберігання і становить на дату підписання даної Додаткової угоди 1000грн. Розмір щомісячної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що договір набуває чинності з дня його підписання і діє до укладення договору оренди.

17.01.2017р. між ФОП Балабухом С.Є. та Фондом Державного майна України по Волинській області було укладено договір оренди державного майна №11/04.

Таким чином, 16.01.2017р. договір зберігання державного майна №28/13 від 25.12.2013р. припинив свою дію.

Згідно картки рахунку №361 від 18.01.2018р. обороти за період користування майном склали 34 936,72грн. Відповідач за період дії договору за користування майном сплатив 14083,10грн. Внаслідок порушення відповідачем умов договору щодо внесення плати за користування майном, у нього виникла заборгованість на загальну суму 20853,62грн. (а.с.26-27).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1, 7 ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, на день розгляду спору заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 20853,62грн., не погашена, підтверджена матеріалами справи та підлягає до стягнення.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.

Згідно ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 10 Додаткової угоди передбачено, що у разі затримки оплати за використання майна, переданого для зберігання, зберігач сплачує поклажодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

В зв'язку з порушенням відповідачем умов договору №28/13 від 25.12.2013р. позивач нарахував відповідачу 8710,95 грн. пені та 945,30грн. - 3% річних за період з 15.04.2015р. по 19.01.2018р., та 4 050,44грн. - інфляційних втрат за період з 01.05.2015р. по 31.12.2017р, які є підставними та підлягають до стягнення з відповідача в повному обсязі.

Згідно із частинами 2, 3 ст. 13, частиною 1 ст. 74 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи відповідача щодо недійсності договору зберігання та додаткової угоди до нього не заслуговують на увагу суду, оскільки рішенням Господарського суду м. Києва від 02.08.2018 у справі № 903/156/18, яке набрало законної сили, за позовом ФОП Балабуха С.Є до ДП "Укрриба", регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області про визнання договору зберігання від 25.12.2013р. №28/13 та додаткової угоди від 01.01.2015р. недійсними, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Згідно ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на зазначене, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по договору зберігання державного майна у розмірі 20853,62грн., пені у розмірі 8710,95грн., інфляційних втрат у розмірі 4050,44грн. та 3% річних у розмірі 945,30грн. підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 75, 129, 202, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Балабуха Сергія Євстафійовича (ІПН НОМЕР_1) на користь державного підприємства «Укрриба» () 34560грн. 31коп. (з них: 20853,62грн. заборгованості, 8710,95грн. пені, 4050,44грн. інфляційних втрат та 945,30грн. - 3% річних), а також 1762грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 03.12.2018р.

Суддя О. Г. Слободян