ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2018 р. Справа №909/435/18

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Зварич О.В.

Скрипчук О.С.

за участю секретаря судового засідання Лагутіна В.Б.,

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гріненерджі» б/н від 03.08.2018

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.07.2018, повний текст рішення складено 18.07.2018,

у справі № 909/435/18 (суддя Шіляк М.А.)

за позовом: Фізичної особи-підприємця Антоніва Степана Петровича, с. Ріп'янка Калуського району Івано-Франківської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Гріненерджі», смт. Богородчани Івано-Франківської області

про стягнення заборгованості за договорами про надання транспортних послуг в сумі 124 049, 94 грн.

Представники сторін в судове засідання не з'явились (належно повідомлені).

1.Розгляд справи.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України не заявлялось.

У судовому засіданні 27.11.2018 не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу у зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін справи відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України.

Хід розгляду апеляційної скарги викладено у відповідних ухвалах суду.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Позивач та відповідач у судове засідання участі уповноважених представників не забезпечили. Відповідач належно повідомлений про час, дату та місце розгляду даного спору, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. 30.10.2018 р. позивачу вручено ухвалу суду від 17.10.2018р. (наявна інформація з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень (трек-номер 754). 02.11.2018 позивачу була надіслана копія ухвали Західного апеляційного господарського суду від 31.10.2018 про відкладення розгляду справи на його юридичну адресу (77354, Івано-Франківська область, с. Ріп'янка, вул. Б. Хмельницького, 1). У витязі з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень відсутня інформація щодо вручення відправлення (трек-номер 051). Отже поштова кореспонденція надсилалась на адресу позивача, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та є належним доказом повідомлення сторони про розгляд справи.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В рішеннях Європейського суду з прав людини, а саме, у п. 42 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», п. 27 рішення від 26.04.2007 у справі «Олександр Шевченко проти України» та рішенні від 14.10.2003 у справі «Трух проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

3. Короткий зміст позовних вимог.

Фізична особа-підприємець Антонів Степан Петрович 24.05.2018 р. звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гріненерджі» про стягнення заборгованості за договорами про надання транспортних послуг в сумі 124 049, 94 грн, з яких: 77 732, 10 грн основного боргу, 28 623, 79 грн пені за період з 01.12.2016 - 02.04.2018, 3 117, 80 грн 3% річних за 448 днів (з 01.12.2016 по 02.04.2018) та 14 576, 25 грн інфляційних втрат за період з грудня 2016 по березень 2018 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договорів про надання транспортних послуг №02/15 від 28.09.2015, № 1/2016-ТП від 05.10.2016 та №02/2017 від 10.10.2017 в частині своєчасності оплати за надані послуги, в результаті чого утворилася заборгованість, на яку позивачем нараховано інфляційні втрати, 3% річних та пеню. На претензію № 3 від 23.04.2018 р. про погашення заборгованості відповіді не надав.

4.Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 13.07.2018 (суддя М.А.Шіляк) позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 30 856, 00 грн заборгованості за транспортні послуги, 58, 33 грн 3% річних та 464, 00 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судове рішення у справі мотивоване ст.ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України), ст.ст. 193, 231 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», і зроблено висновок, що акт звірки взаєморозрахунків станом на 28.02.2018 на суму 77 732, 10 грн не є належним доказом здійснення господарських операцій між сторонами, а факт надання транспортних послуг підтверджується підписаними обома сторонами актами приймання-передачі наданих послуг на загальну суму 30 856, 00 грн, які і підлягають до задоволення. Здійснивши перерахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що до стягнення підлягає 58, 33 грн 3% річних, нарахованих за період з 01.05.2018 (строк оплати послуг з урахуванням приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України) по 24.05.2018 (дата подання позову). В задоволенні вимоги про стягнення інфляційних втрат суд відмовив, вказавши, що інфляційні втрати за період з 01.05.2018 по 24.05.2018 не можуть нараховуватись, оскільки прострочення оплати становить менше місяця. Також суд відмовив в задоволенні вимоги про стягнення пені, оскільки пеня є договірною санкцією, в той час, як в договорах про надання транспортних послуг не було визначено відповідальності відповідача у формі пені у разі несвоєчасного виконання грошового зобов'язання (порядок її сплати та розмір).

5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи сторін справи.

ТОВ «Гріненерджі» не погоджується з ухваленим рішенням суду, вважає його незаконним та прийнятим з неповним з'ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт зазначає, зокрема, що не можуть бути належними та достатніми доказами у справі лише акти приймання-передачі наданих послуг, оскільки розділом 4 договорів про надання транспортних послуг передбачено також необхідність таких документів як замовлення та вантажна квитанція. Однак таких доказів позивачем суду не надано, як і не надано будь-яких інших доказів, які б підтверджували надані послуги, зокрема, накладні, товаро-транспортні накладні, виставлені рахунки на оплату. Також апелянт вказує про порушення місцевим господарським судом приписів ст. 173 ГПК України, оскільки суд об'єднав в одне провадження позовні вимоги, підставою виникнення яких є три різні договори про надання транспортних послуг, які не пов'язані спільними доказами.

6. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається та правильно встановлено місцевим господарським судом, що 28.09.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю «Гріненерджі» (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Антонівом Степаном Петровичем (виконавець) укладено договір № 02/15 про надання транспортних послуг (далі - договір № 02/15 від 28.09.2015) (а.с. 15).

Відповідно до п. 2.1. договору № 02/15 від 28.09.2015 в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець (позивач) зобов'язується надати замовникові (відповідачу) транспортні послуги, пов'язані з обслуговуванням вантажів Замовника (відповідача), а замовник (відповідач) зобов'язується своєчасно сплачувати надані послуги.

Пунктом 2.2. договорів про надання транспортних послуг передбачено, що на підтвердження надання виконавцем (позивачем) послуг за цим договором, складаються відповідні акти виконаних робіт.

Вартість робіт по договору 150 грн/мі. При необхідності вартість може коригуватись при зміні цін на паливо (п. 3.1, 3.2 договору № 02/15 від 28.09.2015).

Згідно з п. 4.1, 4.3 договору підставою для надання транспортних послуг є замовлення, надане замовником. Здача вантажу вантажоотримувачу здійснюється за адресою, вказаною у вантажній квитанції.

На замовника, посеред іншого, у розділі 4 договору покладено обов'язок своєчасної оплати послуг виконавця.

Відповідальність сторін передбачена розділом 7 договору, зокрема у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами України та цим договором.

Дійсний договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін і діє до 15 квітня 2016 року. Якщо за 30 днів до закінчення терміну дії жодна із сторін не заявить про припинення дії дійсного договору, його дія вважається продовженою на наступний календарний рік (розділ 8 договору).

На виконання договору № 02/15 від 28.09.2015 сторонами підписано акти приймання-передачі наданих послуг № 31/01-17 від 31.01.2017 на суму 5 488, 00 грн за надані транспортні послуги за період з 01.01.2017-31.01.2017 та № 29/11-17 від 29.11.2017 на суму 3 294, 00 грн за надані транспортні послуги за період з 01.11.2017-30.11.2017 (а.с. 82 - 83).

Загальна сума наданих транспортних послуг по договору № 02/15 від 28.09.2015 становить 8 782, 00 грн.

05 жовтня 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Гріненерджі» (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Антонівом Степаном Петровичем (виконавець) укладено договір № 1/2016-ТП про надання транспортних послуг (далі - договір № 1/2016-ТП від 05.10.2016) (а.с. 16).

Відповідно до п. 2.1. договору № 1/2016-ТП від 05.10.2016 в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець (позивач) зобов'язується надати замовникові (відповідачу) транспортні послуги, пов'язані з обслуговуванням вантажів Замовника (відповідача), а замовник (відповідач) зобов'язується своєчасно сплачувати надані послуги.

Пунктом 2.2. договорів про надання транспортних послуг передбачено, що на підтвердження надання виконавцем (позивачем) послуг за цим договором, складаються відповідні акти виконаних робіт.

Вартість робіт по договору 160 грн/мі. При необхідності вартість може коригуватись при зміні цін на паливо (п. 3.1, 3.2 договору № 1/2016-ТП від 05.10.2016).

Згідно з п. 4.1, 4.3 договору підставою для надання транспортних послуг є замовлення, надане замовником. Здача вантажу вантажоотримувачу здійснюється за адресою, вказаною у вантажній квитанції.

На замовника, посеред іншого, у розділі 4 договору покладено обов'язок своєчасної оплати послуг виконавця.

Відповідальність сторін передбачена розділом 7 договору, зокрема у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами України та цим договором.

Дійсний договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін і діє до 15 квітня 2017 року. Якщо за 30 днів до закінчення терміну дії жодна із сторін не заявить про припинення дії дійсного договору, його дія вважається продовженою на наступний календарний рік (розділ 8 договору).

До договору № 1/2016-ТП від 05.10.2016 сторонами було укладено додаткову угоду № 1 від 30.01.2017, якою внесено зміни до п. 3.1. розділу 3 договору, а саме, викладено його в наступній редакції: Вартість робіт по договору 170 грн/мі.

На виконання договору № 1/2016-ТП від 05.10.2016 сторонами підписано акт приймання-передачі наданих послуг № 31/12 від 31.12.2016 на суму 5 856, 00 грн за надані транспортні послуги за період з 01.12.2016-31.12.2016 (а.с. 81).

10 жовтня 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Гріненерджі» (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Антонівом Степаном Петровичем (виконавець) було укладено ще один договір про надання транспортних послуг № 02/2017 (далі - договір № 02/2017 від 10.10.2017) (а.с. 17).

Відповідно до п. 2.1. договору № 02/2017 від 10.10.2017 в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець (позивач) зобов'язується надати замовникові (відповідачу) транспортні послуги, пов'язані з обслуговуванням вантажів Замовника (відповідача), а замовник (відповідач) зобов'язується своєчасно сплачувати надані послуги.

Пунктом 2.2. договорів про надання транспортних послуг передбачено, що на підтвердження надання виконавцем (позивачем) послуг за цим договором, складаються відповідні акти виконаних робіт.

Вартість робіт по договору 180 грн/мі. При необхідності вартість може коригуватись при зміні цін на паливо (п. 3.1, 3.2 договору № 02/2017 від 10.10.2017).

Згідно з п. 4.1, 4.3 договору підставою для надання транспортних послуг є замовлення, надане замовником. Здача вантажу вантажоотримувачу здійснюється за адресою, вказаною у вантажній квитанції.

На замовника, посеред іншого, у розділі 4 договору покладено обов'язок своєчасної оплати послуг виконавця.

Відповідальність сторін передбачена розділом 7 договору, зокрема у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами України та цим договором.

Дійсний договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін і діє до 15 квітня 2018 року. Якщо за 30 днів до закінчення терміну дії жодна із сторін не заявить про припинення дії дійсного договору, його дія вважається продовженою на наступний календарний рік (розділ 8 договору).

На виконання договору № 02/2017 від 10.10.2017 сторонами підписано акти приймання-передачі наданих послуг № 31/12 від 31.12.2017 на суму 9 882, 00 грн за надані транспортні послуги за період з 01.12.2017-31.12.2017; № 31/01 від 31.01.2018 на суму 3 042, 00 грн та № 28/02 від 28.02.2018 на суму 3 294, 00 грн за надані транспортні послуги за період з 01.01.2018-31.01.2018 (а.с. 84-86).

Загальна сума наданих транспортних послуг по договору № 02/2017 від 10.10.2017 становить 16 218, 00 грн.

Наявна в матеріалах справи претензія № 3 від 23.04.2018, в якій зазначено, що станом на 28.02.2018 загальний розмір заборгованості за укладеними договорами становить 77 732, 10 грн, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків. З урахуванням приписів ч. 2 ст. 530 ГПК України позивач просив відповідача в семиденний строк з моменту отримання даної претензії сплатити заборгованість (а.с.14).

Матеріали справи містять підписаний обома сторонами акти звірки взаєморозрахунків станом на 28.02.2018 на суму 77 732, 00 грн (а.с. 27).

У відзиві на позовну заяву від 22.06.2018 відповідач стверджує, що ним здійснювались часткові оплати наданих послуг, однак з'ясувати в рахунок виконання яких договорів їх здійснено, встановити неможливо (а.с. 66-69), оскільки доказів оплати наданих транспортних послуг за спірними договорами не надано.

7. Норми права та мотиви, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови, висновки суду.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З аналізу умов договорів про надання транспортних послуг № 02/15 від 28.09.2015, № 1/2016-ТП від 05.10.2016, № 02/2017 від 10.10.2017 слід дійти висновку, що ними не встановлено строки оплати наданих послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.04.2018 позивач направив відповідачу претензію № 3 з вимогою оплатити заборгованість в сумі 77 732, 10 грн без урахування штрафних санкцій. Отже, враховуючи приписи до ч. 2 ст. 530 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що строк оплати послуг настав 01.05.2018.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком з огляду на неналежну копію доказу про надсилання її відповідачу в силу вимог ч.2 ст.91 ГПК України та вважає, що такою вимогою є пред 'явлення позову.

Місцевим господарським судом правильно не взято до уваги акти звірки взаєморозрахунків сторін, оскільки такі не є первинними бухгалтерськими документами та не свідчать про наявність зобов'язань за спірними договорами.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що підписані обома сторонами акти приймання-передачі наданих послуг, які є первинними бухгалтерським документами в порядку та розумінні ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є належними та допустимими доказами у справі, які підтверджують факт здійснення господарської операції та наявність основного боргу відповідача перед позивачем в сумі 30 856, 00 грн за надані транспортні послуги згідно з договорами № 02/15 від 28.09.2015, № 1/2016-ТП від 05.10.2016, № 02/2017 від 10.10.2017.

Враховуючи наведене є обґрунтованою та підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення 30 856, 00 грн заборгованості за надані послуги згідно з договорами № 02/15 від 28.09.2015, № 1/2016-ТП від 05.10.2016, № 02/2017 від 10.10.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З огляду на те, що сторонами в договорі не передбачено такої штрафної санкції як пеня, а жодним іншим законодавчим актом не передбаченої її сплати за порушення строку оплати наданих транспортних послуг, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для її задоволення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення 14 576, 25 грн інфляційних втрат за період з грудня 2016 року по березень 2018 року, а позов подано 24.05.2018 р..

Колегія суддів погоджується з правомірністю відмови місцевого господарського суду в задоволенні вимог щодо стягнення інфляційних втрат, однак зазначає, що судом помилково вказано про період їх нарахування - з 01.05.2018 (строк оплати послуг з урахуванням приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України) - 24.05.2018 (дата подання позову), оскільки позивач просив стягнути інфляційні втрати за період з грудня 2016 року по березень 2018 року. Отже в цій частині суд вийшов за межі позовних вимог, однак це не вплинуло на правомірну відмову в їх задоволенні, оскільки у справі наявна неналежна копія доказу направлення відповідачу вимоги про сплату боргу.

Також позивач заявив до стягнення 3 117, 80 грн 3% річних за період з 01.12.2016-02.04.2018 (448 днів). В той час, як суд першої інстанції присудив до стягнення 3% річних в сумі 58, 33 грн за період з 01.05.2018 по 24.05.2018 (дата подання позову). Матеріали справи не містять заяв позивача про збільшення позовних вимог. Отже суд вийшов за межі позовних вимог, нараховуючи 3% річних до 24.05.2018, оцінюючи неналежну копію доказу надсилання претензії відповідачу.

Відтак, з урахуванням настання строку оплати за договорами про надання транспортних послуг 01.06.2018, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних до задоволення також не підлягають, а рішення в цій частині підлягає скасуванню.

У апеляційній скарзі скаржник зазначає, що не можуть бути належними та достатніми доказами у справі лише акти приймання-передачі наданих послуг, оскільки розділом 4 договорів про надання транспортних послуг передбачено також необхідність таких документів як замовлення та вантажна квитанція. Однак таких доказів позивачем суду не надано, як і не надано будь-яких інших доказів, які б підтверджували надані послуги, зокрема, накладні, товаро-транспортні накладні, виставлені рахунки на оплату.

Також апелянт вказує про порушення місцевим господарським судом приписів ст. 173 ГПК України, оскільки суд об'єднав в одне провадження позовні вимоги, підставою виникнення яких є три різні договори про надання транспортних послуг, які не пов'язані спільними доказами.

Такі доводи апелянта є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно з п. 2.2. договорів про надання транспортних послуг на підтвердження надання виконавцем послуг за договорами складаються відповідні акти виконаних робіт. Матеріали справи містять підписані обома сторонами акти приймання-передачі наданих послуг, які і є первинними бухгалтерськими документами та підтверджують факт здійснення господарських операцій. В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов' язковим для виконання сторонами.

Відсутність замовлення та вантажних квитанцій жодним чином не спростовують самого факту наданих транспортних послуг та необхідність сплати заборгованості.

Посилання скаржника на порушення місцевим господарським судом правил об'єднання позовних вимог є безпідставним.

Статтею 173 ГПК України передбачено заборону об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства та щодо вимог, до яких законодавством визначена виключна підсудність різними судами (ч. 4, 5).

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз'єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об'єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства (ч. 6 ст. 173 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Судом встановлено, що всі договори про надання транспортних послуг укладено одними і тими ж сторонами (позивач та відповідач у даній справі), такі договори є однотипними та однорідними. Крім того, позовні вимоги в даній справі пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів, зокрема, стягнення за надані транспортні послуги основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про однорідність заявлених вимог, їх взаємопов'язаність та правомірність їх об'єднання в єдиній позовній заяві, що дозволить застосувати принципи процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Більше того, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, спростовуються вищенаведеними аналізом матеріалів справи та нормами матеріального і процесуального права.

8. Судові витрати.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пп. «б», «в», п. 4 ч. 1 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За подання позовної заяви з ціною позову 124 049, 94 грн підлягає до сплати судовий збір у сумі 1 860, 75 грн. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає відшкодування судовий збір у сумі 462, 84 грн.

За подання апеляційної скарги в частині задоволених позовних вимог (30 914, 33 грн) відповідачем сплачено судовий збір в сумі 2 643, 00 грн.

З огляду на часткове задоволення апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення 4, 99 грн судового збору.

Відповідно до ч. 11 ст. 129 ГПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином суд апеляційної інстанції здійснюючи новий розподіл судових витрат у справі, вважає за необхідне застосувати приписи ч. 11 ст. 129 ГПК України та стягнути з відповідача на користь позивача 457, 85 грн судового збору (462, 84 - 4, 99).

9. Проголошення постанови.

Згідно з ст. 283 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції проголошується за правилами, встановленими ст. 240 цього Кодексу.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Частиною п'ятою ст. 240 ГПК України, що датою ухвалення рішення, ухваленого з відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відтак, датою ухвалення цієї постанови, є дата складення повного тексту постанови -30.11.2018.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 240, 252, 254, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.07.2018 у цій справі скасувати в частині стягнення 58, 33 грн 3% річних і в цій частині прийняти нове рішення, яким в задоволення позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат відмовити.

Викласти абзац 2 резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гріненерджі", ідентифікаційний код 38285828, місцезнаходження: 77701, Івано-Франківська область, смт. Богородчани, вул. Грушевського, буд. 52 на користь Фізичної особи-підприємця Антоніва Степана Петровича, ідентифікаційний код НОМЕР_1, місцезнаходження: 77354, АДРЕСА_1 - 30 856,00 грн (тридцять тисяч вісімсот п'ятдесят шість гривень 00 копійок) заборгованості за транспортні послуги».

3. В решті судове рішення залишити без змін.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гріненерджі", ідентифікаційний код 38285828, місцезнаходження: 77701, Івано-Франківська область, смт. Богородчани, вул. Грушевського, буд. 52 на користь Фізичної особи-підприємця Антоніва Степана Петровича, ідентифікаційний код НОМЕР_1, місцезнаходження: 77354, АДРЕСА_1 - 457, 85 грн судового збору.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

6. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.11.2018.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Скрипчук О.С.