ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.12.2018р. Справа № 905/2064/18

за позовом Приватного підприємства «Інженерна Компанія «Політех», м.Біла Церква,

Київська область

до відповідача ОСОБА_1 комерційного підприємства Маріупольської міської ради

«Маріупольтепломережа», м.Маріуполь, Донецька область

про стягнення заборгованості в сумі 122519,99 грн.

Суддя Левшина Г.В.

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 дир.

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Інженерна Компанія «Політех», м.Біла Церква, Київська область, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь, Донецька область, про стягнення заборгованості в сумі 122519,99 грн., у тому числі основний борг в сумі 117348,00 грн., три проценти річних в сумі 501,54 грн., інфляція в сумі 2229,61 грн., пеня в сумі 2440,84 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором МТМ 110-П/Пр/2 від 12.06.2018р. в частині сплати вартості отриманого товару.

Відповідач 30.11.2018р. надав відзив на позовну заяву від 26.11.2018р., в якому проти позовних вимог заперечує, посилаючись на ті обставини, що:

- порушення зобовязань відбулось за відсутності вини відповідача, а отже і відсутні підстави для стягнення штрафних санкцій (3% річних, пені, інфляції);

- позивачем не обґрунтовано нараховано інфляцію за вересень 2018р., оскільки оплата товару, як визначив позивач, мала бути здійснена 14.09.2018р., а відтак прострочення для нарахування інфляційних втрат починається з жовтня 2018р.

Крім того, відповідач у вказаному відзиві повідомив, що за даними бухгалтерського обліку станом на 23.11.2018р. заборгованість відповідача перед відповідачем за договором МТМ 110-П/Пр/2 від 12.06.2018р. складає 117348,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

12.06.2018р. між сторонами був підписаний договір МТМ 110-П/Пр/2 від 12.06.2018р., за умовами якого позивач зобовязався передати, а покупець - прийняти та оплатити гумові вироби (технічну пластину, шнур гумовий) за ДК 21:2015-19510000-4 - гумові вироби на умовах, що передбачені даним договором.

Згідно п.2.1 договору кількість, номенклатура товарів вказується в специфікації до даного договору, що є його невід ємною частиною (далі- специфікація).

Відповідно до п.3.1 договору поставка товарів здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, вказані в специфікації і включають в себе всі податки, збори та інші обовязкові платежі (а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника повязані з постачанням товарів).

Відповідно до п.3.3 договору загальна сума договору складає 160200,00 грн. в тому числі ПДВ - 26700,00 грн.

Цей договір набуває чинності з дати реєстрації і діє до 29 грудня 2018р., а в частині фінансових зобовязань до повного їх виконання (п.11.1 договору).

Сторонами було підписано специфікацію №1 (додаток №1) до договору МТМ 110-П/Пр/2 від 12.06.2018р., згідно якої визначено найменування товару, кількість, суму поставки, умови поставки, оплати, строки поставки.

На виконання договору та специфікації №1 позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №П-0816/01 від 16.08.2018р. (товарно-транспортна накладна №0816/01 від 16.08.2018р.) на суму 117348,00 грн.

Факт отримання від позивача товару на вказану суму за договором з боку відповідача підтверджено.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з п.4.1 договору оплата покупцем товарів здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в цьому договорі з відстрочкою платежу до 20 робочих дні з дати прийняття товару на центральний склад постачальника.

Таким чином, за висновками суду, відповідач мав сплатити вартість товару, отриманого від позивача за видатковою накладною видатковою накладною №П-0816/01 від 16.08.2018р. в строк до 14.09.2018р.

За висновками суду, всупереч вимог ст.ст.526, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідачем свої зобовязання щодо повної та своєчасної оплати вартості товару в сумі 117348,00 грн. не виконані.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів терміну оплати товарів, покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоду.

Згідно вказаного пункту договору позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені за період з 15.09.2018р. по 05.11.2018р. в розмірі 2440,84 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім суми основного боргу та пені, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред`явлено до стягнення три проценти річних в сумі 501,54 грн. за період з 15.09.2018р. 05.11.2018р. та інфляцію в сумі 2229,61 грн. за період з 15.09.2018р. по 05.11.2018р.

Розрахунок пені та трьох процентів річних, проведений позивачем, є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Одночасно, щодо представленого позивачем розрахунку інфляційних витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до вищенаведеного, розрахунок інфляційних витрат розраховується починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому платіж мав бути здійснений.

Суд, погоджується з доводами відповідача про те, що за умовами підписаного між сторонами договору відповідач мав сплатити вартість отриманого від позивача товару в строк до 14.09.2018р., нарахування позивачем інфляції за вересень 2018р. є невірним.

Як наслідок, за результатами проведеного судом перерахунку інфляції стягненню з відповідача на користь позивача підлягає інфляція в сумі 1994,97 грн., а решта вимог щодо стягнення інфляції в сумі 234,69 грн. є неправомірною.

Заперечення відповідача проти позовних вимог, викладені у відзиві на позов від 26.11.2018р., щодо відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості, у звязку з перебування у скрутному фінансовому стані, а отже і відсутності підстав для стягнення штрафних санкцій (3% річних, пені, інфляції), судом відхиляються, оскільки, відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст.76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причин неналежного виконання зобов'язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення.

Крім цього, відсутність вини у невиконанні грошового зобовязання взагалі не є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання грошового зобовязання згідно вимог ст.625 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, враховуючи, що позов доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, проте, в частині вимог про стягнення інфляції в сумі 234,64 грн. є неправомірним, виходячи з того, що заперечення відповідача проти позову є необґрунтованими, позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню в сумі 122285,35 грн., у тому числі основний борг в сумі 117348,00 грн., три проценти річних в сумі 501,54 грн., інфляція в сумі 1994,97 грн. та пеня в сумі 2440,84 грн.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю, враховуючи, що, за висновками суду, спір по справі виник внаслідок неправильних дій відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства «Інженерна Компанія «Політех», м.Біла Церква, Київська область до ОСОБА_1 комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь, Донецька область про стягнення заборгованості в сумі 122519,99 грн., у тому числі основний борг в сумі 117348,00 грн., три проценти річних в сумі 501,54 грн., інфляція в сумі 2229,61 грн. та пеня в сумі 2440,84 грн., задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» (87534, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Гризодубова, буд.1, п/р 6738 в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, ) на користь Приватного підприємства «Інженерна Компанія «Політех» (09113, АДРЕСА_1, п/р 1 в АТ «ОСОБА_3 Аваль» у м. Києві, МФО 380805, ) основний борг в сумі 117348,00 грн., три проценти річних в сумі 501,54 грн., інфляцію в сумі 1994,97 грн. та пеню в сумі 2440,84 грн., всього заборгованість в сумі 122285,35 грн., судовий збір в сумі 1837,80 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 03.12.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 04.12.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина