ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.11.2018

Справа № 910/10085/18

Господарський суд міста Києва у складі:

судді – Бондаренко Г. П.,

за участю секретаря – Бабаджанян М. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи

За позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 20; 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 31)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлокомфорт" (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 14)

Про стягнення 3 010 874, 31 грн

За участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство “ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ” (далі – позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Житлокомфорт” (далі – відповідач) про стягнення 3 010 874, 31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов’язань за договором про постачання електричної енергії № 50210 від 08.09.2005, у зв’язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 3 010 874, 31 грн, з яких: 2 526 204, 12 грн основного боргу за спожиту активну енергію, 339 295, 38 грн пені, 106 951, 92 грн інфляційної складової боргу, 38 422, 89 грн трьох відсотків річних. Також позивач просить стягнути з відповідача 45 163, 11 грн витрат за сплату судового збору та повернути позивачу зайво сплачений судовий збір у розмірі 44, 65 грн.

Ухвалою суду від 02.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 04.09.2018.

У підготовче засідання 04.09.2018 представник відповідача не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Представник позивача у судовому засіданні 04.09.2018 надав усні пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2018 відкладено підготовче засідання у справі на 27.09.2018.

У підготовче засідання 27.09.2018 представник відповідача вдруге не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

27.09.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 01.11.2018, про що постановив відповідну ухвалу.

В судове засідання 01.11.2018 представники сторін не прибули, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відтак суд здійснив розгляд справи за наявними в ній документами.

З'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог та дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, Суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 08.09.2005 між Публічним акціонерним товариством «КИЇВЕНЕРГО», правонаступником якого є позивач, як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлокомфорт», як споживачем, було укладено договір на постачання електричної енергії № 50210 (о/р 50210016) (далі за текстом – договір).

В додатку до додаткової угоди від 21.06.2011 до договору сторони узгодили договір у новій редакції.

За умовами ст. 1 договору (в новій редакції) постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю в точках продажу електричної енергії згідно з умовами договору та додатків до договору, що є його невід’ємною частиною, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору та додатками до договору, що є його невід’ємною частиною. Точка продажу електричної енергії – на межі балансової належності електроустановки споживача.

Відповідно до п. 2.3.3., 2.3.4. договору, споживач зобов’язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показань засобів обліку електричної енергії», здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатками «Порядок розрахунків» та «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Пунктом 4.2.1 договору передбачено, що за несвоєчасне внесення платежів за електричну енергію та інших платежів споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1% за кожен день прострочення платежів, враховуючи день фактичної оплати, але не більше розміру штрафних санкцій згідно з Господарським кодексом України.

Згідно з п. 4.3. додатку 2 до договору, обсяги електричної енергії, що підлягають сплаті споживачем за звітний розрахунковий період підтверджуються актом про використану електричну енергію, який споживач надає постачальнику протягом доби після закінчення розрахункового періоду.

Договір набуває чинності з дня його підписання. Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодною стороною не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 9.4. договору).

Пункт 2.1. додатку 2 «Порядок розрахунків» до договору зобов’язує споживача здійснювати повну поточну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії за розрахунковий період за фактичними показаннями засобів обліку електричної енергії згідно з виписаним рахунком.

Згідно п. 2.2. додатку 2 до договору оплата рахунків за спожиту активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, оплата рахунків за перетікання реактивної електроенергії та інших платежів згідно з умовами цього договору здійснюється на підставі самостійно отриманих у постачальника рахунків протягом 5 операційних з дня їх отримання.

Як вбачається з матеріалів справи, постачальник зобов’язання за договором в період з 01.06.2017 по 01.07.2018 виконав належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи звітами за спожиту електричну енергію за спірний період, рахунками, рахунками - розшифровками за спірний період, актами прийняття-передавання товарної продукції за спірний період.

Відповідач, в свою чергу, своїх зобов’язань за договором в частині оплати спожитої електричної енергії не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість за використану активну електричну енергію в сумі 2526204,12 грн станом на 01.07.2018 за період з 01.06.2017 по 01.07.2018, що підтверджується довідкою про надходження коштів за спожиту електроенергію за вказаний період.

Доказів сплати відповідачем заборгованості у розмірі визначеному позивачем та/або в будь - якому іншому розмірі матеріали справи не містять.

Предметом позову у справі є матеріально – правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 2 526 204, 12 грн основної заборгованості, 339 295, 38 грн пені за період прострочення з 01.01.2018 по 30.06.2018, 106 951, 92 грн інфляційних втрат за період прострочення червень 2017 року – червень 2018 року та 38 422, 89 грн 3 % річних за період прострочення з 01.06.2017 по 30.06.2018.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст.714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами ч.2 ст.714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ч.1 ст.275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до положень ч. 6-7 ст. 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

З огляду на викладене позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за спожиту активну електричну енергію в сумі 2 526 204, 12 грн за період з 01.06.2017 по 01.07.2018 є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене кореспондується із положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України. Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з положень ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, відповідач є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за періоди прострочення визначені позивачем.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України (далі за текстом - ГК України) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

В п. 4.2.1 договору сторонами погоджено, що за несвоєчасне внесення платежів за електричну енергію та інших платежів споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1 % за кожен день прострочення платежів, враховуючи день фактичної оплати, але не більше розміру штрафних санкцій згідно з Господарським кодексом.

Судом перевірено розрахунок позивача в частині стягнення пені за несвоєчасну оплату поставленої продукції та визнано арифметично правильним, оскільки позивачем вірно здійснено вказаний розрахунок та з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК України. Враховуючи зазначене вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 339 295, 38 грн пені за період прострочення з 01.01.2018 по 30.06.2018 визнаються судом доведеними обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов’язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу та 3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов’язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та індексу інфляції нарахованого на суму боргу за період прострочення з 01.06.2017 по 30.06.2018 підлягають задоволенню відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку. При здійсненні перевірки розрахунку 3% річних та індексу інфляції, нарахованих позивачем, судом встановлено, що ним правильно здійснено вказаний розрахунок.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у відповідача обов'язку сплати заборгованості у заявленому позивачем розмірі. Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені в судовому засіданні, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" внормовано, що зайво сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. За таких підстав, позивачу слід повернути зайво сплачений судовий збір в розмірі 44, 65 грн, оскільки позивачем заявлено відповідне клопотання.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські Електромережі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлокомфорт" про стягнення 3 010 874, 31 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлокомфорт" (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, буд. 14; ідентифікаційний код 32853435) на користь Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські Електромережі" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 20; ідентифікаційний код 41946011) 2 526 204 (два мільйони п’ятсот двадцять шість тисяч двісті чотири) грн 12 коп. основної заборгованості, 339 295 (триста тридцять дев’ять тисяч двісті дев’яносто п’ять) грн 38 коп. пені, 106 951 (сто шість тисяч дев’ятсот п’ятдесят одну) грн 92 коп. інфляційних втрат, 38 422 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять дві) грн 89 коп. та 45 163 (сорок п’ять тисяч сто шістдесят три) грн 11 коп. судового збору.

3. Повернути Приватному акціонерному товариству "ДТЕК Київські Електромережі" (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 20; ідентифікаційний код 41946011) з Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 44 (сорок чотири) грн 65 коп., сплачену на підставі платіжного доручення № 2644271 (#11) від 13.06.2018 (оригінал зазначеного платіжного доручення знаходиться в матеріалах справи).

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 23.11.2018.

Суддя                                                                                                    Г.П. Бондаренко