РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.11.2018Справа № 910/12813/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Спеціалізована державна експертна організація-Центральна служба Української державної будівельної експертизи"

до Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія"

про стягнення 79 329,97 грн.

за участю представників:

від позивача: Гетіков В.М.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Спеціалізована державна експертна організація-Центральна служба Української державної будівельної експертизи" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія" про стягнення 79329,97 грн., з яких: 60586,52 грн. - основна заборгованість, 2798,60 грн. - 3% річних, 7869,61 грн. - пеня, 8075,24 грн. - інфляційні нарахування.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором на виконання експертизи проекту будівництва № 00-0242-17/ЦБ від 06.03.2017, в частині оплати відповідачем робіт по виконанню експертизи, у зв'язку із чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 60 586,52 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/12813/18, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 25.10.2018.

В судовому засіданні 25.10.2018 відкладено розгляд справи на 22.11.2018, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

Представник позивача в судовому засіданні 22.11.2018 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був належним чином повідомлений.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 22.11.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

06 березня 2017 року між Закритим акціонерним товариством "Українська будівельна компанія" (замовник, відповідач) та Державним підприємством "Спеціалізована державна експертна організація-Центральна служба Української державної будівельної експертизи" (виконавець, позивач) був укладений договір № 00-0242-17/ЦБ на виконання експертизи проекту будівництва (далі - договір), замовник доручає виконавцю провести експертизу проекту будівництва щодо дотримання вимог до міцності, надійності та довговічності будинків і споруд, їх експлуатаційної безпеки та інженерного забезпечення, санітарного та епідеміологічного благополуччя населення, екології, пожежної безпеки, енергозбереження, техногенної безпеки (далі - експертиза), назва проекту будівництва: Будівництво багатоквартирного житлового будинку по вул. Василя Симоненка, 113 в м. Бровари Київської області (п. 1.1.).

Відповідно до п. 1.2. договору, результати робіт надаються замовнику у вигляді письмового звіту за результатами проведеної експертизи відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 року № 560 "Про затвердження Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" та ДСТУ-Н Б А.2.2-10:2012 "Настанова з організації проведення експертизи проектної документації на будівництво" (далі - Звіт).

Згідно із п. 2.1. договору, вартість проведення експертизи визначається згідно з ДСТУ Б Д.1.1-7:2013 "Правила визначення вартості проектно-вишукувальних робіт та експертизи проектної документації на будівництво", та іншими нормативно-правовим актами, які визначають порядок розрахунку вартості експертизи.

Пунктом 2.2. договору визначено, що вартість проведення експертизи виконавцем за цим договору становить 121173,05 грн.

Згідно із 2.3. договору вартість експертизи викладено у Протоколі погодження договірної ціни (додаток 1 до договору), який підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Відповідно до п. 2.4. договору, замовник у строк не більше п'яти календарних днів з дня підписання договору зобов'язується відповідно до цього договору здійснити на користь виконавця оплату у розмірі 100% від суми договору.

09.03.2017 відповідач сплатив на користь позивача 60586,53 грн., що підтверджується платіжним дорученням №948 від 09.03.2017.

У гарантійному листі вих. №17/01-2017 від 09.03.2017 відповідач гарантував оплату за договором згідно із наступним графіком: до 10.03.2017 - 60586,53 грн., до 10.04.2017 - до 60586,52 грн.

В пункті 3.2. договору встановлено, що виконавець зобов'язаний, зокрема, в обумовлений договором строк, якісно та в повному обсязі провести експертизу; надати замовнику належним чином оформлений Звіт відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 11.05.2011 року "Про затвердження Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" та ДСТУ-Н Б А.2.2-10.2012 "Настанова з організації проведення експертизи проектної документації на будівництво".

Пунктом 5.1. договору передбачено, приймання замовником виконаних робіт за цим договором оформляється актом приймання-передачі виконаних робіт (далі - Акт).

Згідно із п. 5.2., п. 5.3. договору, замовник зобов'язаний підписати та передати виконавцю один примірник Акта на момент отримання Звіту. Якщо замовник протягом семи календарних днів, з моменту отримання Акта, без надання відповідних обґрунтованих письмових пояснень відмовляється чи будь-яким іншим чином (дія, бездіяльність) ухиляється від прийняття виконаної роботи, то вважається, що замовник прийняв результат роботи і в подальшому позбавляється права посилатися на недоліки виконаної роботи, які могли бути встановлені при належному способі її прийняття.

Оформлений Звіт є документом, який підтверджує виконання робіт виконавцем за цим договором. Оригінал Звіту надається замовнику тільки за наявності у виконавця усіх належних йому оригінальних примірників документів, оформлених за цим договором, та здійснення повної оплати робіт за цим договором (п. п. 5.5.).

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на виконання умов договору позивач підготував відповідний письмовий експертний звіт № 00-0242-17/ЦБ від 05.01.2018, копія якого наявна в матеріалах справи.

Листом вих. №180 від 21.01.2018 позивач направив відповідачу експертний звіт № 00-0242-17/ЦБ від 05.01.2018 та два примірники акту приймання-передачі виконаних робіт від 31.01.2018 на суму 121173,05 грн.

Відповідач отримав вказаний лист позивача 06.02.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, доданим до матеріалів позовної заяви.

Вказаний експертний звіт був прийнятий відповідачем без жодних зауважень та застережень, проте, примірник акту приймання-передачі виконаних робіт, підписаний та скріплений печаткою з боку відповідача, позивачу не повернуто.

Оскільки відповідач здійснив оплату по договору частково та заборгованість відповідача становить 60586,53 грн., то позивач направив відповідачу претензію про сплату заборгованості вих. №775 від 22.06.2018. Вказана претензія отримана відповідачем 04.07.2018, однак залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Враховуючи, що відповідач не здійснив оплату за договором на виконання експертизи проекту будівництва № 00-0242-17/ЦБ від 06.03.2017, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 60586,53 грн. та нарахованих у зв'язку із простроченням грошового зобов'язання 3% річних у сумі 2798,60 грн., пені у сумі 7869,61 грн. та інфляційних нарахувань у сумі 8075,24 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як підтверджено матеріалами справи, на виконання умов договору, позивач підготував письмовий експертний звіт № 00-0242-17/ЦБ від 05.01.2018 та листом вих. №180 від 21.01.2018 направив відповідачу експертний звіт разом з актом приймання-передачі виконаних робіт від 31.01.2018 на суму 121173,05 грн. у двох примірниках для підписання відповідачем. Відповідач отримав зазначений лист 06.02.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, доданим до матеріалів позовної заяви.

Оскільки, відповідач у строки встановлені пунктом 5.3. договору не надав позивачу жодних зауважень та заперечень, то в у відповідності до вказаного пункту договору експертний звіт вважається прийнятий відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В пункті 2.4. договору сторони погодили, що відповідач у строк не більше п'яти календарних днів з дня підписання договору зобов'язується здійснити на користь позивача оплату у розмірі 100% від суми договору.

Згідно із платіжним дорученням №948 від 09.03.2017 відповідач сплатив на користь позивача 60586,53 грн. за експертизу проекту за згідно договору № 00-0242-17/ЦБ від 06.03.2017.

У гарантійному листі вих. №17/01-2017 від 09.03.2017 відповідач гарантував оплату за договором згідно із наступним графіком: до 10.03.2017 - 60586,53 грн., до 10.04.2017 - до 60586,52 грн.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем боргу за експертизу проекту по договору № 00-0242-17/ЦБ від 06.03.2017 у розмірі 60586,53 грн.

Заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги згідно договору на виконання експертизи проекту будівництва № 00-0242-17/ЦБ від 06.03.2017 у сумі 60586,53 грн. належним чином доведена, документально підтверджена та відповідачем не спростована.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене вище, оскільки невиконане зобов'язання за договором у розмірі 60586,53 грн. підтверджується матеріалами справи, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 60586,53 грн.

Позивачем заявлені до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 2798,60 грн., нарахованих за період з 12.03.2017 по 24.09.2018, пеня у сумі 7869,61 грн., нарахована за період з 12.03.2017 по 11.09.2017 та інфляційні втрати у сумі 8075,24 грн., нараховані у сумі 01.04.2017 по 31.08.2018.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за надані послуги передбачена у пункті 6.2. договору, згідно із яким сторони погодили, що у разі порушення строків виконання своїх зобов'язань за цим договором винна сторона, у даному випадку відповідач, сплачує на користь позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від вартості робіт за цим договором за кожен день прострочення.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

З розрахунку позивача вбачається, що нарахування 3% річних та пені позивач здійснює з 12.03.2017.

З огляду на встановлені сторонами у договорі строки оплати останній день строку оплати припадає на 11.03.2017 (субота).

Відповідно до ч. 5 ст. 264 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку оплати є перший за ним робочий день.

За таких обставин, оскільки останнім днем закінчення строку є перший за ним робочий день - 13.03.2017, то нарахування пені та 3% річних слід здійснювати з 14.03.2017.

Здійснивши перерахунок пені та 3% річних за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня у сумі 7776,65 грн. та 3% річних у сумі 2788,64 грн., у зв'язку зі чим вимоги у цій частині суд задовольняє частково.

Розрахунок інфляційних втрат у розмірі 8075,24 грн. є арифметично вірним, а тому вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Державного підприємства "Спеціалізована державна експертна організація-Центральна служба Української державної будівельної експертизи".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія" (02099, м. Київ, вул. Ремонтна 8, ідентифікаційний код 23728595) на користь Державного підприємства "Спеціалізована державна експертна організація-Центральна служба Української державної будівельної експертизи" (01133, м. Київ, бульвар ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 26; ідентифікаційний код 35691621) основну заборгованість у сумі 60586,52 грн., пеню у сумі 7776,65 грн., 3% річних у сумі 2788,64 грн., інфляційні втрати у сумі 8075,24 грн. та судовий збір у сумі 1759,71 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 26.11.2018.

Суддя О.В. Гулевець