ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.11.2018 м. Ужгород Справа № 907/386/18

Господарський суд Закарпатської області у складі

головуючого судді Васьковського О.В.,

За участі секретаря судового засідання Дергачової Ю.А.

розглянувши матеріали справи №907/386/18

за позовом комунального підприємства „Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода, м. Ужгород

до відповідача ОСОБА_1 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, с. Коритняни, Ужгородський район

про стягнення суми 10045897,45 грн. за надані послуги водопостачання за договором від 11.04.1997 року, у відповідності до ст.509,526 ЦК України та ст.ст.193,218 ГК України

Представники:

від позивача ОСОБА_2, адвокат (дов. № 02 від 02.01.18р.)

від відповідача ОСОБА_3 (дов. б/н від 28.07.18р.)

СУТЬ СПОРУ: про стягнення суми 10045897,45 грн. за надані послуги водопостачання за договором від 11.04.1997 року, у відповідності до ст.ст.509,526 ЦК України та ст.ст.193,218 ГК України.

Позивач просить позов задоволити мотивуючи тим, що відповідач не виконує умови договору на постачання води, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 10045897,45 грн., що підтверджується відповідними рахунками-фактурами на заявлену суму заборгованості. З посиланням на пункт б, розділ ІІІ договору, ст.22 Закону Країни «Про питну воду та питне водопостачання», ст.ст.509,526 ЦК України, ст.193 ГК України позивач вказує на обовязок відповідача своєчасно сплачувати грошові кошти за надані послуги, однак такий належним чином відповідачем не виконується. Зазначає, що за період з червня 2015 року по травень 2018 року заборгованість відповідачем у добровільному порядку не сплачено, у звязку з чим позивач змушений звернутись до суду з вимогою про стягнення наявної заборгованості з відповідача у судовому порядку. Наголошує, що наявна значна дебіторська заборгованість підприємства створює загрозливу ситуацію з належного водопостачання та водовідведення мешканців міста Ужгород та спричиняє значних збитків комунальному підприємству.

В заперечення доводів відповідача у поданій відповіді на відзив та додаткових поясненнях позивач вказує, що Комунальне підприємство є ліцензіатом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та зі свого боку неухильно дотримується умов Договору б/н від 11.04.1997 року щодо надання послуг з водопостачання Відповідачу. Так, являючись ліцензіатом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг ( далі - НКРЕКП), Позивач діючи у правовому полі з дотриманням вимог Постанови НКРЕКП від 24.03.2016 року № 364, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.04.2016 року за № 643/28773 Про затвердження Процедури встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, відповідно до Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», підпункту 5 пункту 4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715, дотримується Порядку оприлюднення та проведення відкритих слухань щодо інформації про тарифи, їх складові, зміну тарифів, затвердженою вище названою Постановою. У разі зміни цін/тарифів на житлово-комунальні послуги виконавець/виробник не менше ніж за 15 днів до введення їх у дію повідомляє про це споживачів з посиланням на рішення відповідних органів, що передбачено ч.б ст.32 Закону, дана вимога жодного разу не була порушена або проігнорована КП «Водоканал м.Ужгорода».

Позивач вказує, що у відповідності до вищенаведеного, згідно розрахунку поданого до позовної заяви тарифи на надання послуг у вказаному періоді змінювались: у жовтні 2016 року (тариф - 10,30 грн. за 1 м.куб.) Постановою НКРЕКП від 21.07.2016 року №1284; у травні 2017 року (тариф - 12.26 грн. за 1 м.куб.) Постановою НКРЕКГІ від 22.03.2017 року №310 (копія додається): у січні 2018 року (тариф - 12.20 грн, за 1 м. куб.) Постанова НКРЕКП від 02.11.2017 року №1343 та у лютому 2018 року (тариф - 12,98 грн. за 1 м. куб.) Постанова НКРЕКП від 28.12.2017 рою/ №1575.

Позивач зазначає, що діє в межах чинного законодавства та неухильно дотримується умов Договору б/н від 11.04.1997 року щодо надання послуг з водопостачання, однак Відповідач не виконує, обовязки по сплаті за надані послуги. Позиція Позивача неодноразово підтверджена рішеннями місцевого Господарського суду по справах №907/338/16, № 907/1044/15, № 907/515/14, № 5008/1655/2011, № 12/67-2010, у яких приймалися рішення щодо застосування тарифів на водопостачання , які діяли у спірні періоди та були встановлені позивачу відповідно до вимог законодавства України і жодного разу відповідачем не ставилося питання про оскарження даних рішень. У звязку з чим, також просить суд звернути увагу на постанову Львівського апеляційного господарського суду, прийняту в межах справи №907/460/17, якою визнано необґрунтованим застосування тарифу, визначеного договором, тому позовні вимоги просить задоволити у повному обсязі.

Відповідач у поданому 28.08.18 відзиві на позов №432/02-3/від 27.08.2018р. позовні вимоги визнає частково, не заперечуючи факту наявної заборгованості та наявні правовідносини між сторонами, проте оспорює розмір такої заборгованості. Вважає, що заборгованість повинна розраховуватись на підставі тарифів, визначених укладеним договором, а тарифи, закладені у вартість води, на підставі яких позивач здійснив розрахунок заборгованості вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають умовам укладеного договору і суперечать ст.ст.19,20,32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» . Таким чином, зазначає, що між сторонами спору виникли правовідносини, що побудовані на договорі і регламентуються спеціальними законами України "Про житлово-комунальні послуги" та "Про питну воду да питне водопостачання", а також Главою 63 ЦК України. Тому, зазначає, що у контексті спірної ситуації призводить до висновку про те, що умови взаємодії обох контрагентів договору викладені у договорі у можуть бути зміненими у випадках та способом, встановленим для випадків внесення змін до договору (ст.188 ГК України, ст.ст.651, 652 ЦК України). Зазначає, що виходячи з дефініції договору, в момент його укладення між контрагентами виникає правовий зв'язок, що породжує права та зобов'язання у обсягах, передбачених умовами цього договору (ст.ст.626, 526 ЦК України).

Вказує, що оскільки обов'язок відповідача здійснити плату за водопотачання виник 11.04.1997р. із укладеного між ним та позивачем договору, він і повинен бути виконаним на умовах, визначених цим же договором, відповідно до ст.526 ЦК України, ч.1 ст.67 та ст.179 ГК України.

Посилається на відсутність будь-яких доказів дотримання позивачем правил п.6 ст.32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", що додатково вважає правовою підставою для критичної оцінки твердження позивача про правову можливість застосування плати за надані послуги на рівні 4,2грн. та 7,54 грн. за 1 куб.м., всупереч умовам договору (0,21 грн.). В заперечення наданого позивачем розрахунку, з посиланням на відповідні положення укладеного договору від 11.04.1997 року , відповідачем надано контррозрахунок наявної заборгованості, із застосуванням тарифу плати за надані послуги згідно укладеного договору у розмірі 0,21 грн. за 1 м.куб. Тому, за поданим розрахунком заборгованість становить не 10045897,45 грн, а 240664,10 грн.

Зазначає, що відповідач, у спірній ситуації, будучи стороною договору, що породжує спірні права та зобов'язання, має достатні правові підстави для добросовісного очікування від іншої сторони цього договору дотримання обумовлених правил взаємодії; того, що його контрагент (позивач у справі) не взмозі, діючи у правовому полі, одноосібно та без повідомлення відійти від правил, установлених умовами договору. У звязку з чим, відповідач вважає, що повинна надаватися перевага умовам договору від 11.04.1997р., укладеного між сторонами спору у відповідності до ст.ст.5, 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", ст.ст.19, 20, 35 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п.2.1. Правил №190.

У поданих 26.09.18 поясненнях відповідач не заперечуючи факту регулювання спірних правовідносин нормами Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг », заперечує сам факт правильного застосування відповідних норм для правовідносин, які склалися між сторонами даного спору на підставі двосторонньої угоди між сторонами від 11.04.1997 року, яка є чинною та зміни до якої не вносились яку у порядку, передбаченому чинним законодавством. У звязку з чим просить суд позовні вимоги задоволити частково к сумі 240664,10 грн.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 26.11.2018 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд, встановив:

Між виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода, правонаступником якого є позивач та ОСОБА_1 сільською радою як абонентом на підставі Правил користування системами комунального водопостачання і каналізації в містах і селах України 11.04.1997 року укладено договір, предметом якого зазначено: а) зобовязання водоканалу поставляти абоненту воду, відводити господарсько побутові і дощові стоки, б) зобовязання абонента щомісячно оплачувати за споживання води у відповідності з показниками водомірів по тарифу: за 1 м куб. води по 0 крб.21 коп.; за пропуск стічних господарсько побутових, виробничих і дощових вод тариф у договорі не зазначено.

Договором передбачено, що він укладається на обєкти у відповідності зі списком, що додається; списки будинків і осіб, що в них проживають, уточняються не рідше 2-х разів у рік.

У предметі договору (п.б) встановлено, що абонент (відповідач) зобовязується щомісячно оплачувати за споживання води і пропуск стічних вод Розділом ІІІ договору передбачено, зокрема, обовязок абонента (відповідача) оплачувати рахунки у строки, встановлені „Правилами...

Додаткові умови : тарифи за воду і каналізацію можуть змінюватися залежно від змін цін на енергоресурси, реагенти.

Строк дії договору - на один рік.

Представники позивача та відповідача в судових засіданнях підтвердили, що договір продовжувався та продовжує діяти, відтак чинність самого договору станом на момент розгляду даної справи сторонами не заперечується.

На підтвердження надання послуг водопостачаання та водовідведенняпозивачем подано до матеріалів справи рахунки-фактури за послуги по водопостачанню та водовідведенню за період з червня 2015 року по травень 2018 року включно (а.с.15-50).

Відповідач неналежним чином обовязок по оплаті послуг водопостачання та водовідведення не виконував, у звязку з чим за спірний період, за період з червня 2015 року по травень 2018 року включно, виникла заборгованість, яка згідно розрахунку позивача становить суму 10045897,45 грн.

Отже, предметом позову є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги у розмірі 10045897,45 грн. за період з червня 2015 року по травень 2018 року включно.

Підстава позову - ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення».

Проаналізувавши спірні правовіднносини та норми чинного законодавства, які регулюють вказані правовідносини, дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

Між сторонами спору виникли правовідносини, що регламентуються спеціальними законами України "Про житлово-комунальні послуги" та «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" (назва Закону в редакції Закону N 2047-VIII) від 18.05.2017), а також Главою 63 ЦК України, та відповідними підзаконним нормативними актами.

У відповідності до п 2.1. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 р. №190, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.08 №936/15627 (чинними в період спірних правовідносин), відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України „Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" (назва Закону в редакції Закону N 2047-VIII) від 18.05.2017) та „Про житлово-комунальні послуги".

Спеціальними законами України "Про житлово-комунальні послуги" та "Про питну воду да питне водопостачання та водовідведення" унормоване правило, згідно з яким правовідносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ст.ст.5, 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", ст.ст.19, 20, 35 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п.2.1. Правил №190).

Згідно ст. 20 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" істотними умовами договору про надання послуг з питного водопостачання та/або централізованого водовідведення є: режим надання послуг; обсяги питного водопостачання за нормативами питного водопостачання; порядок надання послуг з водовідведення; розмір та порядок оплати послуг централізованого водопостачання і водовідведення; права та обов'язки сторін договору; відповідальність сторін договору. У договорі про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення повинні бути зроблені посилання на нормативні документи, на підставі яких здійснюватиметься питне водопостачання та/або водовідведення.

Згідно ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" (назва Закону в редакції Закону N 2047-VIII) від 18.05.2017) споживачі питної води зобов'язані: своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Статтею 31 вказаного Закону визначений Порядок формування та затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, а саме визначення порядку формування - Кабінетом Міністрів України. Частиною 7 ст.31 цього Закону визначено, що центральні органи виконавчої влади, національні комісії, що здійснюють державне регулювання у відповідній сфері, несуть відповідальність за наслідки встановлення або регулювання цін/тарифів, що змінюються ними відповідно до їхніх повноважень. Встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво не допускається.

Відповідно до п.2 ст.32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. При цьому, у разі зміни цін/тарифів на житлово-комунальні послуги виконавець/виробник не менше ніж за 15 днів до введення їх у дію повідомляє про це споживачів з посиланням на рішення відповідних органів (п.6 ст.32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Аналіз наведених вище норм права, у контексті даного спору призводить до висновку про те, що умови взаємодії обох контрагентів договору викладені у договорі у можуть бути зміненими у випадках та способом, встановленим для випадків внесення змін до договору (ст.188 ГК України, ст.ст.651, 652 ЦК України).

Законом України «Про ціни та ціноутворення» визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, органами, що здійснюють державне регулювання діяльності субєктів природних монополій, органами місцевого самоврядування та субєктами господарювання, які провадять діяльність на території України, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення. Державна цінова політика у сфері діяльності субєктів природних монополій та субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на суміжних ринках реалізується відповідно до законодавства про природні монополії та інших законів України.

Стаття 12 вказаного Закону вказує, що державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються субєктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Державні регульовані ціни можуть запроваджуватися на товари субєктів господарювання, які порушують вимоги законодавства про захист економічної конкуренції.

Державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації).

Зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін.

Зміна рівня державних регульованих цін може здійснюватися у звязку із зміною умов виробництва і продажу (реалізації) продукції, що не залежать від господарської діяльності субєкта господарювання.

Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади, державні колегіальні органи та органи місцевого самоврядування під час встановлення державних регульованих цін на товари до складу таких цін обовязково включають розмір їх інвестиційної складової частини.

Згідно розрахунку поданого позивачем до позовної заяви тарифи на надання послуг у вказаному періоді змінювались: у жовтні 2016 року (тариф - 10,30 грн. за 1 м.куб.) Постановою НКРЕКП від 21.07.2016 року №1284; у травні 2017 року (тариф - 12.26 грн. за 1 м.куб.) Постановою НКРЕКП від 22.03.2017 року №310 (копія додається): у січні 2018 року (тариф - 12.20 грн, за 1 м. куб.) Постанова НКРЕКП від 02.11.2017 року №1343 та у лютому 2018 року (тариф - 12,98 грн. за 1 м. куб.) Постанова НКРЕКП від 28.12.2017 рою/ №1575.

Пунктом 5.1 Розділу 5 Постанови НКРЕКП від 24.03.2016 року № 364, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.04.2016 року за № 643/28773 «Про затвердження Процедури встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, відповідно до Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», визначено, що Рішення НКРЕКП щодо встановлених тарифів доводиться до відома споживачів згідно з вимогами Закону України «Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення», що здійснюється.

Натомість, основним доводом відповідача в заперечення розміру позовних вимог є встановлений пунктом б договору тариф за надані послуги на рівні 0,21 коп. зв 1 м.куб.

Проаналізувавши зміст діючого договору, суд констатує, що умовами укладеного договору від 11.04.1997 року між сторонами погоджено та передбачено, що тарифи за воду і каналізацію можуть змінюватися залежно від змін цін на енергоресурси, реагенти.

Згідно ст. 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах:1) доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій; 2) нормативного регулювання надання житлово-комунальних послуг споживачам за цінами/тарифами, затвердженими в установленому законом порядку; 3) відповідності рівня цін/тарифів розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Відтак, у даному випадку, тариф за надані послуги передбачений укладеним договором у розмірі 0,21 грн. за 1 м.куб, не є економічно обґрунтованим у спірний період. Згідно чинного законодавства, актів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення неодноразово змінювалися. Тому, наданий відповідачем конттрозрахунок судом відхиляються, а твердження відповідача про застосування цін/тарифів, які діяли у 1997 році визнаються судом помилковими та безпідставними.

При цьому, суд зауважує, що відповідач у поданому відзиві посилається на Закони України «Про питну воду та питне водопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги», де у ст. 20 та у ст. 32 відповідно, визначені істотні умови у вигляді розміру та порядку оплати послуг централізованого водопостачання і водовідведення, а за згодою сторін договору про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення, у ньому можуть бути зазначені інші умови та у разі зміни цін/тарифів на житлово-комунальні послуги виконавець/виробник не менше ніж за 15 днів до введення їх у дію повідомляє про це споживачів з посиланням на рішення відповідних органів, що передбачено ч.б ст.32 Закону. При цьому, відповідачем не взято до уваги вимогу вказаної статті щодо розміру плати за комунальні послуги, які розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку, не зважаючи на це, та на той факт, що додатковою умовою Договору б/н від 11.04.1997 року є чітко визначена умова: «Тарифи за воду і каналізацію можуть змінюватися, залежно від змін цін на енергоресурси, реагенти...».

З огляду навищенаведене, доводи відповідача щодо ставки тарифу за надані послуги в розмірі 0,21 грн. за 1 м.куб судом відхиляються, з огляду на вищенаведені висновки суду та аналіз правових норм, які регулюють спірні правовідносини, оскільки такі доводи наведені відповідачем без урахування вимог діючих нормативно-правових актів в сфері водопостачання та водовідведення.

Згідно з приписами статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України вказує, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В ході судового розгляду справи судом встановлений факт порушеного права позивача щодо повного та своєчасного розрахунку з надані послуги згідно укладеного договору, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по оплаті послуг водопостачання та водовідведення.

З огляду на викладене, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобовязань щодо своєчасної оплати послуг водопостачання та водовідведення у звязку з чим, суд вважає, що позивачем належним чином обґрунтовано та підтверджено обсяг та вартість наданих відповідачу послуг за спірний період з червня 2015 року по травень 2018 рік на загальну суму 10045897,45 грн.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, позовні вимоги позивачем належним чином обґрунтовані та доведені відповідно з вимогами ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

Вказана заборгованість відповідачем станом на день судового засідання не погашена, тому така підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку. Доводи відповідача викладені в заперечення позовних вимог щодо застосування тарифів та розміру заборгованості спростовується вищенаведеними висновками суду.

Отже, позов належить задоволити повністю.

Згідно з ст.129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 20000,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 27, 42, 46, 73-79, 86, 129, 202, 222, 237-240, Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

позов задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (89435, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Коритняни, вул. Духновича, 66, „в, код 04349768) на користь комунального підприємства „Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Митна, 1, код 03344326):

- суму 10045897,45 грн. заборгованості;

- суму 20000,00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обовязковому виконанню на території України в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку ст.256 Господарського процесуального кодексу України до Західного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 04.12.18.

Суддя О.В. Васьковський