ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року Справа № 923/646/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М.Б., за участю секретаря судового засідання Мальцевої О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Херсонміськбуд", м.Херсон

до відповідача: ОСОБА_2 кооперативу "Нове місто", м.Херсон

про визнання договору суборенди земельної ділянки недійсним

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 (НОМЕР_1, виданий Малиновським РВ у м.Одесі ГУДМС України в Одеській області 07.08.2013р.), представник, довіреність від 24.09.2018р.,

від відповідача: не з'явився

Позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Херсонміськбуд", м.Херсон звернувся до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 кооперативну "Нове місто", м.Херсон про визнання договору суборенди земельної ділянки недійсним.

Позовна заява обґрунтована незаконними діями відповідача під час укладання договору суборенди земельної ділянки від 11.04.2016р., що тягне за собою порушення прав позивача.

Ухвалою суду від 06.08.2018р. відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.09.2018р.

У підготовче засідання 26.09.2018р. представник позивача з'явився.

Відповідач явку уповноваженого представника в підготовче засідання не забезпечив, у встановлений господарським судом строк відзив на позовну заяву не надав.

Ухвала господарського суду від 06.08.2018р. про відкриття провадження у справі, направлена відповідачеві за адресою, відомості щодо якої містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до господарського суду з відміткою поштового відділення "за закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (повідомленою суду позивачем в позові, та за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на те, що судом було остаточно з'ясовано предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи; визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази; вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, ухвалою від 26.09.2018р. було продовжено строк підготовчого провадження, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.10.2018р.

16.10.2018р. відповідачем подано заяву про залишення позовної заяви ТОВ "Херсонміськбуд" без розгляду.

Ухвалою суду від 16.10.2018р. заяву ОСОБА_2 кооперативу "Нове місто" про залишення позовної заяви без розгляду залишено без розгляду; у зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін розгляд справи відкладено на 26.10.2018р.

26.10.2018р. до початку судового засідання через канцелярію Господарського суду Херсонської області відповідачем подано заяву про відвід судді Сулімовської М.Б., яка в судовому засіданні підтримана уповноваженим представником відповідача, мотивовану наявністю підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, а саме: наявністю обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді.

За результатами розгляду заяви суд дійшов висновку про її необґрунтованість, у зв'язку з чим ухвалою від 26.10.2018р. провадження у справі № 923/646/18 зупинено та відповідно до ст. 39 ГПК України справу передано для визначення судді у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу, для розгляду заяви про відвід.

За результатами повторного автоматизованого розподілу заяви про відвід судді заяву передано на розгляд судді Пригузи П.Д.

Ухвалою від 29.10.2018р. відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 кооперативу "Нове місто" про відвід судді Сулімовської М.Б.

Ухвалою суду від 15.11.2018р. поновлено провадження у справі, для розгляду справи по суті призначено судове засідання на 27.11.2018р.

В судове засідання представник позивача з'явилася.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджено витягом з реєстру вихідної рекомендованої кореспонденції канцелярії Господарського суду Херсонської області за 15.11.2018р., явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про поважність причин неявки суд не повідомив.

У зв'язку з ненаданням відповідачем у встановлений судом строк без поважних причин відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник позивача підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити з підстав, наведених у позові.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 27.11.2018р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

в с т а н о в и в:

Як слідує з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 06.08.2015р. між Херсонською міською радою (Орендодвець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Херсонміськбуд" (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (а.с.98-109), за умовами якого Орендодавець на підставі пункту 1.3 рішення міської ради від 31.07.2015р. №1964 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, з правом передачі в суборенду, площею 0,2130 га, під будівництво багатоквартирного житлового будинку, яка знаходиться в м.Херсоні, по просп.Ушакова, 62-а, із земель комунальної власності. Кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:1124.

Відповідно до п.8 договір укладено на 5 років та діє до 31.07.2020р.

За актом про передачу та приймання земельної ділянки в натурі від 06.08.2015р. (а.с.110) земельну ділянку передано Орендарю.

07.04.2016р. відбулися загальні збори учасників ТОВ "Херсонміськбуд", оформлені протоколом б/н від 07.04.2016р. (а.с.32-34).

На зборах були присутні учасники, яким належить частка в Статутному капіталі товариства в розмірі 100%: ОСОБА_4 (50 % Статутного капіталу), який обіймав посаду директора товариства, та ОСОБА_5 (50 % Статутного капіталу).

Запрошені: ОСОБА_6

Збори учасників товариства були проведені з порядком денним:

1. Про обрання голови та секретаря зборів.

2. Зміна складу учасників ТОВ "Херсонміськбуд".

3. Про зміну директора ТОВ "Херсонміськбуд".

4. Про затвердження Статуту ТОВ "Херсонміськбуд" в новій редакції.

5. Про внесення змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та уповноваження на це директора з правом передоручення третім особам.

З другого питання порядку денного було заслухано ОСОБА_4, який повідомив про вихід зі складу учасників ТОВ "Херсонміськбуд" та відступлення належної йому частки в статутному капіталі товариства в розмірі 50 % (500 грн.) іншому учаснику товариства ОСОБА_5, про що ОСОБА_4 подана заява від 04.04.2016р., підпис на якій посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим №218.

Учасниками, які у сукупності володіють 100% голосів товариства, було прийнято рішення задовольнити заяву учасника ТОВ "Херсонміськбуд" ОСОБА_4 про вихід зі складу учасників ТОВ "Херсонміськбуд" та відступлення належної йому частки в статутному капіталі ТОВ "Херсонміськбуд" в розмірі 50% статутного капіталу (500 грн.) на користь іншого учасника ТОВ "Херсонміськбуд" ОСОБА_5

По третьому питанню слухали ОСОБА_4, який повідомив про своє звільнення з посади директора, про що ним подана відповідна заява.

Учасниками товариства, які володіють 100% голосів (ОСОБА_5 та ОСОБА_4О.) прийнято рішення про звільнення з 07.04.2016р. з посади директора ТОВ "Херсонміськбуд" ОСОБА_4 та призначення директором ТОВ "Херсонміськбуд" ОСОБА_6 з 08.04.2016р.

По четвертому питанню порядку денного, ті ж самі учасники товариства (100%), в зв'язку із зміною складу учасників затвердили Статут ТОВ "Херсонміськбуд" в новій редакції.

По п'ятому питанню учасники товариства (100%) прийняли рішення про внесення відповідних змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ "Херсонміськбуд", для чого уповноважено директора ТОВ "Херсонміськбуд" ОСОБА_6 представляти інтереси товариства в державній реєстраційній службі, а також інших установах, організаціях з питань внесення змін до відомостей, що містяться в реєстрі, з правом передоручення вказаних повноважень третім особам.

Протокол загальних зборів від 07.07.2016р. підписано учасниками: ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Реєстраційною службою Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні було здійснено реєстраційні записи 08.04.2016р. №4017795; 17.05.2016р. № 6017795 - які стосуються державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи - ТОВ "Херсонміськбуд" щодо зміни складу засновників; щодо зміни керівника юридичної особи (витяг з ЄДР - а.с.42-47).

11.04.2016 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Херсонміськбуд" в особі директора ОСОБА_6 та ОСОБА_2 кооперативом "Нове місто" в особі Голови кооперативу ОСОБА_5 укладено договір суборенди земельної ділянки (а.с.13-15), за умовами якого ТОВ "Херсонміськбуд" передає, а ЖБК "Нове місто" приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,2130 га, що розташована за адресою: м. Херсон, проспект Ушакова, 62-а, з кадастровим номером :01:001:1124.

Цільове призначення земельної ділянки: категорія земель - землі житлової та громадської забудови.

Строк дії Договору - 5 років, до 29 липня 2020 року.

Як слідує з означеного договору, сторонами вказано Орендодавця та Орендаря. Втім, проаналізувавши умови договору суд встановив, що в преамбулі договору сторони визначили, що останній є Договором суборенди земельної ділянки. предметом договору є земельна ділянка, передана ТОВ "Херсонміськбуд" в оренду Херсонською міською радою за договором оренди від 06.08.2015р., за наведених обставин суд констатує, що за своєю правовою природою укладений 11.04.2016р. між сторонами договір є Договором суборенди земельної ділянки.

Відповідно до Декларації про початок виконання будівельних робіт (а.с.76-79), договір суборенди земельної ділянки зареєстровано в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про що в ньому здійснено запис від 13.04.2016р. №14143626.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.10.2016р. у справі №923/635/16 (а.с.112-127), за позовом ОСОБА_4 до відповідача-1 ОСОБА_5, відповідача-2 ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Херсонміськбуд", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 Херсонська міська рада, про визнання договору купівлі-продажу корпоративних прав недійсним, визнання рішень загальних зборів недійсними, скасування реєстраційних записів, визнано недійсним рішення загальних зборів ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Херсонміськбуд", оформлені протоколом б/н від 07.04.2016р.; скасовано реєстраційний запис № 4017795, внесений 08.04.2016р. державним реєстратором ОСОБА_8 до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відносно ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Херсонміськбуд", скасовано реєстраційний запис № 6017795, внесений 17.05.2016р. державним реєстратором ОСОБА_9 до Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відносно ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Херсонміськбуд".

Постановою Вищого господарського суду України від 11.01.2017р. (а.с.128-138) постанова Одеського апеляційного господарського суду від 27.10.2016р. у справі №923/635/16 залишена без змін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що, укладаючи оспорюваний договір суборенди від імені ТОВ "Херсонміськбуд" ОСОБА_6 не був повноважним виконавчим органом товариства і не мав повноважень на представництво даної юридичної особи, оскільки був обраний директором товариства з порушенням положень установчих документів та закону, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

При цьому, як стверджує позивач, відповідач по справі знав та за всіма обставинами не міг не знати про вищевказані обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи.

Складаючи з себе повноваження директора та, усі права та обов'язки засновника ТОВ "Херсонміськбуд" з передачею своєї частки у Статутному капіталі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_4 діяв під впливом обману з боку ОСОБА_5

ОСОБА_5 всупереч домовленостям з ОСОБА_4 не вчинив дій по здійсненню повного розрахунку.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 кооператив "Нове місто" діяв не добросовісно та був обізнаний про наявність обмеження повноважень щодо представництва директором ОСОБА_6 ТОВ "Херсонміськбуд" під час укладення Договору суборенди земельної ділянки від 11.04.2016 р., оскільки на час укладення Договору суборенди:

- ОСОБА_5 обіймав посаду Голови ЖБК "Нове місто"

- ОСОБА_5 був засновником/учасником ЖБК "Нове місто";

- ОСОБА_5 приймав участь у голосуванні під час протиправного призначення директора ТОВ "Херсонміськбуд" ОСОБА_6

Зазначене підтверджується зокрема, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ЖБК "Нове місто" станом на дату укладення Договору 11.04.2016р. (а.с.48-52).

Крім цього, позивач зауважує, що оспорюваний правочин не був в наступному схвалений ТОВ "Херсонміськбуд" в законному складі учасників та законно призначеним директором.

Зокрема, не було вчинено дій стосовно прийняття Договору суборенди до виконання.

Таким чином, на думку позивача, наявні всі фактичні та правові підстави для визнання недійсним Договору суборенди земельної ділянки від 11.04.2016 року, укладеного між ТОВ "Херсонміськбуд" в особі директора ОСОБА_6 та ЖБК "Нове місто" в особі Голови кооперативу ОСОБА_5.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України встановлено підстави недійсності правочину, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин); якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 239 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Юридична особа є учасником цивільних відносин та наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (ст.ст. 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Статтею 97 Цивільного кодексу України визначено, що органи товариства здійснюють управління цим товариством через загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

За системним аналізом норм Цивільного кодексу України (ст.ст. 99, 145, 147), Господарського кодексу України (ст. 89), Закону України "Про господарські товариства" (ст.ст. 58, 59, 62, 63) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов'язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об'єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися в межах корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним (п. 3.2. Рішення Конституційного Суду України від 12.01.2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням ТОВ "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини 3 статті 99 Цивільного кодексу України).

З огляду на вищевказане, дефекти в компетенції, обсязі повноважень виконавчого органу товариства, коли цей орган вступає в правовідносини із третіми особами, можуть залежати від дефектів реалізації учасниками товариства корпоративних прав. У такому випадку дефекти волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.

Частиною 3 статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин - бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України).

З урахуванням положень ст. 98 Цивільного кодексу України, та приписів ст.ст. 92, 203, 215, 241 цього ж Кодексу, рішення загальних зборів учасників товариства є актами, що зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання відносин у різних питаннях діяльності товариства, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Таким чином, у разі визнання судом недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, воно є недійсним з моменту його прийняття.

Проте, для визнання недійсним договору, укладеного виконавчим органом товариства (директором) з третьою особою, з підстав порушення цим органом установленого обмеження повноважень щодо представництва, не має самостійного юридичного значення сам по собі той факт, що згодом визнано недійсним у судовому порядку рішення загальних зборів учасників товариства про обрання (призначення) виконавчого органу, згідно якого виконавчий орган діяв на момент укладення договору. Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно, тобто, третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства.

При цьому, закон не встановлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах із юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (ст. 12 Цивільного кодексу України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема чи виконала третя особа свої обов'язки за договором, у який спосіб, як у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-62цс16 від 27.04.2016, постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі №916/2084/17 від 05.06.2018р.).

Як зазначено вище, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, посилаючись на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 27.10.2016р. у справі №923/635/16, зазначає, що, укладаючи оспорюваний договір суборенди від імені ТОВ "Херсонміськбуд" ОСОБА_6 не був повноважним виконавчим органом товариства і не мав повноважень на представництво даної юридичної особи, оскільки був обраний директором товариства з порушенням положень установчих документів та закону, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. При цьому відповідач по справі знав та за всіма обставинами не міг не знати про вищевказані обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи.

Разом з тим, суд критично ставиться до означеної позиції ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Херсонміськбуд", оскільки під час апеляційного перегляду рішення Господарського суду Херсонської області від 09.08.2016р. у справі №923/635/16 Одеським апеляційним господарським судом не розглядалось питання щодо порушення порядку обрання директором товариства ОСОБА_6 під час загальних зборів учасників ТОВ "Херсонміськбуд" 07.04.2016р. та не було встановлено факту обрання даної особи директором товариства з порушенням положень установчих документів та закону.

В даному випадку рішення загальних зборів учасників ТОВ "Херсонміськбуд", оформлене протоколом б/н від 07.04.2016р., яким було вирішено питання про: зміну складу учасників ТОВ "Херсонміськбуд", зміну директора ТОВ "Херсонміськбуд", затвердження Статуту ТОВ "Херсонміськбуд" в новій редакції, внесення змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та уповноваження на це директора з правом передоручення третім особам, було скасовано у зв'язку із невиконанням відповідачем-1 ОСОБА_5 усної домовленості з позивачем ОСОБА_4 щодо оплати переданої частки корпоративних прав останнього, а не у зв'язку із порушенням порядку проведення зборів, обрання директора товариства тощо.

Що стосується тверджень позивача відносно того, що, складаючи з себе повноваження директора та, усі права і обов'язки засновника ТОВ "Херсонміськбуд" з передачею своєї частки у Статутному капіталі ТОВ "Херсонміськбуд" на користь ОСОБА_5, ОСОБА_4 діяв під впливом обману з боку ОСОБА_5; ОСОБА_4 приймав участь у загальних зборах, перебуваючи введеним в оману іншим учасником ОСОБА_5 і його волевиявлення не відповідало його внутрішній волі під час прийняття рішень щодо зміни складу засновників, то в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження означеного.

Натомість, як слідує з постанови Одеського апеляційного господарського суду від 27.10.2016р. у справі №923/635/16, якою скасовано рішення Господарського суду Херсонської області від 09.08.2016р. в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав на 50 відсотків Статутного капіталу ТОВ "Херсонміськбуд", укладеного 04.04.2016р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, мовою оригіналу: "висновок господарського суду про те, що між позивачем (ОСОБА_4О.) та відповідачем-1 (ОСОБА_5М.) 04.04.2016р. дійсно було укладено договір про відчуження частки позивача у Статутному капіталі ТОВ "Херсонміськбуд" на користь відповідача-1, і цей договір було укладено під впливом обману з боку відповідача-1 - є помилковим".

Відносно тверджень позивача щодо обізнаності ОСОБА_5 про наявність обмеження повноважень щодо представництва директором ОСОБА_6 ТОВ "Херсонміськбуд" під час укладення Договору суборенди земельної ділянки від 11.04.2016р., то, як зазначено вище, позивачем не доведено, що ОСОБА_6 був обраний директором товариства з порушенням положень установчих документів та закону.

Також, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач звертає увагу на те, що оспорюваний правочин не був в наступному схвалений ТОВ "Херсонміськбуд" в законному складі учасників та законно призначеним директором, в тому числі не було вчинено дій стосовно прийняття Договору суборенди до виконання.

Однак, означені твердження взагалі не підтверджені жодними доказами.

Частиною 1 ст. 241 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією собою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Частина друга вказаної норми передбачає, що наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Так пунктом 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а собою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Суд зазначає, що перевищення повноважень - це довільне збільшення представником обсягу права на здійснення правочинів, який встановлено вказівками особи, яку представляють, або нормами права. При перевищенні повноважень представник зі своєї ініціативи розширює межі наданого йому повноваження, не погодивши такий відступ з особою, яку представляє.

Виходячи з положень ст. 241 Цивільного кодексу України, можливі два варіанта поведінки особи, яку представляють, при представництві з перевищенням повноважень - схвалення правочину; відмова від його схвалення.

За своєю юридичною природою схвалення є одностороннім правочином. У схваленні виражається воля особи, яку представляють, наділити юридичною силою конкретну угоду, укладену для неї з перевищенням повноважень. Схвалення дій представника можливе в різних формах, однак повинно бути повним та безумовним. У зв'язку з цим, незалежно від обраного способу схвалення (шляхом подання заяви, мовчазної згоди, вчинення конклюдентних дій), ці дії повинні бути очевидними і напряму свідчити про прийняття правочину.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 6 квітня 2016 року №3-84гс16, законодавець не ставить схвалення правочину в обов'язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки утвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання.

Так відповідно до п.2.1 укладеного між сторонами спірного Договору суборенди земельної ділянки від 11.04.2016р. даний договір є оплатним, орендна плата сплачується Орендарем (ЖБК "Нове місто", відповідач) в безготівковій формі на підставі рахунку, наданого Орендодавцем (ТОВ "Херсонміськбуд", позивач) шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця в строк до 25 числа кожного місяця.

Доказів невиконання відповідачем цієї умови договору або ж неприйняття орендної плати позивачем, повернення коштів на розрахунковий рахунок відповідача, що свідчило б про не схвалення та не прийняття до виконання означеного договору позивачем, матеріали справи не містять.

Присутня в судовому засіданні представник позивача на питання суду щодо надходження на рахунок товариства коштів в якості сплати орендної плати за спірним договором зазначила, що не володіє такою інформацією та будь-яких пояснень з цього питання надати не може.

За приписами ч.1 ст.1 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до приписів ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права та застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ГПК України, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 5 ГПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних та юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Європейський суд з прав людини сформулював у своїй практиці низку розуміння принципів справедливості судового процесу. Сторони процесу повинні мати можливість обґрунтувати свою справу з необхідною ефективністю ("Н.v. Belgium" від 30.11.1987). Зазначене створює право сторони на справедливий судовий розгляд.

Суд зазначає, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України", яке відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави або мотиви, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент сторін. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що доводи позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Херсонміськбуд", викладені в позовній заяві про визнання недійсним Договору суборенди земельної ділянки від 11.04.2016р., площею 0,2130 га, що розташована за адресою м.Херсон, пр-т Ушакова, 62-а, кадастровий номер: :01:001:1124, укладеного між ТОВ "Херсонміськбуд" та ЖБК "Нове місто", є необґрунтованими та не доведені належними доказами, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати (1762,00 грн. судового збору, сплаченого позивачем за подання даної позовної заяви), в порядку ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Херсонміськбуд".

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1762,00 грн. покласти на позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Херсонміськбуд", м.Херсон.

Згідно з ч.1, 2 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено

і підписано 30.11.2018р.

Суддя М.Б. Сулімовська