ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2018 року м.Дніпро Справа № 904/1120/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Березкіної О.В., Чередка А.Є.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2018 (повний текст складено 23.07.2018, суддя Манько Г.В.) у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг"

про стягнення 18 173,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду з позовною заявою та просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" плату за перевезення вантажу в сумі 14472,60 грн., плату за користування вагонами в сумі 21,50 грн., збір за маневрову роботу в розмірі 1549,00 грн., збір за повідомлення в сумі 140,30 грн., збори за інші додаткові операції в загальній сумі 1990,30 грн. та судовий збір.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2018 у даній справі позов задоволено повністю; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" плату за перевезення вантажу в сумі 14 472,60 грн., плату за користування вагонами в сумі 21,50 грн., збір за маневрову роботу в розмірі 1549 грн., збір за повідомлення в сумі 140,30 грн., збори за інші додаткові операції в загальній сумі 1 990,30 грн., судовий збір 1762,00 грн.

Зазначене рішення обґрунтовано посиланням на те, що наявні у справі докази є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг" подано апеляційну скаргу, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати у повному обсязі та закрити провадження у справі.

Скаржник вважає, що суд не надав належну оцінку технічному недоліку і безпідставно послався на наявність вини відповідача.

Більш того, у позовні заяві позивач зазначав, що технічну несправність - гострокінцевий накат гребеня було виявлено в процесі перевезення. Що, на думку скаржника, виключає наявність вини відповідача, оскільки пошкодження вагону відбулося під час знаходження вагону на залізничних коліях загального обслуговування та ремонту, безпеки руху вагонів несе сама особа, яка здійснювала обслуговування вагону, а не відправник вантажу.

В порушення ст.238 ГПК України судом першої інстанції в рішенні не зазначено оцінки аргументів відповідача та не вказано мотиви незастосування норм права на які посилався відповідач.

Скаржник зазначає, що суд повинен був повернути позовну заяву, оскільки вона не відповідала вимогам ст.162 ГПК України. В позовні заяві не зазначено попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і який очікує понести у зв'язку з розглядом справи, а також не зазначено відомості щодо вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку якщо законом встановлено обов'язковий досудовий порядок врегулювання спору.

Відповідно до положень пункту §30 Правил перевезень приватних вантажних вагонів і вагонів залізної дороги, зданих нею в оренду, позов може бути подано тільки після пред'явлення претензії. Претензії та позови можуть бути подані власниками або уповноваженими особами до залізниць та залізницями до власників вагонів протягом 9 місяців.

В даному випадку, ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" не є власником даного вагону. Жодних доказів того, чи звертався позивач до власника з претензією не надавалося.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що урахуванням § 1,2 ст.31, § 1 ст.32, § 6 ст.50 УМЗВС, у зв'язку з тим, що експлуатаційна несправність у вигляді гострокінцевого накату гребня виникла саме під час перевезення вантажу та тим фактом, що вищевикладені норми чинного законодавства прямо передбачають обов'язок відшкодування всіх збитків, які виникли під час перевезення, доводи відповідача безпідставні, а позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

20.11.2018 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Відносини щодо організації перевезень вантажів між позивачем та відповідачем здійснюються на підставі Договору № ПР/ДН-2-07/138/1808/НЮп від 02.01.2008 «Про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги» (далі - договір).

Предметом цього договору є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги (п.1.1 договору).

Згідно п. 2.1 договору вантажовласник зобов'язується пред'являти залізниці у визначені терміни місячні плани перевезень у електронному вигляді, при цьому оригінали заявок, оформлені на бланках ГУ-12 (ГУ-12К) та заявки на подачу вагонів (контейнерів) надавати згідно Правил перевезень вантажів. Здійснювати навантаження (вивантаження) вантажів, що відправляються ним або прибувають на його адресу.

Залізниця зобов'язується приймати до перевезення та видавати вантажі вантажовласника, подавати під навантаження вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками та надавати вантажовласнику додаткові послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, в тому числі за вільними тарифами, перелік яких зазначається в додатку до цього договору (п. 2.2 договору).

Відповідно до умов п.2.3 договору для проведення розрахунків і обліку сплачених грошових коштів залізниця відкриває для вантажовласника особовий рахунок з присвоєнням коду платника № 7848688 і коду вантажовідправника (вантажоодержувача) № 3437.

У міру виконання перевезень та надання послуг залізниця списує відповідні суми грошових коштів (провізну плату, додаткові збори, плату за користування вагонами і контейнерами, штрафи), крім спірних, з особового рахунку вантажовласника на підставі оформлених установленим порядком перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами) і т.ін. (п. 3.2 договору).

У зв'язку з проведенням реєстрації ПАТ «Укрзалізниця» додатковою угодою № 35/32 від 20.01.2016 було внесено зміни до договору ПР/ДН-2-07/138/1808/НЮп від 02.01.2008 в частині заміни сторони в зобов'язанні.

Перевезення вантажів в прямому міждержавному сполученні виконується на умовах Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення - УМЗВС.

Статтею 14 УМЗВС передбачено, що укладення договору перевезення підтверджується накладною.

Відповідно до ст. 15 УМЗВС накладна може бути оформлена у вигляді електронної накладної. Електронна накладна виконує функції паперової накладної і представляє собою набір даних в електронному вигляді, ідентичний набору даних паперової накладної.

Згідно ст. 16 УМЗВС відправник забезпечує правильність даних і заяв, зазначених ним в накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки від неправильного, неточного або неповного зазначення цих даних та заяв, а також їх внесення у відповідну графу накладної.

В листопаді 2017 за накладною № 45847829 Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» зі станції Кривий Ріг на станцію призначення Славкув ЛХС ПКП відправляло у власному вагоні-цистерні №51443398 вантаж «Жидкость легковоспламеняющаяся» (бензол).

В графі « 20» накладної № 45847829 вказано, що навантаження вагону здійснено відправником.

За ст.19 УМЗВС особа, яка здійснює навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних умов з розміщення та кріплення вантажів у вагонах, а також за всі наслідки незадовільного навантаження.

На шляху прямування по станції Хрубешов ІЖП 26.11.2017р. о 22 год. 55 хв. вищевказаний вагон було затримано на підставі акту неприймання Польською стороною №353 через технічну несправність - гострокінцевий накат гребня.

Відповідно до положень Правил перевезення небезпечних вантажів (Додаток 2 до УМЗВС), якщо в процесі перевезення виявиться порушення, яке може поставити під загрозу безпеку перевезення, транспортування вантажу повинно бути зупинено.

Факт виявлення несправності унеможливлював курсування спірного вагону за призначенням; вагон було повернуто на станцію Ізов Львівської залізниці (прикордонна станція переходу), про що 26.11.2017 складено акт загальної форми №2735.

На станції Ізов на ремонт вагону № 51443398 було складено повідомлення ф. ВУ-23М № 3063, де зазначено що вагон буде подано для технічного обслуговування до вагоноремонтного депо (ВЧД) станції Ковель.

Про проведення технічного ремонту вказаного вагону працівниками залізниці складено повідомлення № 559.

Після усунення несправності вагон № 514433398 було відправлено за призначенням для видачі одержувачу, зазначеному в накладній.

За умовами Правил перевезення небезпечних вантажів відправник повинен визначити придатність цистерни в технічному і комерційному відношенні під перевезення даного вантажу, а також підготувати під навантаження цистерни власними статками; впевнитися в герметичності запірних пристроїв після наливу і вагонів-цистерн; дотримуватися технічних умов навантаження і кріплення вантажів при навантаженні небезпечних вантажів у вагон або контейнер.

При відсутності відповідних положень в даній Угоді застосовується національне законодавство тієї Сторони, в якій правомочна особа реалізує свої права (ст.5 УМЗВС ).

Відповідно до вимог Правил перевезення наливних вантажів, технічний стан і придатність для перевезення наливних вантажів котлів спеціальних (спеціалізованих) цистерн і контейнерів-цистерн, а також їх арматури й обладнання визначає відправник.

Враховуючи наявні матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правомірно встановлено, що затримка за час перебування вагону-цистерни №51443398 на коліях станції Ізов в очікуванні подавання в ремонт сталася з вини відповідача, доказів зворотного останнім не надано.

За весь час затримки спірного вагону з 26.11.2017 22 год. 55 хв. по 27.11.2017 13 год. 10 хв. станцією Ізов на підставі акту загальної форми № 2775 від 27.11.2017 було нараховано плату за користування вагонами, провізну плату за перевезення вагону від державного кордону до станції Ізов та у зворотному напрямку, додаткові збори, пов'язані із затримкою.

Статтями 31, 32 УМЗВС визначено, що перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, які не передбачені тарифами, що застосовуються, та не викликані причинами, не залежними від перевізника. Сплата провізних платежів є обов'язком відправника.

Якщо відправник або одержувач виконання своїх обов'язків, передбачених в §1 ст. 31 УМЗВС, покладає на третю особу, то дана особа повинна бути зазначена відправником в накладній в якості платника і повинна мати договір з відповідним перевізником.

Статтею ст. 50 УМЗВС встановлено, що перевізнику відповідно до умов статей 31 та 32 УМЗВС повинні бути відшкодовані всі пов'язані з несправністю вагону додаткові провізні платежі та інші витрати, встановлені на дату їх виникнення окремо для кожної відправки і підтверджені відповідними документами, якщо несправність вагону сталася з причин, не залежних від перевізника.

Приймаючи до уваги наведене, встановивши наявність вини відповідача у затримки вагонів, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про невідповідність позовної заяви вимогам ст.162 ГПК України.

Так, твердження скаржника на незазначення позивачем попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач і які очікує понести в зв'язку з розглядом справи, спростовується змістом позовної заяви, мотивувальна частина якої свідчить про те, що сума витрат позивача на оплату судового збору складає 1 762,00 грн.

Відносно посилання скаржника на необхідність дотримання позивачем досудового порядку врегулювання спору, колегія суддів враховує Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) мотивувальна частина якого свідчить про те, що обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставною вимогу скаржника про закриття провадження у цій справі, приймаючи до уваги наступне.

Частиною 1 статті 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо: спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства; відсутній предмет спору; суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу; позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом; після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу або третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана; настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Наведений перелік є вичерпним.

Скаржником не наведено підстав, передбачених ч.1 ст.231 ГПК України, які є підставою для закриття провадження у даній справі.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, прийнятому з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

З урахуванням приписів п.1 ч.4 ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покладаються на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню: рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 ГПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2018 у справі №904/1120/18 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на відповідача.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Постанова складена у повному обсязі 26.11.2018.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді О.В.Березкіна

А.Є.Чередко