Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2018 р. м. Рівне Справа № 918/634/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Бережнюк В.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства "Агрокомерс"

до відповідача: Фермерського господарства "П'ятигірське"

про стягнення заборгованості в сумі 212 032,02 грн.

Секретар судового засідання: Сідлецька Ю.Р.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Агрокомерс" звернулось до Господарського суду Рівненської області із позовом до Фермерського господарства "П'ятигірське" про стягнення заборгованості в сумі 212 032,02 грн. При цьому, заборгованістю позивач вважає нараховані ним штрафні санкції 212 032,02 грн. у зв'язку з несвоєчасною сплатою вартості отриманих товарів відповідачем та порушення умов укладених між сторонами договорів.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі №918/634/18, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, справу призначено до слухання на 23 жовтня 2018 року.

17 жовтня 2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач позовні вимоги не визнає, та зазначає, що відповідачем кінцевий строк оплати поставленого товару не порушено.

23 жовтня 2018 року в судовому засіданні оголошувалась перерва до 30 жовтня 2018 року.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження, розгляд справи призначено по суті на 20 листопада 2018 року.

31 жовтня 2018 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, відповідно до змісту якого позивач зазначає, що окремі партії товару були прийняті відповідачем до їх повної оплати, у цих випадках наявне порушення умов оплати та, відповідно, прострочення грошового зобов'язання, що відображено у розрахунку позивача.

В судовому засіданні 20.11.2018 р. представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Просив суд стягнути з відповідача заборгованість по нарахованих штрафних санкціях у загальній сумі 212 032,02 грн.

У свою чергу представник відповідача позов не визнав з підстав, висвітлених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

06 квітня 2015 року між Приватним підприємством "Агрокомерс" (постачальник, позивач) та Фермерським господарством "П'ятигірське" (покупець, відповідач) було укладено договір поставки №060457 (договір №060457), згідно предмету якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупця насіннєвий матеріал, пестициди та агрохімікати (товар), а покупець зобов'язався прийняти товар, сплатити проценти за користування товарним кредитом та ціну товару відповідно до умов договору (додаткових угод та специфікацій до нього) (арк.с. 13-15).

09 березня 2016 року між Приватним підприємством "Агрокомерс" (постачальник, позивач) та Фермерським господарством "П'ятигірське" (покупець, відповідач) було укладено договір поставки №90341 (договір №90341), згідно предмету якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупця насіннєвий матеріал, пестициди та агрохімікати (товар), а покупець зобов'язався прийняти товар, сплатити проценти за користування товарним кредитом та ціну товару відповідно до умов договору (додаткових угод та специфікацій до нього) (арк.с. 64-65).

09 березня 2017 року між Приватним підприємством "Агрокомерс" (постачальник, позивач) та Фермерським господарством "П'ятигірське" (покупець, відповідач) було укладено договір поставки №90324 (договір №90324), згідно предмету якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупця насіннєвий матеріал, пестициди та агрохімікати (товар), а покупець зобов'язався прийняти товар, сплатити проценти за користування товарним кредитом та ціну товару відповідно до умов договору (додаткових угод та специфікацій до нього) (арк.с. 72-73).

Відповідно пункту 2.1. договору №060457, договору №90341 та договору №90324, конкретний асортимент товару, його кількість, ціна за одиницю та вартість всього товару, умови оплати наведені у специфікаціях до договору, які є невід'ємними його частинами.

Кількість товару, який зобов'язався поставити постачальник, може відрізнятися від кількості, зазначеної в специфікаціях. Покупець оплачує фактично поставлену йому кількість товару (п. 2.2. договору №060457 та договору №90341).

Відповідно до пункту 4.5. договору №060457, договору №90341 та договору №90324, фактична кількість відвантаженого постачальником і отриманого покупцем товару вказується у видаткових накладних.

Згідно пункту 2.4. договору №060457, договору №90341 та договору №90324, сторони визначили грошовий еквівалент ціни товару в іноземній валюті - долар США. Ціна товару зазначається у сумі, що еквівалентна долару США за курсом на міжбанківському валютному ринку України, який існує на момент підписання даного договору (специфікації).

Пунктом 5.5. договору №060457, договору №90341 та договору №90324 передбачено, що у зв'язку із тим, що товар буде оплачуватись покупцем не в момент укладення договору, то суми всіх платежів, що передбачені цим договором, визначаються та сплачуються за курсом гривні до долару США на міжбанківському валютному ринку. Покупець зобов'язаний самостійно визначати суму платежу (вартості поставленого та неоплаченого товару), здійснюючи його індексацію на коефіцієнт, пов'язаний зі зміною курсу гривні до долару США на міжбанківському валютному ринку, сплативши таку суму в строки, передбачені цими договором.

Проіндексована сума платежу визначається наступним чином: ПСП = (К2/К1)хСП, де ПСП - проіндексована сума платежу, яка підлягає сплаті покупцем постачальнику, СП - сума платежу за договором, К2 - курс гривні до долару США на міжбанківському валютному ринку на дату здійснення такого платежу за договором, К1 - курс гривні до долару США на міжбанківському валютному ринку на дату укладення договору. Якщо К2 є меншим за К1, то ПСП дорівнює СП. Під курсом гривні до долару США сторони розуміють курс гривні до долару США, що склався на міжбанківському валютному ринку України на банківський день, що передує дню платежу, за даними інтернет сторінки www.minfin.com.ua, а в разі її недотримання або відсутності відповідної інформації на ній - визначається як курс готівкового продажу долару США на початок відповідного дня у банку "ВАТ "ОСОБА_3 Аваль" у м.Києві.

Згідно пункту 5.8. договору №060457, договору №90341 та договору №90324, при звернення постачальника до суду із позовною заявою про стягнення із покупця заборгованості за цим договором, сума заборгованості покупця перед постачальником , визначається таким чином: СЗ = (К2/К1)хСПП, де СЗ - сума заборгованості (основного боргу) покупця перед постачальником, СПП - сума всіх прострочених покупцем платежів, К2 - курс гривні купівлі долару США за гривні на міжбанківському валютному ринку на дату складання позовної заяви постачальником про стягнення із покупця заборгованості за цим договором, К1 - курс гривні до долару США на міжбанківському валютному ринку на дату укладення договору. Якщо К2 є меншим за К1, то СЗ дорівнює СПП.

Відповідно до пункту 5.9. договору №060457, договору №90341 та договору №90324, проіндексовані суми платежів є грошовими зобов'язаннями покупця перед постачальником з оплати товару, які покупець повинен виконати.

Пунктом 5.1. договору №060457, договору №90341 та договору №90324 передбачено, що покупець зобов'язується здійснити оплату вартості товару згідно умов, наведених в специфікаціях, але в будь-якому випадку не пізніше 31 грудня 2015 року та 31 грудня 2016 року відповідно.

Згідно пункту 8.1.3. згаданих договорів за прострочення (порушення) строків виконання грошових зобов'язань покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми грошового зобов'язання за кожний день прострочення.

Відповідно до пункту 8.1.4. цих договорів, у разі порушення строків оплати на понад 20 календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від суми грошового зобов'язання.

Пунктом 8.1.5. договорів передбачено, що у разі, якщо покупець у встановлені строки не перерахує попередню оплату, він зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 20% грошового зобов'язання із попередньої оплати, крім того, постачальник має право відмовитися від договору в односторонньому порядку.

Сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань за цим договором здійснюється до моменту їх виконання, а строк позовної давності по цих вимогах складає 3 роки.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору №060457 сторонами погоджено специфікації: №1 від 06 квітня 2015 року на суму 17 010,00 грн., №2 від 17 квітня 2015 року на суму 168 300,00 грн., №3 від 17 квітня 2015 року на суму 152 460,00 грн., №4 від 20 квітня 2015 року на суму 59 770,00 грн., №5 від 12 травня 2015 року на суму 70 000,00 грн., №6 від 18 травня 2015 року на суму 106 650,00 грн., №7 від 18 травня 2015 року на суму 56 100,00 грн., №8 від 08 червня 2015 року на суму 67 320,00 грн., №9 від 07 липня 2015 року на суму 26 820,00 грн., №10 від 31 серпня 2015 року на суму 14 851,20 грн. (арк.с. 15-24).

Вищевказаними специфікаціями передбачено, що товар постачається на умовах 100% передоплати.

Позивачем виставлено рахунки на оплату товару, зокрема: №57 від 06 квітня 2015 року на суму 17 010,00 грн. (оплачено 07 квітня 2015 року в сумі 17 010,00 грн.), №76 від 17 квітня 2015 року на суму 320 760,00 грн. (оплачено 22 квітня 2015 року 320 760,00 грн.), №77 від 20 квітня 2015 року на суму 59 770,00 грн. (оплачено 59 770,00 грн.), №94 від 12 травня 2015 року на суму 70 495,20 грн. (оплачено 04 червня 2015 року 70 495,20 грн.), №106 від 18 травня 2015 року на суму 106 650,00 грн. (оплачено 27 травня 2015 року 71 650,00 грн., 21 травня 2015 року 35 000,00 грн. ), №107 від 18 травня 2015 року на суму 56 100,00 грн. (оплачено 27 травня 2015 року 29 100,00 грн. 04 червня 2015 року 27 000,00 грн.), №126 від 08 червня 2015 року на суму 67 320,00 грн. (оплачено 67 320,00 грн.), №160 від 07 липня 2015 року на суму 26 820,00 грн. (оплачено 26 820,00 грн.), №180 від 31 серпня 2015 року на суму 14 851,20 грн. (оплачено 14 851,20 грн.) (арк.с. 25-33).

В подальшому, згідно видаткових накладних: №42 від 14 квітня 2015 року на суму 17 010,00 грн., №62 від 22 квітня 2015 року на суму 168 300,00 грн., №70 від 24 квітня 2015 року на суму 152 460,00 грн., №69 від 24 квітня 2015 року на суму 59 770,00 грн., №93 від 20 травня 2015 року на суму 70 495,20 грн., №92 від 20 травня 2015 року на суму 106 650,00 грн., №91 від 20 травня 2015 року на суму 56 100,00 грн., №107 від 10 червня 2015 року на суму 67 320,00 грн., №138 від 09 липня 2015 року на суму 26 820,00 грн., №155 від 01 вересня 2015 року на суму 14 851,20 грн. позивач поставив відповідачу обумовлений умовами договору товар (арк.с. 34-43).

У свою чергу відповідач здійснив оплату отриманого товару, що підтверджується банківськими виписками (арк.с. 44-51).

На думку позивача, в порушення умов договору №060457 товар оплачено відповідачем несвоєчасно, та без урахування курсової індексації, яка становить згідно розрахунку 14,43 грн.

Позивачем нараховано пеню за прострочення строків виконання грошових зобов'язань у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми грошового зобов'язання за кожен день прострочення згідно п. 8.1.3., 8.2 договору №060457, що згідно поданого розрахунку становить 4 088,99 грн.

Також позивачем нараховано штраф за порушення строків оплати на понад 20 календарних днів у розмірі 30% від суми кожного платежу згідно п. 8.1.4., 8.2. договору №060457 що становить 5 107,33 грн.

Крім того позивачем нараховано штраф за порушення умов попередньої оплати в розмірі 20% від суми кожного грошового зобов'язання із попередньої оплати згідно п. 8.1.5., 8.2. договору №060457, що становить 53 021,28 грн..

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору №90341 сторонами погоджено специфікації: №1 від 09 березня 2016 року на суму 14 800,00 грн., №2 від 04 квітня 2016 року на суму 247 344,73 грн., №3 від 11 квітня 2016 року на суму 90 916,80 грн., №4 від 17 травня 2016 року на суму 175 326,00 грн. (арк.с. 52-55).

Вищевказаними специфікаціями передбачено, що товар постачається на умовах 100% передоплати.

Попередня оплата здійснюється покупцем на протязі 3-х днів з дня отримання ним рахунку на оплату товару.

Позивачем виставлено рахунки на оплату товару, зокрема: №41 від 09 березня 2016 року на суму 14 800,00 грн. (оплачено 09 березня 2016 року в сумі 14 800,00 грн.), №58 від 07 квітня 2016 року на суму 247 344,00 грн. (оплачено 04 квітня 2016 року 236 736,00 грн. та 10 608,73 грн. 08 квітня 2016 року), №65 від 11 квітня 2016 року на суму 90 916,80 грн. (оплачено 15 квітня 2016 року), №110 від 17 травня 2016 року (оплачено 18 травня 2016 року) (арк.с. 56-60).

В подальшому, згідно видаткових накладних: №17 від 10 березня 2016 року на суму 14 800,00 грн., №48 від 04 квітня 2016 року на суму 247 344,73 грн., №72 від 19 квітня 2016 року на суму 90 916,80 грн., №118 від 25 травня 2016 року на суму 175 326,00 грн., позивач поставив відповідачу обумовлений умовами договору товар (арк.с.6-63).

На думку позивача, в порушення умов договору №90341 товар оплачено відповідачем несвоєчасно.

Позивачем нараховано пеня за прострочення строків виконання грошових зобов'язань у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми грошового зобов'язання за кожен день прострочення згідно п. 8.1.3., 8.2 договору №90341, що згідно розрахунку становить 51,15 грн.

Також нараховано штраф за порушення строків оплати на понад 20 календарних днів у розмірі 30% від суми кожного платежу згідно п. 8.1.4., 8.2. договору №90341 що становить 49 468,95 грн..

Крім того, позивачем нараховано штраф за порушення умов попередньої оплати в розмірі 20% від суми кожного грошового зобов'язання із попередньої оплати згідно п. 8.1.5., 8.2. договору №060457, що становить 53 021,28 грн..

На виконання умов договору №90324 сторонами погоджено специфікації: №1 від 09 березня 2017 року на суму 19 950,00 грн., №2 від 11 квітня 2017 року на суму 248 748,96 грн., №3 від 27 квітня 2017 року на суму 302 238,00 грн., №4 від 29 травня 2017 року на суму 248 748,96 грн., №5 від 12 червня 2017 року на суму 248 748,96 грн., №6 від 13 вересня 2017 року на суму 59 520,00 грн..

Вищевказаними специфікаціями передбачено, що товар постачається на умовах 100% передоплати.

Попередня оплата здійснюється покупцем на протязі 3-х днів з дня отримання ним рахунку на оплату товару.

Позивачем виставлено рахунки на оплату товару, зокрема: №24 від 09 березня 2017 року на суму 19 950,00 грн. (оплачено 09 березня 2017 року), №62 від 11 квітня 2017 року на суму 238 080,00 грн. (оплачено 27 квітня 2017 року), №81 від 27 квітня 2017 року на суму 10 668,96 грн. (оплачено 10 травня 2017 року), №82 від 27 квітня 2017 року на суму 302 238,00 грн. (оплачено 27 квітня 2017 року),№100 від 24 травня 2017 року на суму 248 748,96 грн. (оплачено 27 травня 2017 року), №109 від 12 червня 2017 року на суму 248 748,96 грн. (оплачено 16 червня 2018 року), № 165 від 12 вересня 2017 року на суму 59 520,00 грн. (оплачено 13 вересня 2017 року).

В подальшому, згідно видаткових накладних: №15 від 10 березня 2017 року, №75 від 27 квітня 2017 року, №76 від 28 квітня 2017 року , №100 від 29 травня 2017 року, №112 від 12 червня 2017 року №158 від 13 вересня 2017 року, позивач поставив відповідачу обумовлений умовами договору товар.

На думку позивача, в порушення умов договору №90324 товар оплачено відповідачем оплачено товар несвоєчасно.

Позивачем нарахована пеня за прострочення строків виконання грошових зобов'язань у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми грошового зобов'язання за кожен день прострочення згідно п. 8.1.3., 8.2 договору №90324, що згідно розрахунку становить 780,30 грн.

Також нараховано штраф за порушення умов попередньої оплати в розмірі 20% від суми кожного грошового зобов'язання із попередньої оплати згідно п. 8.1.5., 8.2. договору №90324, що становить 99 499,58 грн.

Щодо вказаних позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

За умовами ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За умовами ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

У ч. 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Щодо позовних вимог про стягнення курсової індексації суд вважає за необхідне зазначити, що згідно положень пункту 5.5. договорів у зв'язку із тим, що товар буде оплачуватись покупцем не в момент укладення договору, то суми всіх платежів, що передбачені цим договором, визначаються та сплачуються за курсом гривні до долару США на міжбанківському валютному ринку.

Разом з тим, як зазначено в пункті 2.1. договорів, що узгоджується з пунктом 2.3. договорів, конкретний асортимент товару, його кількість, ціна за одиницю та вартість всього товару, умови оплати наведені у специфікаціях до договору, які є невід'ємними його частинами.

Згідно статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно положень розділу 2 договорів специфікації до договорів є їх невід'ємними частинами.

Таким чином погоджуючи специфікації, сторони погодили вартість товару, як це встановлено умовами договорів.

Разом з тим, слід зазначити, що позивачем виставлено рахунки на оплату товару, в яких передбачена вартість товару що відповідає вартості зазначеній в специфікаціях.

Як вказано вище, згідно п. 5.5. договорів у зв'язку із тим, що товар буде оплачуватись покупцем не в момент укладення договору, то суми всіх платежів, що передбачені цим договором, визначаються та сплачуються за курсом гривні до долару США на міжбанківському валютному ринку.

У специфікаціях сторони не обумовили стягнення курсової різниці.

Суд констатує, що у специфікаціях уже була визначена остаточна ціна товару з урахуванням п.5.5. договорів.

Суд також бере до уваги і те, що сторонами без застережень і зауважень підписано видаткові накладні та проведено розрахунки за товар, чим вчинено ряд конклюдентних дій на підтвердження фактичного виконання обома сторонами укладених договорів.

Отже, відповідачем оплачено товар за цінами вказаними та погодженими сторонами у специфікаціях та згідно виставлених рахунків.

Відтак суд приходить до висновку, що відповідачем виконано в повному обсязі обов'язок щодо оплати вартості поставленого товару. А тому в частині стягнення курсової різниці слід відмовити за безпідставністю.

Відносно вимог про нарахування неустойки у вигляді пені, 30% штрафу та 20% штрафу за порушення строків оплати суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з умов договорів та наданих специфікацій, сторони погодили поставку товару на умовах 100% передоплати, яка здійснюється на протязі 3-х днів з дня отримання покупцем рахунку на оплату товару.

Суд зазначає, що доказами наявним у справі підтверджено факт отримання відповідачем від позивача рахунків на оплату товарів. Також підтверджено, що у платіжних документах при здійснення фактичної оплати вартості товарів у графі "призначення платежу" відповідачем вказувалися номери та дати рахунків, за якими такі проплати здійснюються.

Однак, ні позивач ні відповідач не надали доказів, які б підтвердили яким саме способом ці рахунки виставлялися та коли (чи електронною поштою, чи звичайним поштовим зв'язком, чи особисто були вручені уповноваженій особі відповідача тощо). Не змогли цього також обґрунтувати суду і присутні у судовому засіданні представники позивача та відповідача. Лише підтвердили факт виставлення позивачем, та отримання відповідачем згаданих рахунків.

Відтак, у суду відсутні відомості щодо моменту виставлення позивачем, та отримання відповідачем згаданих рахунків.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Слід зазначити, що пунктом 5.1. договорів передбачено, що покупець зобов'язується здійснити оплату вартості товару згідно умов, наведених в специфікаціях, але в будь-якому випадку не пізніше:

- 31 грудня 2015 року по договору №060457;

- 31 грудня 2016 року по договору №90341;

- 31 грудня 2017 року по договору №90324.

Таким чином сторони погодили попередню оплату товару, разом з тим, кінцеві строки оплати вартості товару встановлені пунктами 5.1. згаданих договорів.

Дослідивши матеріали справи, зокрема дати здіснення оплат, суд встановив, що у процесі виконання умов договору №060457 оплати виставлених рахунків поводилися наступним чином:

- рахунок №57 від 06 квітня 2015 року на суму 17 010,00 грн., який оплачено 07 квітня 2015 року,

- рахунок №76 від 17 квітня 2015 року на суму 320 760,00 грн., який оплачено 22 квітня 2015 року,

- рахунок №77 від 20 квітня 2015 року на суму 59 770,00 грн., який оплачено 22.04.2015 р.,

- рахунок №94 від 12 травня 2015 року на суму 70 495,20 грн., який оплачено 04 червня 2015 року,

- рахунок №106 від 18 травня 2015 року на суму 106 650,00 грн., який оплачено 27 травня 2015 року - 71650,00 грн. та 21 травня 2015 року - 35 000,00 грн.,

- рахунок №107 від 18 травня 2015 року на суму 56 100,00 грн., оплачено 27 травня 2015 року 29 100,00 грн. та 04 червня 2015 року 27 000,00 грн.),

- рахунок №126 від 08 червня 2015 року на суму 67 320,00 грн., оплачено 09.06.2015 р.,

- рахунок №160 від 07 липня 2015 року на суму 26 820,00 грн., оплачено 08.07.2015 р.,

- рахунок №180 від 31 серпня 2015 року на суму 14 851,20 грн., оплачено 02.09.2015 р.

У процесі виконання умов договору №90341 оплати виставлених рахунків поводилися наступним чином:

- рахунок №41 від 09 березня 2016 року на суму 14 800,00 грн. оплачено 09 березня 2016 року,

- рахунок №58 від 04 квітня 2016 року на суму 247 344,73 грн. оплачено 04 квітня 2016 року 236736,00 грн. та 10 608,73 грн. 08 квітня 2016 року,

- рахунок №65 від 11 квітня 2016 року на суму 90 916,80 грн. оплачено 15 квітня 2016 року,

- рахунок №110 від 17 травня 2016 року оплачено 18 травня 2016 року.

У процесі виконання умов договору №90324 оплати виставлених рахунків поводилися наступним чином:

- рахунок №24 від 09 березня 2017 року на суму 19 950,00 грн. оплачено 09 березня 2017 року,

- рахунок №62 від 11 квітня 2017 року на суму 238 080,00 грн. оплачено 27 квітня 2017 року,

- рахунок №81 від 27 квітня 2017 року на суму 10 668,96 грн. оплачено 10 травня 2017 року,

- рахунок №82 від 27 квітня 2017 року на суму 302 238,00 грн. оплачено 27 квітня 2017 року,

- рахунок №100 від 24 травня 2017 року на суму 248 748,96 грн. оплачено 27 травня 2017 року,

- рахунок №109 від 12 червня 2017 року на суму 248 748,96 грн. оплачено 16 червня 2018 року,

- рахунок № 165 від 12 вересня 2017 року на суму 59 520,00 грн. оплачено 13 вересня 2017 року.

Отже, вбачається, що граничні строки оплати товару відповідачем порушено не було, оскільки здійснюючи сплати коштів за товари відповідач не вийшов поза межі термінів оплати, що обумовлені пунктами 5.1. згаданих договорів.

Відтак, доводи позивача щодо прострочення оплати товарів відповідачем спростовані доказами, які містяться у справі.

Тому у зв'язку із відсутністю прострочення відповідачем грошового зобов'язання, немає підстав дня нарахування неустойки у вигляді пені та штрафів, що передбачені розділом 8 договорів, на які посилається позивач.

Окрім цього, слід звернути увагу, що звертаючись до суду із даним позовом, позивач у прохальній частині позовної заяви зазначив, що просить суд стягнути з відповідача заборгованість по штрафних санкція у загальному розмірі 212 032,02 грн.

За загальним правилом заборгованість - це є сума фінансових зобов'язань, грошових боргів, що підлягає погашенню, поверненню в певний термін. Якщо до цього терміну заборгованість не погашена, то вона стає простроченою.

Разом з тим, суд зазначає, що згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, за загальним правилом кваліфікуючою ознакою штрафу є, зокрема, обчислення у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та має одноразовий характер нарахування.

В свою чергу пеня як різновид неустойки характеризується такими ознаками: обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання; має триваючий характер - нарахування пені за кожний день прострочення.

При цьому, законодавець визначив вище перераховані ознаки штрафу та пені імперативно, не надавши сторонам зобов'язання можливості їх змінювати.

Отже, заборгованістю є сума грошового зобов'язання, яка не є погашеною. А штрафом та пенею є санкції, які нараховуються на прострочене несвоєчасно виконане грошове зобов'язання.

Відтак, поняття заборгованості та неустойки у вигляді штрафу та пені - не є тотожними поняттями цивільного права та мають різну правову природу.

При зверненні до суду із даним позовом позивач цього не врахував, та помилково вважає, що нараховані ним штрафні санкції є грошовою заборгованістю.

Відповідно до вимог ст.ст. 73,74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи те, що норми Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, були створені належні умови та здійснені всі необхідні дії для надання сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості по штрафних санкціях в сумі 212 032,02 грн. не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує можливість нарахування штрафів та пені. Також позивачем не вірно визначено предмет позовних вимог. Доводи позивача, що висвітлені у позові, не знайшли свого підтвердження при дослідженні доказів та встановленні обставин справи.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку що позовні вимоги Приватного підприємства "Агрокомерс" до Фермерського господарства "П'ятигірське" про стягнення 212 032,02 грн. до задоволення не підлягають.

Судові витрати згідно положень статті 129 ГПК України, покладається на позивача у зв'язку з відмовою в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Приватного підприємства "Агрокомерс" до Фермерського господарства "П'ятигірське" про стягнення заборгованості в сумі 212 032,02 грн. повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано "28" листопада 2018 року.

Суддя Бережнюк В.В.