ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2018 р. Справа№ 910/18701/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Вінницька Т.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРТ-Н»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 03.07.2018 (повний текст рішення складено 09.07.2018)

у справі № 910/18701/17 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРТ-Н»

до 1) Публічного акціонерного товариства

Комерційного банку «Приватбанк»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Донмас»

про зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАРТ-Н» (далі - ТОВ «СТАРТ-Н», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк», відповідача-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Донмас» (далі - ТОВ «Донмас», відповідача-2) про визнання права ТОВ «СТАРТ-Н» вимагати від ТОВ «Донмас» сплати суми боргу за Кредитним договором № 4Д12355И від 10.12.2012 та Кредитним договором № 4М13105И від 19.06.2013 в розмірі 670 970 115,38 грн, за яким ТОВ «СТАРТ-Н» сплачено за ТОВ «Донмас» по договору поруки № 4Д12355/П від 26.10.2016; визнання відсутнім у ПАТ КБ «Приватбанк» права вимагати від ТОВ «Донмас» сплати суми боргу за Кредитним договором № 4Д12355И від 10.12.2012 та Кредитним договором № 4М13105И від 19.06.2013 в розмірі 670 970 115,38 грн, за яким ТОВ «СТАРТ-Н» сплачено за ТОВ «Донмас» по договору поруки № 4Д12355/П від 26.10.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.07.2018 у справі № 910/18701/17 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту порушення, оспорювання або невизнання відповідачами його прав або охоронюваних законом інтересів.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ТОВ «СТАРТ-Н» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням вимог матеріального та процесуального права. Апелянт вказував на безпідставність висновків суду першої інстанції про те, що перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язанні після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі та не потребує будь-яких інших дій, вважаючи, що наявність будь-якого права необхідно підтвердити належними доказами. На переконання апелянта, такими доказами є документи, які засвідчують права, що передаються та інформація, яка є важливою для їх здійснення, а також документи які підтверджують обов'язок боржника. За твердженнями апелянта, відповідач-1 фактично позбавив позивача можливості скористатися своїм правом, як кредитора, щодо стягненню коштів з боржника. Крім цього, апелянт акцентував увагу на невизнанні відповідачами 1 та 2 факту виконання позивачем умов договору поруки, переходу до нього прав кредитора, а також ухиленні відповідачів від виконання зобов'язань, передбачених цим договором тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 27.11.2018 з'явився представник відповідача-1, представники позивача та відповдіача-2 не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали, відтак апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення скасувати та провадження у справі закрити.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 26.10.2016 ТОВ «СТАРТ-Н» (позивачем, поручителем за договором) та ПАТ КБ «Приватбанк» (відповідачем-1, кредитором за договором) укладено Договір поруки №4Д12355/П (далі - Договір поруки), за умовами п. 1 якого предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ «Донмас» своїх зобов'язань за: Кредитним договором №4Д12355И від 10.12.2012, а саме з повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни згідно кредитного договору (Кредитний договір №1); Кредитним договором №4М13105И від 19.06.2013, а саме з повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до кредитного договору (Кредитний договір №2).

Положеннями п. 2 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за Кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, які визначено Кредитним договором.

Відповідно до п. 4 Договору поруки у випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники в сумі заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до Кредитного договору.

За умовами п. 5 Договору поруки у випадку невиконання боржником обов'язку на підставі п.1, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання.

Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 Договору поруки (п. 6 Договору поруки).

За змістом п. 7 Договору поруки у випадку порушення поручителем зобов'язання, передбаченого п. 6 цього договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за Кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк». Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього договору.

Відповідно до п. 8 Договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за Кредитним договором, переходять всі права кредитора за цим договором і Договорами застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Положеннями п. 10 Договору поруки сторони погодили, що кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

За змістом п. 11 цей договір набуває чинності з дати укладення, підписання та скріплення печатками сторін і діє три роки від дати його укладання.

Цей договір укладено/підписано із використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронний цифровий підпис», а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 07.02.2013, укладеної сторонами (п. 17 Договору поруки).

Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов Договору поруки ТОВ «СТАРТ-Н» перерахувало на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в розмірі 670 970 115,38 грн, як виконання зобов'язань за Кредитними договорами №4Д12355И від 10.12.2012 та №4М13105И від 19.06.2013, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №2276 від 28.10.2016 на суму 638 858 115,38 грн та №2277 від 28.10.2016 на суму 32 112 000, 00 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що відповідно до згаданих платіжних доручень ним виконано зобов'язання ТОВ «Донмас» за Кредитними договорами №4Д12355И від 10.12.2012 та №4М13105И від 19.06.2013,проте відповідачі не визнають повернення позивачем боргу за Кредитними договорами та переходу до поручителя права вимоги за ними, відтак позивач вважає, що його порушене право як поручителя підлягає захисту у судовому порядку.

Як вище згадувалось, оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено повністю. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту порушення, оспорювання або невизнання відповідачами його прав або охоронюваних законом інтересів.

Разом з тим, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду (постанова від 21.08.2018 у справі №910/14144/17), апеляційний суд вважає вищезазначені висновки суду першої інстанції помилковими, адже заявлені позивачем вимоги про визнання за позивачем права вимагати від ТОВ «Донмас» сплати суми боргу за Кредитними договорами № 4Д12355И від 10.12.2012 та № 4М13105И від 19.06.2013 в розмірі 670 970 115,38 грн, сплаченого відповідачеві-1 за ТОВ «Донмас» та визнання відсутнім у відповідача-1 права вимагати від відповідача-2 сплати цієї суми боргу, не можуть бути самостійним предметом спору.

За змістом ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В силу положень ст. 2 Закону України «Про судоустрій України» завданням суду при здійсненні правосуддя є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Положеннями ст. 16 ЦК України, які кореспондуються з приписами ст. 20 ГК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 2 ст. 20 ГК України одним зі способів захисту цивільного права є визнання наявності чи відсутності прав, якими можуть бути, зокрема визнання права власності чи інших речових прав на певне майно, визнання права авторства на твір науки, літератури, мистецтва чи таке інше, тобто ухваленням рішення про визнання чи відсутність права повинен вирішуватися спір по суті.

Цивільні права й обов'язки згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

За договором поруки (ст. 553 ЦК України) поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку й відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткової (субсидіарної) відповідальності поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки ( ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За приписами ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Як вище згадувалось, за умовами п. 8 Договору поруки до поручителя, який виконав обов'язки боржника за Кредитним договором, переходять усі права кредитора за договорами застави (іпотеки), укладеним з метою забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором, у частині виконаного зобов'язання.

Оскільки за приписами ч. 1 ст. 547 ЦК України порука є договірним зобов'язанням, стосовно якого передбачено обов'язкове дотримання письмової форми, моментом укладення такого договору є досягнення згоди з усіх істотних умов, внаслідок якого у сторін виникають взаємні права та обов'язки.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що вимоги про визнання відсутнім права в одного відповідача (кредитора) вимагати від другого відповідача (боржника) сплати боргу за Кредитними договорами, які погашено позивачем (поручителем), та про визнання права поручителя вимагати від боржника сплати ним грошових коштів за Кредитними договорами, сплачених поручителем, не можуть бути самостійним предметом розгляду в господарському суді. Такі вимоги не призводять до поновлення порушених прав, не можуть самостійно розглядатися в окремій справі, а відповідні доводи підлягають розгляду лише під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за такими договорами.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Тобто, провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість господарському суду.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

З огляду на наведене та характер спірних правовідносин, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, розглянувши даний спір по суті, допустив порушення вимог процесуального права,адже провадження у даній справі підлягає закриттю.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 275 ГПК України має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскаржене рішення вважає незаконним й таким, що підлягає скасуванню, провадження у даній справі закриттю на підставі п. ч. 1 ст. 231 ГПК України, в зв'язку з чим апеляційну скаргу ТОВ «СТАРТ-Н» слід залишити без задоволення.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Відтак питання щодо розподілу содових витрат на даний час судом не розглядується.

Керуючись ст.ст. 240, 269-270, 273, 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРТ-Н» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2018 у справі № 910/18701/17 - скасувати.

Провадження у справі № 910/18701/17 закрити.

Матеріали справи № 910/18701/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.11.2018

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук