ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 910/922/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Пількова К. М., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Підгірська Г. О.,

за участю представників:

позивача - Колобов Л. В.,

відповідача - Бригадир Ю. В., Риков О. О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Приватного підприємства "ТЛК Європа"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 (судді: Мальченко А. О., Жук Г. А., Дикунська С. Я.) у справі

за позовом Приватного підприємства "ТЛК Європа"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про стягнення 1 633 160,08 грн,

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1.1. У січні 2018 року Приватне підприємство "ТЛК Європа" (далі - ПП "ТЛК Європа") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (далі - ПрАТ "УТСК") про стягнення 1 633 160,00 грн страхового відшкодування на підставі статей 11, 509, 526, 610, 614, 626, 629, 979, 988, 990 Цивільного кодексу України, статей 175, 193, 354, 355 Господарського кодексу України, статей 1, 8, 13, 16, 20, 25 Закону України "Про страхування".

Позовну заяву обґрунтовано невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором добровільного страхування відповідальності експедитора від 05.02.2014 (далі - договір від 05.02.2014) щодо виплати позивачеві страхового відшкодування при настанні страхової події.

1.2. У відзиві на позовну заяву ПрАТ "УТСК" просило відмовити у його задоволенні, наголошуючи на правомірності відмови позивачеві у виплаті страхового відшкодування, та зазначило, що про настання страхового випадку відповідач дізнався лише із позовної заяви; позивач у строк, визначений договором, не подав заяву про виплату страхового відшкодування та відповідні документи, а отже порушив умови спірного договору.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 (суддя Пінчук В. І.) позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ "УТСК" на користь ПП "ТЛК Європа" 1 633 160,08 грн страхового відшкодування та 24 497,41 грн судового збору.

Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності матеріалами справи факту настання страхового випадку, передбаченого умовами спірного договору страхування, у зв'язку з чим у відповідача виник обов'язок виплатити позивачеві страхове відшкодування в межах страхової суми за спірним договором. Ураховуючи невиконання відповідачем зазначеного обов'язку, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

2.2. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 (судді: Мальченко А. О., Жук Г. А., Дикунська С. Я.) рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 скасовано, у позові відмовлено.

Апеляційний господарський суд визнав недоведеними підстави для відшкодування спірних витрат позивачеві, зазначив, що страховика до 2017 року не було поінформовано про настання страхового випадку, розмір заподіяного збитку та, відповідно, сума страхового відшкодування є недоведеними.

3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї

3.1. ПП "ТЛК Європа", не погоджуючись із постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2018, подало касаційну скаргу на зазначене судове рішення, в якій просить скасувати цю постанову, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2018 залишити в силі.

Підставами для скасування постанови у справі скаржник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме статей 5, 990 Цивільного кодексу України, статті 20 Закону України "Про страхування", статті 66 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції вдався до трактування і перекручування доказів на користь відповідача. Скаржник акцентує, що 15.09.2014 звертався до відповідача із заявою про виникнення страхового випадку, однак відповідач у порушення умов договору та закону страхового акта не склав. Він зазначає, що заява свідка є належним доказом у цій справі, проте неправомірно не була взята судом апеляційної інстанції до уваги. ПП "ТЛК Європа" не погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про недоведеність у цьому випадку розміру завданих збитків і суми страхового відшкодування та звертає увагу, що сума страхового відшкодування не викликала сумнівів у відповідача; позивачем частково відшкодовано Товариству з обмеженою відповідальністю "Омега Автопоставка" (далі - ТОВ "Омега Автопоставка") завдані збитки. Крім того, скаржник наголошує, що у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, окрім адвоката відповідача, брав участь і надавав пояснення безпосередньо співробітник відповідача, що свідчить про порушення судом положень Конституції України щодо представництва в суді.

3.2. У відзиві на касаційну скаргу ПрАТ "УТСК" посилається на необґрунтованість доводів, наведених у касаційній скарзі, та правомірність висновків, викладених в оскарженій постанові, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін із мотивів, зазначених у ній. Зокрема, відповідач наголошує на недоведеності позивачем правових підстав для виплати у цьому випадку суми страхового відшкодування за спірним договором і зауважує, що у матеріалах справи немає доказів повного чи часткового відшкодування позивачем замовникові перевезення збитків від втрати вантажу. Також відповідач акцентує, що єдиним представником відповідача, який надавав пояснення у суді апеляційної інстанції та відповідав на запитання суду, був адвокат відповідача - Бригадир Ю. В., і це відображено у протоколах судових засідань.

3.3. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.09.2018 (Дроботова Т.Б. - головуючий, Кушнір І.В., Краснов Є.В.) було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПП "ТЛК Європа" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 у справі № 910/922/18, із здійсненням розгляду справи у судовому засіданні 23.10.2018.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 22.10.2018 визначено наступний склад колегії суддів: Дроботова Т.Б. - головуючий, Чумак Ю.Я., Пільков К.М.

4. Розгляд касаційної скарги та встановлені судами обставини справи

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

4.2. Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи із того, що відповідачем не було виплачено страхове відшкодування при настанні страхового випадку.

4.3. Скасовуючи судове рішення, суд апеляційної інстанції дійшов протилежного висновку про необґрунтованість і недоведеність заявленого позову, зважаючи зокрема, на недотримання позивачем умов спірного договору страхування та вимог законодавства, які передбачають можливість виплати страхового відшкодування у разі настання страхового випадку.

Однак наведені висновки апеляційного господарського суду слід визнати передчасними через нез'ясування судом усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення цього спору.

4.4. Господарськими судами попередніх інстанцій установлено та підтверджено матеріалами справи, що 10.10.2013 між ТОВ "Омега-Автопоставка" - замовником і ПП "ТЛК Європа" - перевізником було укладено договір на транспортне обслуговування та організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні № 023024-13, за умовами якого перевізник зобов'язався за плату та за рахунок замовника надавати транспортні послуги з перевезення вантажів замовника автомобільним транспортом у міжнародному сполученні за цінами, встановленими на транспортному ринку.

Згідно з пунктами 3.2.1-3.2.2 договору на транспортне обслуговування перевізник зобов'язується виконати перевезення вантажів, наданих йому замовником відповідно до умов та правил, обумовлених у заявці, в межах строків тривалості перебування автомобіля в дорозі, транспортними засобами перевізника на найбільш вигідних для замовника умовах. Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за схоронність (цілісність) вантажу та митних пломб (пломб вантажовідправника) із моменту завантаження до моменту здачі його вантажоотримувачеві.

У разі пошкодження або втрати вантажу перевізник відшкодовує на вимогу замовника вартість пошкодженого та/або втраченого вантажу, а також усі завдані цим замовнику збитки, що випливають із договорів з третіми особами (пункт 3.2.4 зазначеного договору).

05.02.2014 між ПрАТ "УТСК" - страховик і ПП "ТЛК Європа" - страхувальником було укладено договір добровільного страхування відповідальності експедитора № 13139, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з обов'язком страхувальника: 1.1) відшкодувати збитки, які виникли внаслідок неналежного виконання страхувальником перед клієнтом умов договору транспортного експедирування; 1.2) відшкодувати збитки, завдані вантажем, який перевозиться, життю, здоров'ю та майну третіх осіб; 1.3) відшкодувати збитки, які виникли внаслідок порушення митних процедур, встановлених міжнародними конвенціями або законодавством країни, яка регулює перевезення вантажів та інших нормативних актів, зазначених у цьому договорі.

Відповідно до цього договору страховик провадить страхування відповідальності експедиторів за шкоду, завдану клієнту та/або третім особам під час виконання ним транспортно-експедиторських послуг із перевезення вантажів відповідно до вимог Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" та інших актів чинного законодавства України, міжнародних конвенцій, які регламентують міжнародні перевезення вантажів (пункт 2.1 договору від 05.02.2014).

Згідно з цим договором здійснюється страхування відповідальності страхувальника, зокрема, за такими страховими випадками: настання відповідальності страхувальника перед клієнтом за збитки, завдані внаслідок знищення, пошкодження, втрати або нестачі вантажу, що сталися з будь-якої причини, в тому числі в результаті протиправних дій третіх осіб, розкрадання вантажу, шляхом грабежу, розбою, крадіжки, шахрайства, зникнення вантажу разом із перевізним засобом, навмисне або ненавмисне пошкодження вантажу третіми особами, пожежі, вибуху, ДТП, аварії, катастрофи, стихійних лих, намокання вантажу в результаті ДТП, або витікання рідини, яка є вантажем, втрата або пошкодження вантажу в результаті впливу температури (якщо перевезення здійснювалось без листа контрольних перевірок температури вантажу) в період із моменту прийняття вантажу до перевезення і до доставки його одержувачеві; збитки, завдані внаслідок порушення строків доставки вантажу. При цьому умовою несвоєчасної доставки вантажу є порушення термінів доставки вантажів, які передбачені договором автоперевезення/експедирування або встановлені умовами КДПВ, FIATA-FLB, Статутом автомобільного транспорту України чи іншими нормативно-правовими актами та документами (пункт 3.2.1).

Відповідно до пункту 3.4 договору страхування факт настання відповідальності страхувальника визнається: на підставі рішення судових органів тих країн, де стався страховий випадок - у випадку розгляду претензії до страхувальника в судовому порядку; на підставі документів, зазначених у розділі 10 цього договору - у випадку врегулювання претензії у досудовому порядку.

Пунктом 5.1 договору страхування визначено, що загальна страхова сума (ліміт відповідальності відповідача за цим договором) становить 100 000,00 дол. США, що у гривні за курсом Національного банку України на день укладення договору становить 942 630,00 грн.

Відповідно до пункту 9.2 договору страхування страхувальник повинен негайно, як тільки йому стало відомо про настання страхового випадку (або подію, що може кваліфікуватися як страховий випадок) повідомити страховикові про таке настання, а потім протягом двох робочих днів будь-яким документальним способом (письмово, факсом, телеграмою, тощо) підтвердити факт настання страхового випадку.

Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування визначені сторонами у розділі 11 спірного договору.

Згідно з пунктом 6.1 договору страхування строк його дії - із 00:00 годин 26.02.2014 по 24:00 годину 25.02.2015.

26.08.2014 між ПП "ТЛК Європа" - експедитором і Товариство з обмеженою відповіжальністю "Сефт-Плюс" - перевізником було укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 556/1-С, за умовами якого перевізник зобов'язався здійснювати перевезення вантажів, а експедитор - надавати до перевезення вантажі в обсягах згідно із заявкою та оплачувати вартість кожного перевезення.

За заявкою замовника - ТОВ "Омега-Автопоставка" № ХВ-005513, узгодженою із позивачем, останній зобов'язався організувати перевезення вантажу (шини) за маршрутом 05870- Blonіe / Бабаї, дата завантаження 27.08.2014, вантажовідправник - Mitsubishi Corporation, 05-870 Blonіe, Ul. Spedycyjna, 1, Poland, дата поставки 01.09.2014, вантожоотримувач ТОВ "ТПК"Омега-Автопоставка", місце прибуття/розвантаження Харківська обл., Харківський р-н, смт Бабаї, вул. Вторчерметівська, 4, база "Дельта", фрахт 20 000,00 грн.

28.08.2014 за цією заявкою автомобіль перевізника було завантажено вантажем у Польщі, що підтверджується міжнародною транспортною накладною CMR з відповідною відміткою про завантаження.

У зв'язку з тим, що вантаж не було доставлено у пункт розвантаження замовника у строк до 01.09.2014, ТОВ "Омега-Автопоставка" направило позивачеві претензію від 09.09.2014 № 4013 із вимогою сплатити вартість вантажу у сумі 1 384 033,97 грн, а також штраф у розмірі 18 % від вартості вантажу в сумі 249 126,11 грн, загалом 1 633 160,08 грн.

Через зникнення транспортного засобу та вантажу ПП "ТЛК Європа" звернулося із заявою про злочин до Шевченківського відділу поліції ГУНП в Харківській області, яку було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.10.2014.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 989 Цивільного кодексу України страхувальник зобов'язаний, зокрема, повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов'язки страхувальника.

Аналогічні положення викладено і в статті 21 Закону України "Про страхування".

За змістом статті 8 зазначеного Закону страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 990 Цивільного кодексу України унормовано умови та порядок здійснення страхової виплати. Так, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати визначені статтею 991 Цивільного кодексу України та статтею 26 Закону України "Про страхування".

Відповідно до статті 991 Цивільного кодексу України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Отже, виходячи зі змісту наведених норм, коли виникає страховий випадок, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а решта умов договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховикові переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватися окремо у кожному випадку. Несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку або надання ним неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо вони позбавили страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

Водночас слід ураховувати, що закон пов'язує обов'язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не із наданням певних доказів страхувальником.

Наведене було залишено поза увагою судом апеляційної інстанції.

Як убачається із матеріалів справи, позивач, серед іншого, наголошував на ухиленні відповідача-страховика у цьому випадку від виконання свого прямого обов'язку, визначеного договором - здійснення виплати страхового відшкодування за обставин настання страхового випадку - зникнення автомобіля і вантажу під час перевезення; стверджував, що ще в 2014 році одразу після такої події повідомив відповідача та нарочно подав письмову заяву від 15.09.2014 про визнання події страховим випадком, а отже той був обізнаний про настання страхового випадку; позивач звертався до правоохоронних органів із заявою про злочин, крім того здійснював замовникові перевезення відшкодування збитків, завданих внаслідок втрати вантажу. Відповідач, у свою чергу, послався на недоведеність належного повідомлення його позивачем про настання страхової події та відсутність підстав для виплати спірного страхового відшкодування позивачеві.

Обмежившись посиланням на відсутність підстав для виплати спірної суми страхового відшкодування, суд апеляційної інстанції достеменно не з'ясував дійсних правовідносин сторін, не дослідив обставин і підстав, з якими умови спірного договору та закону у цьому випадку пов'язують здійснення страхового відшкодування, виходячи із предмета та підстав заявленого позову; наявності чи відсутності створення страховикові перешкод у визначенні обставин і характеру настання страхового випадку, а також яким чином це вплинуло або навпаки не вплинуло на обов'язок відповідача сплатити страхове відшкодування, суд не перевіряв.

Водночас колегія зазначає, що Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5 (які діють з 10.07.2015), на час виникнення спірних правовідносин ще не були затверджені, що унеможливлює їх застосування у цьому випадку.

За змістом статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Згідно зі статтею 269 цього Кодексу суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частин 3, 4 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

6.2. Ураховуючи наведене, висновок апеляційного господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову слід визнати передчасним, тому ухвалену у справі постанову суду апеляційної інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню, а касаційна скарга - частковому задоволенню.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 2 частини 1 статті 308, статтями 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Приватного підприємства "ТЛК Європа" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 у справі № 910/922/18 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді К. М. Пільков

Ю. Я. Чумак