СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2018 р. Справа № 905/2036/17

головуючого судді-доповідача: суддів: при секретарі судового засідання за участю представників сторін від стягувача від боржника від третьої особи (апелянта) ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 (адвокат), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ДП №3930 від 08.10.2018 р., видане Радою адвокатів Дніпропетровської області не з'явились не з'явились
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області, м. Маріуполь Донецької області
на ухвалу господарського суду постановлену від Донецької області в місті Харкові 13.08.2018 р. (повний текст складено та підписано 13.08.2018 р.)
у справі за скаргою на бездіяльність№905/2036/17 (суддя Левшина Г.В.) Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укретелеком", м. Дніпро Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі під час виконання рішення у справі №905/2036/17
за позовом до за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: проПублічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укретелеком", м. Дніпро Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради, м. Маріуполь Донецької області Управління Державної казначейської служби у місті Маріуполі, м. Маріуполь Донецької області стягнення заборгованості в сумі 338 831, 20 грн.
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом №12С000-1175 від 25.08.2017 р. до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про стягнення заборгованості в сумі 338831,20 грн. на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Рішенням господарського суду Донецької області від 02.11.2017р. у справі №905/2036/17 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ в особі Дніпропетровської філії ПАТ "Укртелеком", м.Дніпро задоволено повністю, стягнуто з Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» заборгованість в сумі 338831 грн. 20 коп., судовий збір в сумі 5082 грн. 47 коп.

14.02.2018 р. на виконання зазначеного рішення видано відповідний наказ.

У подальшому, 11.07.2018 р. від стягувача Публічне акціонерного товариства «Укртелеком», м. Київ в особі Дніпровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Дніпро до господарського суду Донецької області надійшла скарга від 09.07.2018 р. на бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі під час виконання рішення у справі №905/2036/17. Зокрема, скаржником заявлено про:

- визнання незаконними та протиправними дії Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області щодо повернення без виконання наказу господарського суду Донецької області 14.02.2017р. у справі № 905/2036/17;

- зобов'язання Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області здійснити дії, передбачені законом, на виконання наказу господарського суду Донецької області від 14.02.2018р. по справі №905/2036/17.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 13.08.2018 у справі №905/2036/17 скаргу б/н від 09.07.2018 року Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро на бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі під час виконання рішення у справі №905/2036/17 задоволено.

Визнано незаконними та протиправними дії Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі Донецької області щодо повернення без виконання наказу господарського суду Донецької області 14.02.2017р. у справі №905/2036/17.

Зобов'язано Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області здійснити дії, передбачені законом, на виконання наказу господарського суду Донецької області від 14.02.2018р. у справі №905/2036/17.

Ухвала мотивована, зокрема, з тих підстав, що, Управління Державної казначейської служби України у місті Маріуполі як територіальне управління Державної казначейської служби і як орган виконання згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», отримавши наказ разом з рішенням господарського суду у цій справі, яке набуло чинності і в якому визначені законодавчі норми щодо порядку виконання рішення про відшкодування витрат понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян за рахунок державних субвенцій, не здійснив належні заходи щодо виконання судового рішення у господарській справі. Суд першої інстанції при цьому зазначив про неправомірність дій Державної казначейської служби з повернення без виконання наказу господарського суду Донецької області 14.02.2017 р. у справі №905/2036/17, враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо недопустимості ухилення адміністративних органів від виконання судових рішень, яка є обов'язковою для національних судів згідно Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», враховуючи також справедливий баланс інтересів стягувача та боржника, суд дійшов висновку про неправомірність дій.

Також, суд першої інстанції зазначив, що оскільки сукупність дій органів (в тому числі органів Держказначейства згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження»), що спрямовані на примусове виконання рішення та складають завершальну стадію судового провадження у господарській справі № 905/2036/17, виходячи з того, що згідно з розділом VI ГПК України передбачено судовий контроль за виконанням судових рішень, оскарження бездіяльності Державної казначейської служби у справі №905/2036/17 підлягають розгляду за правилами господарського судочинства згідно з умовами чинного законодавства. При цьому суд зазначив, що орган Державної казначейської служби, виконуючи рішення господарського суду, діє в межах Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням особливостей, які визначені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Не погодившись з ухвалою господарського суду Донецької області від 13.08.2018 р. у справі №905/2036/17, Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області, м. Маріуполь Донецької області звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №07-15/1474 від 22.08.2018 р., в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при її винесенні норм матеріального і процесуального права, просить зазначену ухвалу скасувати, а у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" про незаконну бездіяльність управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області по справі №905/2036/17 відмовити. Судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на те, що суд першої інстанції здійснив розгляд скарги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро на бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі під час виконання рішення у справі №905/2036/17 з порушенням норм спеціалізованої підсудності, оскільки, виходячи з положень статті 339 Господарського процесуального кодексу України,статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд відповідної скарги не відноситься до юрисдикції господарських судів, а належить до підсудності адміністративних судів.

При цьому третя особа наголошує на неврахування судом першої інстанції змісту імперативної норми статті 339 Господарського процесуального кодексу україни, яка вичерпно визначає коло субєктів, дії чи бездіяльність яких щодо виконання рішення господарського суду можуть бути оскаржені до такого суду, а саме: приватні виконавці або виключно органи Державної виконавчої служби, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Натомістьс, як зазначає третя особа, органи Державної казначейської служби України не є органами виконавчої служби, оскільки відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 р. №460/2011 та постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 р. №215, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Також, скаржник посилається на те, що господарський суд першої інстанції не врахував, що дії Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області з повернення наказу від 14.02.2018р. у справі №905/2036/17 без виконання вчинено у повній відповідності до норми зобовязального характеру підпункту 3 пункту 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, яким передбачено, що орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві без виконання, якщо боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства, оскільки боржник у даній справі на момент звернення стягувача до Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області із заявою про виконання рішення господарського суду Донецької області від 02.11.2017 р. у справі № 905/2036/17 не мав та станом на даний час не має відкритих рахунків в органах Державного казначейства України, а тому не є клієнтом таких органів та боржником в розумінні п. 2 зазначеного Порядку.

Зважаючи на наведене, скаржник наголошує, що, задовольнивши оскаржуваною ухвалою скаргу стягувача на бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі під час виконання рішення у справі №905/2036/17, суд першої інстанції зобовязав скаржника вчинити незаконні дії на порушення підпункту 3 пункту 9 Порядку, які до того ж неможливо виконати через відсутність у боржника відкритих рахунків в органах Державного казначейства України.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 04.09.2018 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Дучал Н.М., судді Геза Т.Д., Мартюхіна Н.О.) апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області, м. Маріуполь Донецької області на ухвалу господарського суду Донецької області від 13.08.2018 р. у справі № 905/2036/17 залишено без руху.

Зобов'язано Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області, м. Маріуполь Донецької області усунути впродовж 10 днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: сплатити судовий збір у розмірі 1762,00 грн. та надати до Донецького апеляційного господарського суду докази його сплати.

Управлінням Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області, м. Маріуполь Донецької області, на виконання ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 04.09.2018 у справі №905/2036/17, надано клопотання №07-15/1581 від 12.09.2018 р. про усунення недоліків в додатках до якого надано суду оригінал платіжного доручення №1012 від 10.09.2018 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 24.09.2018 р. у справі №905/2036/17 (колегія суддів: головуючий, суддя-доповідач ОСОБА_6, судді Мартюхіна Н.О., Склярук О.І.) враховуючи, що апелянтом усунуто недоліки апеляційної скарги, встановлені в ухвалі Донецького апеляційного господарського суду від 04.09.2018 р. про залишення апеляційної скарги без руху було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області, м. Маріуполь Донецької області на ухвалу господарського суду Донецької області від 13.08.2018 р. та встановлено учасникам справи строк для надання відзивів на апеляційну скаргу до 11.10.2018 р.

Указом Президента України №454/217 від 29.12.2017 р. "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" (набрання чинності 16.01.2018 р. з публікацією в Офіційному віснику України №5 за 2018 р.) постановлено ліквідувати, у тому числі Харківський та Донецький апеляційні господарські суди та утворити Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові, що визначає Східний апеляційний господарський суд як суд апеляційної інстанції у розумінні ч.1 ст.25 Господарського процесуального кодексу України для справи №905/2036/17.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VІІІ у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 р., враховуючи Указ Президента України №295/2018 від 28.09.2018 р. "Про переведення суддів", повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду було оприлюднено в газеті "Голос України" №185 (6940), а отже Харківський та Донецький апеляційні господарські суди припинили здійснювати правосуддя.

Приписами ч.ч.5 та 7 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Розпорядженням Донецького апеляційного господарського суду від 01.10.2018 р. "Про передачу судових справ до Східного та Центрального апеляційних господарських судів", у зв'язку з припиненням діяльності з відправлення правосуддя Донецьким апеляційним господарським судом, доручено відділу організаційної роботи, документального забезпечення та канцелярії здійснити передачу судових справ, що перебували у провадженні Донецького апеляційного господарського суду до, зокрема, Східного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2018 р. у справі №905/2036/17 та з урахуванням прийнятого в порядку ч.3 ст.32 Господарського процесуального кодексу України зборами суддів Східного апеляційного господарського суду рішення про персональний склад постійних колегій суддів сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий, суддя-доповідач ОСОБА_1 та судді Зубченко І.В., Радіонова О.О., що відповідає вимогам ст.8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Враховуючи викладене, відповідно до Указів Президента України №454/217 від 29.12.2017 р. "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" та №295/2018 від 28.09.2018 р. "Про переведення суддів", а також керуючись ч.6 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.31 Господарського процесуального кодексу України, вказана колегія суддів Східного апеляційного господарського суду ухвалою від 29.102018 р. прийняла апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області, м. Маріуполь Донецької області до розгляду та призначено розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні на 21.11.2018 р. о 14:30 год.

02.10.2018 р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшов відзив б/н від 28.09.2018р. на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просить залишити ухвалу господарського суду Донецької області від 13.08.2018р. по справі №905/2036/17 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В свою чергу, супровідним листом від 10.10.2018 р., зазначений відзив було надіслано на адресу Східного апеляційного господарського суду. Судова колегія долучила даний відзив до матеріалів справи.

В судовому засіданні 21.11.2018 р. представник позивача (стягувача) підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просив залишити ухвалу господарського суду Донецької області від 13.08.2018 р. по справі №905/2036/17 без змін, а апеляційну скаргу Управління Дердавної казначейської служби України у м. Маріуполі без задоволення.

Представник боржника (відповідача) та третьої особи (апелянта) в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвал, які повернулись на адресу суду.

Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 ГПК України судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та складено протокол судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 22.06.2018 р. Публічне акціонерне товариство «Укртелеком», м. Київ в особі Дніпровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Дніпро звернулась до Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі із заявою про виконання наказу господарського суду Донецької області від 14.02.2018р. у справі №905/2036/17 про стягнення з Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради заборгованості в сумі 338831 грн. 20 коп., судового збору в сумі 5082 грн. 47 коп.

Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області листом від 26.06.2018р. за №04-25/1152 на підставі п.п.3 п.9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845, повернуло Публічному акціонерному товариству «Укртелеком», м.Дніпро наказ господарського суду Донецької області від 14.02.2018р. у справі №905/2036/17 без виконання з посиланням на те, що Управління соціального захисту населення Приморського району Маріупольської міської ради в Управлінні не обслуговується та по цій установі відсутні відкриті на боржника рахунки.

Не погодившись із зазначеними діями Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі щодо повернення наказу без виконання, Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в межах даної справи звернулось до господарського суду Донецької області зі скаргою на бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі під час виконання рішення у справі №905/2036/17, в якій стягувачем заявлено вимоги про:

- визнання незаконними та протиправними дії Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі Донецької області щодо повернення без виконання наказу господарського суду Донецької області 14.02.2017 р. у справі № 905/2036/17;

- зобов'язання Управління Державної казначейської служби України у м.Маріуполі Донецької області здійснити дії, передбачені законом, на виконання наказу господарського суду Донецької області від 14.02.2018р. по справі №905/2036/17.

В обґрунтування зазначеної скарги стягувач посилається на неправомірність повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки п.9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845, не містить відповідних правових підстав.

Як зазначено вище, господарський суд першої інстанції, задовольняючи зазначену скаргу, в оскаржуваній ухвалі послався серед іншого на те, що, оскільки сукупність дій органів (в тому числі органів держказначейства згідно ч.2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження»), що спрямовані на примусове виконання рішення та складають завершальну стадію судового провадження у господарській справі № 905/2036/17, виходячи з того, що розділом VI ГПК України передбачено судовий контроль за виконанням судових рішень, оскарження бездіяльності Державної казначейської служби у справі №905/2036/17 підлягає розгляду за правилами господарського судочинства згідно з вимогами чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками місцевого господарського суду, що бездіяльність органу Державної казначейської служби України у справі №905/2036/17 підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

У статті 326 Господарського процесуального кодексу України, унормовано, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

У випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів -банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання (стаття 6 Закону України «Про виконавче провадження»).

Аналогічне положення закріплено в частині першій статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», відповідно до якого примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення (частини перша, друга статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI), який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

За нормами Закону № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державне підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Указаним Законом № 4901-VI також визначено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу. Так, статтею 3 цього Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення № 215), Держказначейство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно з пунктом 3 Положення № 215 основними завданнями Держказначейства є: 1) реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів; 2) внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначених сферах.

Пунктом 9 Положення № 215 передбачено, що Держказначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

16 лютого 2013 року набрав чинності в новій редакції Порядок виконання рішень, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

За правилами пункту 3 Порядку виконання рішень в новій редакції рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Держказначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань) залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій.

За положеннями зазначеного Порядку виконання рішень безспірне списання коштів за рішенням судів здійснюється з рахунків боржника у межах відкритих асигнувань, а в разі їх відсутності територіальний орган Держказначейства надсилає боржнику вимогу, якою зобов'язує здійснити дії, спрямовані на виконання рішення суду та пошук відкритих асигнувань. У такому випадку орган Держказначейства може заборонити боржнику здійснювати інші видатки, окрім захищених статей, передбачених Бюджетним кодексом України.

Аналіз наведеного законодавства в сукупності дає підстави для висновку, що Держказначейство не є ані органом примусового виконання судових рішень, ані учасником, зокрема стороною виконавчого провадження і відповідно не здійснює заходів з примусового виконання рішень в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а є встановленою Законом № 4901-VI особою здійснювати гарантоване державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених Законом № 4901-VI випадках та з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до положень пункту 15 Порядку виконання рішень дії органів Держказначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Держказначейства або суду. Проте ні в цьому Порядку, ні в Законі № 4901-VI не зазначено, до якого суду оскаржуються рішення, дії або бездіяльність органів Держказначейства.

Разом з тим, Закон України «Про виконавче провадження» установлює правило, згідно з яким рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 цього Закону). Водночас можливість та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Держказначейства цим Законом не визначено.

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», який визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус, також не визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Держказначейства.

Аналогічні положення закріплено й у статті 339 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Наведені норми права є підставою для висновку, що Господарський процесуальний кодекс України та Закон України «Про виконавче провадження» передбачають порядок оскарження лише рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час примусового виконання ними судових рішень і лише до судового органу, який видав виконавчий документ.

Водночас, Держказначейство - не орган примусового виконання судових рішень, як уже зазначалося, а згідно з пунктом 1 Положення № 215 центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

У свою чергу, згідно з положеннями частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про можливість стягувачем оскаржити дії Управління Держказначейства України у м. Маріуполі Донецької області до господарського суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні правові висновки щодо непідсудності господарським судам скарг на дії (бездіяльність) органів Державного казначейства України та підсудності їх адміністративним судам викладені у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справах № 916/1226/16, №916/1227/16.

Частиною першою статті 278 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 231 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до пункту частини другої статті 278 Господарського процесуального кодексу України, порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Господарського суду Донецької області від 13.08.2018 по справі №905/2036/17 із закриттям провадження в частині розгляду скарги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укретелеком", м. Дніпро від 09.07.2018 року на бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі під час виконання рішення у справі №905/2036/17.

Відповідно до ч. 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 цієї статті, суд повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На виконання зазначеної норми, суд апеляційної інстанції розяснює стягувачеві, що спори, що виникають під час виконання центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, судових рішень у порядку, установленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», розглядаються адміністративними судами в порядку, визначеному КАС України.

Витрати по сплаті судового збору за розподіляються відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 86, 129, 236, 269, 270, 271, 273, 275, 281 - 284, 339 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області на ухвалу Господарського суду Донецької області від 13.08.2018 у справі №905/2036/17 задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 13.08.2018 у справі №905/2036/17 скасувати.

Закрити провадження за скаргою Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укретелеком", м. Дніпро від 09.07.2018 року на бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області під час виконання рішення у справі №905/2036/17.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд.18, в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (49101, м. Дніпро, вул, Херсонська, буд. 26, ) на користь Управління Державної казначейської служби України у м. Маріуполі Донецької області (87555, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Миру,68, ) 1762, 00 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ на примусове виконання цієї постанови, оформивши його у відповідності до вимог ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного суду через Східний апеляційний господарський суд (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України) протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

У судовому засіданні 21.11.2018 р. оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 23.11.2018 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя І.В. Зубченко

Суддя О.О. Радіонова