ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2018 р. Справа № 911/1650/18

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Лилака Т.Д. за участю секретаря судового засідання Щотової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом житлово-комунального підприємства "Немішаєве"

(адреса: 07853, Київська обл., смт. Немішаєве, вул. Чкалова, 42, код 23579528)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Євробуд"

(адреса 07853, Київська обл., смт.Немішаєве, вул. Залізнична, 10, код 32430630)

про стягнення 213343,85 гривень

за участю представників:

позивача - Горбоконь В.Ю.;

відповідача - Черниш Н.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Житлово-комунальне підприємство "Немішаєве" звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Євробуд" про стягнення 213343,85 гривень, з яких: 209975,58 гривень заборгованість за надані послуги, 3030,81 гривень пені, 267,00 гривень 3% річних, 70,46 гривень інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором від 17.05.2017 №5 про надання послуг з централізованого водовідведення щодо здійснення розрахунку за надані послуги.

11.10.2018 через канцелярію суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги визнав частково, долучив до матеріалів справи докази часткової сплати заборгованості.

11.10.2018 через канцелярію суду представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача 187546,44 гривень основного боргу та 3368,27 гривень пені, 3% річних та інфляційних втрат.

01.11.2018 через канцелярію суду представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з водовідведення в розмірі 169641,39 гривень, з яких 166273,12 гривень сума основного боргу, та 3368,27 гривень пеня, 3% річних та інфляційні нарахування.

01.11.2018 через канцелярію суду представник відповідача долучив до матеріалів справи докази часткової сплати боргу у розмірі 21273,32 гривень.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.11.2018 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.11.2018.

22.11.2018 через канцелярію суду представник відповідача долучив до матеріалів справи докази часткової сплати боргу у розмірі 25000,00 гривень.

22.11.2018 через канцелярію суду представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог (збільшення розміру позовних вимог), просить стягнути з відповідача на користь позивача 176280,33 гривень, з яких 172912,06 гривень сума основного боргу станом на 21.11.2018, та 3368,27 гривень пеня, 3% річних та інфляційні нарахування.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Розглянувши заяву позивача від 22.11.2018 про уточнення позовних вимог (збільшення розміру позовних вимог), суд дійшов висновку про залишення її без розгляду, оскільки позивачем в порушення ст. 207 ГПК України не зазначено поважність причин неможливості її подачі в підготовчому засіданні та відсутні докази направлення копії такої заяви відповідачу.

У судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, проти позову заперечував частково з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2017 між Житлово-комунальним підприємством «Немішаєве» (виконавець) та ТОВ «Євробуд» (споживач) був укладений договір №5 про надання послуг з централізованого водовідведення, відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачу послуги з централізованого водовідведення (послуги) у необхідних обсягах, визначених нормативним розрахунком та відповідної якості на об'єкт багатоповерхові будинки за адресою: вул. Гагаріна 2, 4, 6, 8, 8 III секція, 10 в смт Немішаєве, Київської обл., Бородянського району, а споживач зобов'язується своєчасно і у повному обсязі оплачувати отримані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. Всі об'єкти споживача, на які здійснюються надання послуг, зазначаються в нормативному розрахунку, який подається ним в порядку, установленому цим договором.

Вартість наданих послуг визначається за встановленими тарифами. Тарифи на момент укладання договору становлять: - послуги з централізованого водовідведення - 15,72 гривень за 1 м3. Розрахунок вартості послуг після його підписання сторонами є невід'ємною частиною цього договору (додаток №2). У разі зміни тарифів, нормативів (норм) споживання, що діяли на час укладення договору, оплата послуг здійснюється за новими тарифами, нормативами (нормами) споживання з часу їх введення (п.п. 2.1.- 2.4. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору надані за даним договором послуги, оплачуються споживачем щомісячно на підставі виписаного виконавцем рахунку. Рахунок за надані послуги виписується виконавцем, як правило, один раз на місяць і в ньому зазначається період надання послуг, що відповідає місяцю, на який припадає дата останнього зняття показників приладів обліку. Розрахунковим періодом, за який виписується рахунок, є період між попереднім та останнім зняттям показників приладів обліку.

Даний договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 01 травня 2017 року (п. 12.1. договору).

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором щодо оплати наданих послуг, позивач звернувся до господарського суду із розглядуваним позовом та просить стягнути з відповідача залишок суми основного боргу у розмірі 169641,39 гривень, з яких: 166273,12 гривень сума основного боргу, та 3368,27 гривень пеня, 3% річних та інфляційні нарахування.

Дослідивши обставини справи, надані судом докази суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляну на наступне.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи те, що сума боргу в розмірі 166273,12 гривень за надані послуги підтверджується матеріалами справи, відповідачем, станом на час розгляду справи в суді, існування заборгованості у стягуваному розмірі 166273,12 гривень не спростовано, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 166273,12 гривень є обґрунтованими.

Однак, відповідач частково оплатив заборгованість у сумі 25000,00 гривень, що підтверджується платіжними дорученням №992 від 05.11.2018, №1000 від 19.11.2018, №1001 від 21.11.2018, копії яких долучені до матеріалів справи.

Згідно п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що відповідач під час розгляду спору частково оплатив заборгованість у сумі 25000,00 гривень , то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 25000,00 гривень підлягають закриттю на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Крім суми основного боргу, позивач просить суд стягнути 3368,27 гривень пеня, 3% річних та інфляційні нарахування.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 п. 6.2. договору споживач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів з послуги, шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в розрахунковий період, від простроченої суми. Нарахування пені здійснюється за кожен день прострочення платежу, включаючи день оплати.

Таким чином, позов в частині стягнення пені в розмірі 3030,81 гривень, яку нараховано позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань з оплати наданих послуг є обґрунтованим, і тому підлягає задоволенню.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснені позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних відповідають вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 70,46 грн. інфляційних втрат та 267,00 грн. 3 % річних підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 143966,47 гривень, з яких: 141273,12 гривень основного боргу, 3030,81 гривень пені, 267,00 гривень 3% річних, 70,46 гривень інфляційних втрат.

Витрати по сплаті судового збору покладається судом на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 237-239, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 25000,00 гривень.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Євробуд" (адреса 07853, Київська обл., смт.Немішаєве, вул. Залізнична, 10, код 32430630) на користь житлово-комунального підприємства "Немішаєве" (адреса: 07853, Київська обл., смт. Немішаєве, вул. Чкалова, 42, код 23579528) 141273,12 гривень основного боргу, 3030,81 гривень пені, 267,00 гривень 3% річних, 70,46 гривень інфляційних втрат та 3200,16 гривень судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 22.11.2018 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 03.12.2018.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.Д. Лилак