РІШЕННЯ

Іменем України

22 листопада 2018 року м. Чернігівсправа № 927/722/18

Господарський суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Федоренко Ю.В., секретаря судового засідання Ткач І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом:

Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця»

Відповідач: Державне підприємство «Городнянське лісове господарство»

Предмет спору: про стягнення 77 815 грн. штрафу.

Представники сторін:

від позивача: Білоножко Г.С., довіреність від 30.10.2018.

від відповідача: Демянцев О.В., Коваль Я.Г. представники за довіреностями від 24.10.2018.

У судовому засіданні 22.11.2018 була проголошена вступна та резолютивна частини рішення на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Подано позов про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" () в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" () з Державного підприємства "Городнянське лісове господарство" штрафу в сумі 77815,00 грн за неправильно зазначену масу вантажу у вагоні № 68751221 згідно накладної №34172668.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в зв'язку з неправильним визначенням відповідачем маси вантажу у накладній, останньому нараховано штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Ухвалою суду від 28.09.2018 вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, розгляд справи по суті призначено на 24.10.2018. Також цією ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме: відповідачу - п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву та позивачу - п'ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.

Відповідно до поштового повідомлення про вручення ухвала суду від 28.09.2018 отримана відповідачем 02.10.2018.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 17.10.2018.

23.10.2018 від відповідача надійшли заперечення на позов, у яких він просить відмовити у задоволенні позовних вимог. До вказаних заперечень відповідачем додано копії статуту ДП «Городнянське лісове господарство», виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо ДП «Городнянське лісове господарство», технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки на кранові електронні ваги ВК «Зевс ІІІ-1000» №2764, свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №34-00/5725 від 06.11.2018, специфікації №23/54 на відправку лісопродукції залізничною дорогою та протоколу від 20.03.2018.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Частиною 3 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч. 1 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Проаналізувавши подані відповідачем заперечення на позов, суд дійшов висновку, що заперечення відповідача по своїй суті є відзивом на позов.

Відповідно до ч. 8, 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем заперечення на позов, які суд розцінив як відзив на позовну заяву, подані з пропуском встановленого строку.

При цьому, поважних причин пропущення встановленого для подання відзиву строку відповідачем не наведено.

Оскільки відповідачем не подано відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Щодо доданих до заперечень відповідача доказів суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Частиною 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як вже зазначалось судом, останнім днем для подання відповідачем відзиву на позов, а отже і для подання доказів, є 17.10.2018.

Відповідачем подано докази 23.10.2018, тобто після закінчення строку, встановленого для їх подання.

Неможливість подання відповідачем зазначених доказів у встановлений строк з причин, що не залежали від нього, відповідачем не обґрунтовано, а тому в силу приписів ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України суд не приймає додані відповідачем до заперечень докази до розгляду.

У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що невідповідність маси вантажу, визначеної та вказаної відповідачем у накладній №34172668, масі вантажу, визначеної на станції призначення Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці, виникла внаслідок застосування різних ваг та різного способу визначення маси вантажу. Представник відповідача зазначив, що позивачем не надано суду відповідних документів про перевірку ваг (дата їх виготовлення, строк експлуатації, копія паспорту на ваги), якими здійснювалось зважування напіввагону №68751221, та не викликав представника відповідача на контрольне зважування, що, на його думку, ставить під сумнів правильність (точність) зважування цього напіввагону.

У судовому засіданні 24.10.2018 суд оголосив перерву до 13.11.2018.

08.11.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він вказує, що підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених ст. 129 Статуту залізниць. Позивач вважає, що комерційний акт №460005/352 від 28.03.2018 складено залізницею правомірно, він підтверджує невідповідність маси вантажу, зазначеній відповідачем у накладній, фактичній масі вантажу, що є підставою для покладення на ДП «Городнянське лісове господарство» відповідальності у вигляді штрафу.

У судовому засіданні 13.11.2018 суд постановив ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 22.11.2018, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 22.11.2018 з'явились уповноважені представники сторін.

У судовому засіданні 22.11.2018 представником відповідача заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи письмових пояснень. У вказаних письмових поясненнях відповідач зазначає, що збільшення маси вантажу під час транспортування вантажу могло відбутись внаслідок вбирання деревиною води у дощову погоду.

Вказані письмові пояснення долучені судом до матеріалів справи.

Розглянувши подані матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд встановив:

20.03.2018 зі станції Городня ДП «Городнянське лісове господарство» здійснено відправлення вагону №68751221 до станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці, що підтверджується накладною №34172668 від 20.03.2018. Одержувачем відправлення є ВАТ «Запоріжсталь».

Згідно з вказаною накладною найменування вантажу - пиловочник усяких порід дерева, пакування - штабелем; маса вантажу, визначена відправником, становить 60000 кг; спосіб визначення маси - на кранових вагах, заводський №ВК (ЗевсІІІ-10000) №2764; розмір провізної плати - 15563,00 грн.

По прибутті вагону на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці, при переважуванні на електронних вагонних вагах було виявлено, що маса вантажу зазначена у накладній не відповідає фактичній масі вантажу у вагоні, про що було складено комерційний акт №460005/352 від 28.03.2018.

Як вбачається з комерційного акта №460005/352 від 28.03.2018, підставою його складення стала невідповідність маси вантажу, який перевозився у вагоні №68751221, даним, зазначеним вантажовідправником у накладній №34172688 від 20.03.2018.

З розділу "Д" комерційного акту вбачається, що на підставі акту загальної форми №41357 від 27.03.2018 ст. Запоріжжя-Ліве проведена комісійна видача вантажу по відправці, вказаній на лицьовій стороні акту, прийомоздавальником вантажу та багажу ОСОБА_4, приймоздавальником завода ОСОБА_5, в присутності ДСЗМ ОСОБА_6, зі зважування на справних електронних вагах вантажоодержувача №4226194, прийнятих до обліку Запорізькою дирекцією залізничних перевезень під №088, держповірка 03.10.2017. У комерційному акті вказано, що згідно документу значиться тара 20900 кг, нетто - 60000 кг. Фактично брутто 83700 кг, тара з документу 20900 кг, нетто 62800 кг, що понад документа на 2800 кг. У комерційному відношенні навантаження «шапкой» вище рівня бортів 100 см, у 4 штабелі. Кожен штабель закріплений 3-ма проволоченими ув'язками діаметром 6 мм у дві ниті. Вантаж огороджено 9-ма парами стійок. Стійки не порушені, ув'язки не послаблені. В технічному відношенні вагон справний. При повторному зважуванні дані не змінились. Зав. вантажним двором за штатним розкладом відсутній.

Комерційний акт №460005/352 від 28.03.2018 підписаний ДСЗМ ОСОБА_6, аг.к. ОСОБА_7, пр. зд. ОСОБА_4, пр. зд. з-ду ОСОБА_5

Позивачем надано копію витягу з технічного паспорту№088 засобу ваговимірювальної техніки, згідно з яким вагонним вагам, власником яких є ВАТ «Запоріжсталь», 03.10.2017 проведено держповірку; ваги відповідають МПУ 385/02-2015; ваги придатні для переважування вантажів, які перевозяться залізницею; наступний строк огляду та повірки ваг 03.04.2018.

Оскільки відповідачем неправильно зазначено масу вантажу у накладній, позивачем нараховано штраф у розмірі п'ятикратної плати за всю відстань перевезення, що становить 77815,00 грн.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюється транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України).

Частиною 2 ст. 1 Статуту залізниць України (далі - Статут), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, передбачено, що Статут визначає права, обов'язки і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно зі ст. 37 Статуту залізниць України під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Оформлення накладної має здійснюватися відповідно до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644.

В силу п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил.

Відповідно до цих Правил накладна може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Статтею 24 Статуту залізниць України визначено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Умовами пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2011, встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Судом встановлено, що згідно з накладною №34172668 від 20.03.2018 маса вантажу, визначена вантажовідправником (відповідачем), у вагоні №68751221 становила 60000 кг.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення передбачено, що залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Згідно зі статтею 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до частини 1 статті 118 Статуту залізниць України, за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Статтею 129 Статуту залізниць передбачено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, складеними станціями залізниць. За правилами цієї статті комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеними у транспортних документах, а також передбачено, що порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Правила складання актів (стаття 129) затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855.

Відповідно до п. 2 Правил складання актів комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності маси наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах.

Пунктом 4 Правил складання актів встановлено, що комерційні акти складаються: на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом.

Згідно з п. 6 Правил складання актів в акт включаються тільки відправки, які прибули в справних вагонах з непошкодженими пломбами (ЗПП) відправника, а також без ознак недостачі, псування, пошкодження на відкритому рухомому складі або в критих та інших вагонах без пломб (якщо такі перевезення передбачені Правилами), у яких виявлено недостачу або надлишок.

В акті зазначаються номери відправки, вагона, рід вагона, кількість пломб (ЗПП) і відбитки на них, кількість місць і маса вантажу за документами та виявлені перевіркою. У разі визначення маси на вагонних вагах зазначаються маса брутто, тари (з бруса або перевірена) вагона та нетто вантажу.

В той же час, відповідно до пункту 9 Правил складання актів у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена не збереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення не збереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини не збереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставляння рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Як встановлено судом, на станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці працівниками залізниці проведено переважування вагону №68751221, під час якого виявлено, що фактична маса вантажу є більшою, ніж зазначено у накладній, на 2800 кг. За результатами перевірки маси вантажу складено та підписано комерційний акт від 28.03.2018 №460005/352.

З комерційного акту №460005/352 від 28.03.2018 вбачається, що розділ «Ґ. Опис пошкодження» містить примітку, у якій вказано, що у цьому розділі необхідно указати характер пошкодження, тобто чи має воно сліди свіжого походження або пошкодження старе, де містилися пошкоджені (підмочені) місця, чи була порожнина в середині місця і якого вона була розміру, яка кількість вантажу могла розміститися у цій порожнині або в пошкоджених місцях. У разі відсутності порожнини або пошкодження зазначити «Пошкодження (порожнини) не було».

Проте розділ «Ґ» комерційного акту взагалі не містить жодних записів ані щодо наявності пошкоджень, ані щодо їх відсутності.

Отже, у порушення вимог п. 9 Правил складання актів не усі графи комерційного акту№460005/352 від 28.03.2018 були заповнені.

У розділі «Д» комерційного акту №460005/352 від 28.03.2018 вказано, що зважування вагону №68751221 проводилось на електронних вагонних вагах вантажоодержувача №4226194, прийнятих до обліку Запорізькою дирекцією залізничних перевезень під №088, держповірка 03.10.2017.

При цьому, позивачем надано копію витягу з технічного паспорту№088 засобу ваговимірювальної техніки, згідно з яким вагонним вагам, власником яких є ВАТ «Запоріжсталь», 03.10.2017 проведено держповірку.

Згідно з п.п. 1.1, 1.2, 1.3 Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012р. № 442, ця Інструкція розроблена відповідно до положень Законів України "Про метрологію та метрологічну діяльність", «Про залізничний транспорт" і спрямована на забезпечення єдності вимірювань, безпеки руху поїздів, схоронності вантажів під час перевезень залізничним транспортом. Інструкція визначає загальні положення, порядок обліку, встановлення, метрологічного забезпечення та обслуговування засобів ваговимірювальної техніки, вимоги до залізничних колій, де встановлюються вагонні ваги, структуру управління ваговим господарством на залізничному транспорті, порядок здійснення контролю за станом засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті. Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України, діяльність яких пов'язана із застосуванням, розробленням, виготовленням, продажем, прокатом та обслуговуванням засобів ваговимірювальної техніки, призначених для визначення маси вантажів, які перевозяться залізничним транспортом України, і за результатами зважування на яких оформлюються перевізні документи.

Відповідно до п. 2.1 вказаної Інструкції засоби ваговимірювальної техніки (далі - ЗВВТ), які перебувають у власності як залізниць, так і організацій, які не належать до сфери управління Укрзалізниці (далі - сторонні організації), підлягають обліку залізницями.

Пунктом 2.3 цієї Інструкції передбачено, що у разі, якщо ЗВВТ відповідають вимогам цієї Інструкції, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, вони беруться на облік ревізором вагового господарства дирекції, який відповідно до вимог пункту 2.2 розділу 2 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року № 411, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 лютого 1997 року за № 50/1854 (далі - ПТЕ), оформлює технічний паспорт засобу ваговимірювальної техніки (далі - технічний паспорт ЗВВТ) згідно з додатком 1 до цієї Інструкції. У технічному паспорті ЗВВТ робиться запис про повірку або державну метрологічну атестацію, вказується нормована похибка для різних режимів зважування згідно з вимогами пункту 1.9 розділу I цієї Інструкції, зазначається можливість зважування небезпечних вантажів згідно з наданими документами та робиться запис про придатність ЗВВТ для зважування відповідних вантажів, що перевозяться залізничним транспортом. У технічному паспорті електронних ЗВВТ записуються також заводські номери датчиків, вагопроцесора, у разі потреби - контрольне число фіскальної реєстрації регулювання ЗВВТ, зазначене в експлуатаційних документах виробника ЗВВТ, яке визначає його технічний стан.

У додатку №1 до вказаної вище Інструкції наведено форму, відповідно до якої оформлюється технічний паспорт ЗВВТ.

Так, технічний паспорт ЗВВТ повинен містити, зокрема, такі відомості: вид ЗВВТ, модифікація ЗВВТ; номер, під яким ЗВВТ занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки; швидкість пересування на вагонних вагах: під час зважування, без зважування,виробника ЗВВТ; заводський №; строк експлуатації, встановлений виробником для ЗВВТ; границі зважування ЗВВТ; дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію; місце розташування; найменування гир, умовна вага, кількість; міжповірочний інтервал ЗВВТ; інтервал між оглядами-перевірками ЗВВТ; особливі відмітки; ревізора вагового господарства дирекції залізничних перевезень (найменування дирекції, підпис, П.І.Б.); начальника станції (підпис, П.І.Б.), керівника власника ЗВВТ (юридичної особи), власника ЗВВТ - фізична особа - підприємець (посада, підпис, П.І.Б.), дату оформлення паспорту.

Проте у наданій копії витягу з технічного паспорту ЗВВТ вказані вище відомості відсутні.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що позивачем не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів, які підтверджують, що ваги, на яких проводилось зважування вагону на ст. Запоріжжя-Ліве, відповідають вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України.

Відповідно до п. 10 Правил складання актів комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, пункт 10 Правил складання актів чітко передбачає посади трьох осіб, які мають право підписувати комерційні акти.

Пункт 10 Правил складання актів передбачає, що у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці. Але залучені вони можуть бути поряд з трьома підписантами, що обов'язково повинні засвідчити акт, а не замість них.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.06.2018 у справі №910/11397/17.

Судом встановлено, що комерційний акт №460005/352 від 28.03.2018 підписаний ДСЗМ (заступником начальника станції) ОСОБА_6, аг.к. ОСОБА_7, прийомоздавальником вантажу та багажу ОСОБА_4, прийомоздавальником завода ОСОБА_5 У вказаному комерційному акті міститься відмітка про те, що зав. вантажним двором за штатним розкладом відсутній.

Отже, комерційний акт не підписаний начальник вантажного району (завідувачем вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), як того вимагають приписи п. 10 Правил складання актів.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що у штатному розкладі ст. Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці відсутні такі посади, як начальник вантажного району, завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи.

Також позивачем не надано і доказів того, що обов'язки начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, сортувальної платформи) покладено на інших осіб, які підписали комерційний акт.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що комерційний акт №460005/352 від 28.03.2018 підписано неуповноваженими особами і він не є належним та допустимим доказом на підтвердження позовних вимог.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують зазначені ним обставини в зв'язку з чим суд доходить висновку про відсутність підстав, передбачених законодавством України, для покладення на відповідача як вантажовідправника відповідальності у вигляді штрафу за неправильне зазначення маси вантажу у накладній.

Разом з тим, суд відхиляє доводи відповідача про те, що збільшення маси вантажу під час транспортування вантажу могло відбутись внаслідок вбирання деревиною води у дощову погоду як не підтверджені належними та допустимими доказами.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236-238, 240-241,252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 26.11.2018.

Суддя Ю.В.Федоренко