ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. ОдесаСправа № 915/227/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Поліщук Л.В.

суддів: Аленіна О.Ю., Мишкіної М.А.

секретар судового засідання О.В. Клименко,

за участю представників сторін:

від позивача не зявився,

від відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фермерського господарства «ДОВІРА»

на рішення Господарського суду Миколаївської області, ухвалене 12.06.2018 о 11:08 год., суддею Ковалем Ю.М., м. Миколаїв, повний текст складено 19.06.2018

у справі № 915/227/18

за позовом Фермерського господарства «ДОВІРА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «УТС ЛТД»

про стягнення 433499,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Фермерське господарство «ДОВІРА» (далі ФГ «ДОВІРА») звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УТС ЛТД» (далі ТОВ «УТС ЛТД») про стягнення з останнього 433499,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості щодо поставки відповідачем на користь позивача товару, а саме мінеральні добрива.

Діючи на умовах усної домовленості, сторони обмінялись засобами електронного звязку і направили один одному на адреси електронної пошти установчі документи кожного, ОСОБА_1 з реєстру платників податків на додану вартість.

ТОВ «УТЛ ЛТД» направило на електронну адресу позивача рахунок-фактуру №УЛ-0002352 від 23.10.2017 на оплату вартості товару, а саме: селітри аміачної 34,4% N, карбаміту 46,2% N та суперфосфату NP 9:30+9S, всього на загальну суму 433499,70 грн.

Представник ТОВ «УТС ЛТД» пообіцяв надати ФГ «ДОВІРА» для підписання примірники відповідного договору купівлі-продажу мінеральних добрив шляхом направлення оригіналів примірників такого договору разом із товаром, який повинен був бути направленим на адресу ФГ «ДОВІРА».

Позивач 23.10.2017 перерахував на банківський рахунок ТОВ «УТС ЛТД» 433499,70 грн. з наступним призначенням платежу: оплата мінеральних добрив згідно рахунку-фактури №УЛ-0002352 від 23.10.2017, що підтверджується платіжним дорученням № 176 від 23.10.2017.

Відповідач свої зобовязання з поставки товару не виконав.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення у конверт письмову претензію № 3 від 15.01.2018 з вимогою про повернення безпідставно набутого майна (коштів), яка залишена без відповіді та повернута відділом поштового звязку за закінченням терміну зберігання.

Відповідач відповіді на вказану претензію не надав, грошові кошти не повернув.

Таким чином, відповідач безпідставно набув право на майно (кошти), а саме отримав 433499,70 грн. без достатньої правової підстави.

Викладені обставини порушують права позивача, у звязку з чим, ФГ «ДОВІРА» на підставі ст.ст. 530, 612, 1212 ЦК України та ст. 174 ГК України просило суд стягнути з ТОВ «УТС ЛТД» 433499,70 грн.

Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.06.2018 у задоволенні позову ФГ «ДОВІРА» відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване наступним.

Виставлення ТОВ УТС ЛТД позивачу рахунку-фактури, в якій містяться істотні умови договору поставки товару - оферта, яку ФГ ДОВІРА акцептовано шляхом вчинення дій: оплати запропонованого відповідачем товару. Отже, між ТОВ УТС ЛТД та ФГ ДОВІРА укладено договір поставки товару у спрощений спосіб шляхом обміну документами.

Сторонами не визначено строк виконання ТОВ УТС ЛТД поставки мінеральних добрив за договором.

Позивачем не подано суду доказів звернення до ТОВ УТС ЛТД у порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України з вимогою про виконання зобовязання за договором, отже, строк виконання зобовязання ТОВ УТС ЛТД щодо поставки за договором не настав.

Суд дійшов висновку, що ФГ ДОВІРА не доведено порушення його прав за укладеним з ТОВ УТС ЛТД договором поставки, тому суд визнав позов передчасним, а посилання в обґрунтування своїх вимог на положення ст. 174 ГК України, згідно якої господарські зобовязання можуть виникати внаслідок, зокрема, збереження майна субєктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав, та на положення ст. 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно, помилковими, так як договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них вищевказаних положень законодавства.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що строк виконання зобовязань ТОВ «УТС ЛТД» щодо поставки товару не настав, оскільки позивачем не надано суду доказів звернення до ТОВ «УТС ЛТД» в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України з вимоговою про виконання зобовязання за договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобовязання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, направлена відповідачу претензія № 3 від 15.01.2018, яка містить вимогу про повернення коштів, є належним доказом звернення до ТОВ «УТС ЛТД» у порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України з вимогою про виконання зобовязання за договором поставки.

Відповідно у ТОВ «УТС ЛТД» виникає зобовязання щодо поставки товару за договором чи повернення коштів у семиденний строк від дня предявлення вимоги про повернення коштів.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16.07.2018 (головуючий суддя Будішевська Л.О., судді: Таран С.В., Мишкіна М.А.) скаржнику поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, відкрито провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 26.07.2018 та роз'яснено учасникам справи про їх право в строк до 26.07.2018 подати до суду будь-які заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань, оформлених відповідно до статті 170 ГПК України, а ухвалою від 26.07.2018 - призначено справу № 915/227/18 до розгляду на 13.09.2018 о 11:00 год.

10.09.2018 ухвалою суду апеляційної інстанції задоволено клопотання Фермерського господарства ДОВІРА про участь його представника в судовому засіданні 13.09.2018 о 11:00 год. в режимі відеоконференції; доручено Новомиргородському районному суду Кіровоградської області (26000, Кіровоградська обл., м. Новомиргород, вул. Соборності, 157) забезпечити проведення судового засідання, призначене на 13.09.2018 о 11:00 год. у справі № 915/227/18 в режимі відеоконференції в приміщенні зазначеного суду.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 прийнято справу № 915/227/18 до провадження у новому складі колегії суддів (головуючого судді Будішевської Л.О., суддів: Таран С.В. Бєляновського В.В.); розгляд справи № 915/227/18 ухвалено розпочати спочатку; призначено справу № 915/227/18 до розгляду на 04.10.2018 об 11:30 год.; доручено Новомиргородському районному суду Кіровоградської області забезпечити проведення судового засідання, призначеного на 04.10.2018 об 11:30 год., в режимі відеоконференції в приміщенні зазначеного суду; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 26.09.2018 із доказами направлення даного відзиву позивачу; розяснено відповідачу, що неподання відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає її розгляду.

Указом Президента України №454/2017 від 29.12.2017 Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах ліквідовано Одеський апеляційний господарський суд та утворено Південно-західний апеляційний господарський суд.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті Голос України повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті Голос України опубліковано повідомлення про початок роботи Південного-західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 31 ГПК України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

На виконання положень абз. 2 ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, ч. 5 ст. 31 ГПК України, матеріали справи №915/227/18 передані до Південно-західного апеляційного господарського суду.

25.10.2018 апеляційна скарга зареєстрована відповідальним працівником відділу документообігу (канцелярії) Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 25.10.2018, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: О.Ю. Аленіна, М.А. Мишкіної.

29.10.2018 ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду прийнято справу № 915/227/18 до провадження колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: О.Ю. Аленіна, М.А. Мишкіної; розпочато розгляд справи спочатку та призначено розгляд справи № 915/227/18 на 28.11.2018 о 9:30 год. Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Від ФГ "Довіра" у судове засідання зявився ОСОБА_1, надавши в якості підстави для представлення інтересів позивача довіреність № 1 від 23.04.2018. У зв'язку з відсутністю права на зайняття адвокатською діяльністю, судова колегія не допустила зазначену особу в якості представника позивача у суді апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Діючи на умовах усної домовленості, ТОВ УТС ЛТД електронним листом від 23.10.2017 направило на електронну адресу ФГ ДОВІРА скан-копії документів стосовно даного товариства: витягів із Реєстру платників податку на додану вартість від 03.10.2017 № 876 та з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також рахунок-фактуру від 23.10.2017 № УЛ-0002352.

Відповідно до зазначеного рахунку-фактури, поставці підлягали мінеральні добрива: селітра аміачна 34,4%N у кількості 15 т вартістю без ПДВ 6916 грн. 66 коп.; карбамід 46,2% N у кількості 25 т вартістю без ПДВ 7333 грн. 33 коп.; суперфосфат NP 9:30+9S у кількості 10 т вартістю без ПДВ 7416 грн. 66 коп., на загальну суму 361249 грн. 75 коп. без ПДВ, а з ПДВ 433499 грн. 70 коп. (а.с. 18-21).

Позивач прийняв вказані документи і оплатив виставлений ТОВ УТС ЛТД рахунок-фактуру, сплативши грошові кошти в сумі 433499 грн. 70 коп. платіжним дорученням від 23.10.2017 № 176 з призначенням платежу за міндобрива, згідно рахунка № УЛ-0002352 від 23.10.2017 р. в т.ч. ПДВ-72249,95.

Замовлені та оплачені мінеральні добрива відповідачем не поставлені.

Позивач 15.01.2018 направив на адресу відповідача претензію № 3 від 15.01.2018 з вимогою повернути сплачені ФГ «ДОВІРА» грошові кошти за товар, яка залишилась без відповіді.

Зазначена претензія повернута позивачу відділом поштового звязку 08.02.2018 за закінченням терміну зберігання. (а.с.30).

Відмовляючи у задоволенні позову ФГ «ДОВІРА», суд першої інстанції зазначив про те, що сторонами не визначено строку виконання ТОВ УТС ЛТД поставки мінеральних добрив за договором, позивачем не подано суду доказів звернення до ТОВ УТС ЛТД у порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України з вимогою про виконання зобовязання за договором, а також про те, що строк виконання зобовязання ТОВ УТС ЛТД щодо поставки за договором не настав.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Статтею 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 ст. 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України).

За загальним правилом відповідно до ст. 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

При цьому, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

За приписами ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб шляхом виставлення відповідачем рахунку-фактури на оплату товару та, відповідно, здійснення позивачем оплати вказаного рахунку-фактури.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662, 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України визначено обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач виконав свої зобов'язання зі здійснення оплати за товар за ціною, визначеною у рахунку-фактурі, проте відповідач обумовлений договором товар не поставив.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

На підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України позивач 15.01.2018 направив на адресу відповідача претензію № 3 від 15.01.2018, в якій просив повернути сплачені ФГ «ДОВІРА» грошові кошти за товар.

Направлення претензії на адресу відповідача підтверджується описом вкладення у цінний лист (а.с.29). Зазначена претензія 08.02.2018 повернута позивачу відділом поштового звязку за закінченням терміну зберігання (а.с.30).

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» розяснено, що днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Таким чином, звернення позивача 15.01.2018 до ТОВ «УТС ЛТД» шляхом направлення претензії з вимогою про повернення грошових коштів, судова колегія вважає належним доказом дотримання позивачем положень ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Відтак, обовязок щодо повернення сплачених позивачем коштів за договором у відповідача настав 15.02.2018 (08.02.2018 + 7 днів).

Докази, що підтверджують повернення ТОВ «УТС ЛТД» сплачених ФГ «ДОВІРА» грошових коштів у розмірі 433499,70 грн., в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову ФГ «ДОВІРА» та стягнення з ТОВ «УТС ЛТД» 433499,70 грн. оплати за непоставлений товар.

Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції прийняте при неповному зясуванні всіх обставин справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, то дане рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову ФГ «ДОВІРА» в повному обсязі.

Судові витрати у справі, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на ТОВ «УТС ЛТД».

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства «ДОВІРА» задовольнити.

2. Рішення господарського суду Миколаївської області від 12.06.2018 у справі № 915/227/18 скасувати.

3. Позов задовольнити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УТС ЛТД» на користь Фермерського господарства «ДОВІРА» 433499,70 грн. основного боргу.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УТС ЛТД» на користь Фермерського господарства «ДОВІРА» 6502,48 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову та 9754,50 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Доручити господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ із зазначенням відповідних реквізитів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.11.2018.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя М.А. Мишкіна