ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2018 року м. Дніпро Справа № 908/1681/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Кузнецової І. Л., Подобєда І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Міського комунальнрого підприємства "Основаніє"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.09.2018 р.

( суддя Ярешко О.В., м. Запоріжжя, повне рішення складено 28.09.2018 р. )

у справі

за позовом: Міського комунального підприємства «Основаніє»

( м. Запоріжжя )

до відповідача: Концерну Міські теплові мережі

( м. Запоріжжя )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю

Науково-виробнича фірма «Гермес-Комп»

( м. Запоріжжя )

про стягнення 156 468,27 грн.

ВСТАНОВИВ:

Міське комунальне підприємство "Основаніє" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Концерну "Міські теплові мережі" про стягнення 156 468,27 грн. заборгованості за отримані послуги з друку рахунків.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.09.2018 р. в задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем не було доведено юридичного факту укладення договору про надання послуг з друку рахунків.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Позивач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 25.09.2018 р. та ухвалити нове рішення, яким в позовні вимоги задовольнити повністю.

В обгрунтування своїх доводів, Скаржник посилається на те, що за наявності наданих до суду доказів, враховуючи суть спору та надання належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, суд першої інстанції повинен був захистити порушені права МКП «Основаніє» шляхом застосування наведених у позові ст. ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 625 ЦК України, ст. ст. 1, 2, 174, 193, 222 ГК України та стягнути з Відповідача суму 156 468,27 грн. - розмір здійснених коштами Позивача витрат на друк рахунків Концерну «МТМ».

Разом з тим, як зазначає Скаржник оскаржуване рішення мотивується лише відсутністю укладеного між сторонами договору про надання послуг з друку рахунків, а зі змісту рішення вбачається, що суд не дослідив інші фактичні обставини, що мають суттєве значення для вирішення спору і не встановив, чи виникли зобов’язальні правовідносини в результаті фактичних дій сторін, та відповідно, зобов’язання Відповідача щодо компенсації витрат Позивача по оплаті послуги, якою скористався Відповідач.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Кузнецова І.Л., Подобєд І.М.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.11.2018 р., колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Подобєд І.М., відкрито апеляційне провадження по справі за апеляційною скаргою Міського комунальнрого підприємства "Основаніє" на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.09.2018 р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Від Відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, з якого вбачається, що підприємство просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги повністю.

В обгрунтування своїх заперерчень Відповідач зазначає, що Скаржником не доведено факту користування саме Відповідачем наданою послугою, а його посилання на те, що надруковані рахунки у подальшому передавалися працівниками МКП «Основаніє» мешканцям м. Запоріжжя жодним чином вказаний факт не підтверджує.

Відповідач вважає, що самовільні дії Позивача щодо друку рахунків після закінчення строку дії договору не є підставою для виникнення у Відповідача будь-яких зобов’язань та не можуть бути розцінені судом, як фактичні дії сторін, в результаті яких у Концерну «МТМ» виникли грошові зобов’язання.

Разом з тим, на думку Відповідача, особливу увагу заслуговують дії Позивача щодо направлення актів надання послуг та отримання оплати за «надані» послуги. Так, у позові та апеляційній скарзі Позивач посилається на те, що предмет надання послуг, вартість, умови оплати и.т.п. були врегульовані договором № 8П від 01.08.2014 р. Відповідно до п. 4.5. зазначеного договору, оплата послуг здійснюється Замовником (відповідачем) щомісячно протягом 20 банківських днів після підписання акту здачі - приймання наданих послуг. Однак, як встановлено судом, Позивач лише 23.11.2017 р. направив Відповідачу рахунки та акти надання послуг за період січень 2015 - вересень 2016. Відповідач вважає, що вказані дії позивача слід розцінювати як намагання штучного нарощення заборгованості та зловживанням своїми правами.

Ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги Відповідача з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків ( ч. 1 ст. 202 ЦК України ).

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Ч. 1 ст. 174 ГК України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.04.2014 р. між Міським комунальним підприємством «Основаніє» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Гермес-Комп» укладений Договір № 15-03/14 на друк інформації, за умовами якого МКП «Основаніє» доручає, а ТОВ «НВФ «Гермес-Комп» бере на себе зобов’язання по друку «Рахунків на оплату житлово-комунальних послуг» та іншої інформації.

01.08.2014 р. між Міським комунальним підприємством «Основаніє» ( Виконавець ) та Концерном «Міські теплові мережі» ( Замовник ) укладений Договір № 8П, за умовами якого Замовник доручає, а Виконавець зобов’язується надавати послуги щодо друкування, інші ( друкування рахунків на оплату комунальних послуг ).

До договору підписані додаток № 1 «Калькуляція послуг щодо друкування рахунків на оплату комунальних послуг», додаток № 2 «Калькуляція послуг щодо друкування інформації на зворотній стороні рахунків на оплату комунальних послуг».

Даний договір діяв до 31.12.2014 р., інший договір щодо друкування рахунків, у формі єдиного письмового документу, між сторонами не укладався.

Дана обставина визнана сторонами, що вбачається з письмових та усних пояснень представників сторін, наданих суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПКУкраїни обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Як зазначено місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні, Позивач стверджує, що незважаючи на відсутність відповідного договору з Відповідачем, з метою покращення стану розрахунків за спожиті житлово-комунальні послуги, на підставі усних домовленостей з Відповідачем, МКП «Основаніє» було змушене розраховуватись власними коштами з ТОВ «НВФ «Гермес-Комп» за друк рахунків Концерну «Міські теплові мережі». Тому, Позивач вважає, що оскільки він за власні кошти надав Відповідачу послугу з друку рахунків, а останній скористався цією послугою, то між сторонами виникли зобов’язальні правовідносини у результаті фактичних дій сторони.

У матеріалах справи наявні копії актів приймання-здавання виконаних робіт: друк рахунків на оплату житлово-комунальних послуг, які підписані між Позивачем та ТОВ «НВФ «Гермес-Комп» за період із лютого 2015 р. по вересень 2016 р. включно. Дані акти підписані на підставі договору № 15-03/14 від 26.03.2014 р.

Оплата за друк рахунків згідно вказаних актів здійснювалася Позивачем на рахунок ТОВ «НВФ «Гермес-Комп», що підтверджується копіями платіжних доручень, які долучені Позивачем до матеріалів справи.

Відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків за період: січень 2015 р. вересень 2016 р., підписаного за договором № 15-03/14 від 26.03.2014 р. між МКП «Основаніє» та ТОВ «НВФ «Гермес-Комп», заборгованість МКП «Основаніє» на 30.09.2016 р. відсутня.

23.11.2017 р. Позивач, згідно із супровідним листом від 22.11.2017 р. вих. № 1371/01-05, вручив Відповідачу рахунки та акти надання послуг за послуги з друку особових рахунків, надані протягом січня 2015 р. вересня 2016 р., які просив підписати та по 1-му екземпляру актів повернути на адресу МКП «Основаніє».

Відповідач у листі від 03.01.2018 р. вих. № 10/13 зазначив про непогодження актів та рахунків у зв’язку з відсутністю господарських зобов’язань.

25.06.2018 р. Позивач вручив Відповідачу вимогу від 25.06.2018 р. вих. № 501/01-05, згідно якої вимагав у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги погасити заборгованість за виконану роботу з друку рахунків на оплату комунальних послуг за період із січня 2015 р. по вересень 2016 р. у розмірі 476 422,80 грн. До вимоги додав рахунки та акти приймання-передачі послуг за період із січня 2015 р. по вересень 2016 р.

У відповіді від 11.07.2018 р. вих. № 2949/20 на зазначену вимогу, Відповідач відмовив у її задоволенні, у зв’язку з відсутністю укладеного договору на друк рахунків.

26.08.2018 р. Позивач поштою направив Відповідачу вимогу від 26.07.2018 р. вих. № 597/01-05, згідно якої вимагав у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги погасити заборгованість за виконану роботу з друку рахунків на оплату комунальних послуг за період із січня 2015 р. по вересень 2016 р. у розмірі 156 468,27 грн.

До вимоги були додані рахунки від 26.07.2018 р. та акти від 26.07.2018 р. надання послуг за період із січня 2015 р. по вересень 2016 р.

У вимозі, Позивач зазначив, що у зв’язку з неукладенням між сторонами відповідного договору та відсутністю узгодженої сторонами вартості друку рахунків, починаючи з січня 2015 р., МКП «Основаніє» у липні 2018 р. скоригувало вартість нарахувань за друк рахунків Концерну «МТМ», з урахуванням загальної вартості друку єдиного рахунку для всіх надавачів житлово-комунальних послуг, узгодженої з виконавцем послуги з друку рахунків ТОВ «НВФ «Гермес-Комп», пропорційно площі друкування на листі єдиного рахунку.

Оскільки Відповідач суму 156 468,27 грн. не сплатив, Позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач вважає, що Відповідач скористався послугою з друку рахунків, тому між сторонами виникли зобов’язальні правовідносини у результаті фактичних дій сторони.

Разом з тим, сторони у справі зазначили, що інший договір про надання послуг з друку рахунків, окрім договору № 8П від 01.08.2014 р., у формі єдиного документу, не укладався.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Як зазначив місцевий суд, сторонами не було досягнуто згоди щодо предмету договору та строку його дії, ціни та порядку оплати робіт з друку рахунків, оскільки у матеріалах справи відсутні жодні документи, які б підтверджували факт укладення договору у спрощений спосіб (листи, телеграми, телефонограми, тощо). У матеріалах справи відсутні також докази звернення будь-якої сторони, зокрема Позивача, з пропозицією про укладення договору друку рахунків, про наявність судового спору з цього приводу суду невідомо.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання Позивача на те, що вартість послуг урегульована укладеним між Позивачем та ТОВ «НВФ «Гермес-Комп» договором № 15-03/14 від 26.03.2014 р., оскільки вказаний договір не може свідчити про досягнення між сторонами у справі двосторонньої домовленості щодо розміру та порядку оплати послуг з друку рахунків. Відповідач не є стороною за договором № 15-03/14 від 26.03.2014 р.

Матеріали справи також не містять доказів узгодження сторін якого типу, у якому вигляді та яка саме буде друкуватись інформація на єдиних рахунках стосовно Концерну «МТМ». Позивач не надав доказів передання Відповідачу для узгодження зразків рахунків, які будуть друкуватися. Також відсутні докази передання Відповідачем позивачу інформації, яку слід розміщувати у рахунках.

В той же час, Позивач посилається на те, що роздруківка рахунків здійснювалася на підставі бази даних ПЗ «Програмний комплекс «Розрахунок комунальних платежів м. Запоріжжя», сформованої за щомісячною інформацією організацій.

Не може вважатися пропозицією укласти договір - лист Концерну «Міські теплові мережі» від 19.08.2016 р. вих. № 4619/22, в якому останній просить Позивача розглянути можливість друкування на звороті рахунків соціально значимої інформації і з якого не вбачається досягнення домовленості щодо предмету послуги, її вартості, порядку розрахунків, строку надання послуг, тощо. Крім того, у відповіді від 21.09.2016 р. вих. № 11622/01-05 на вказаний лист позивач зазначив, що невзмозі задовольнити прохання.

Враховуючи наведене, а також те, що спір між сторонами виник щодо оплати послуг з друку рахунків за період з січня 2015 р. по вересень 2016 р., дійшовши висновку, що Позивачем не було доведено юридичного факту укладення між сторонами договору про надання послуг з друку рахунків, на підставі якого він просить стягнути заборгованість, місцевий господарський суд відмовив в задоволені позовних вимог Позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з вказаним висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Позивача про стягнення з Відповідача суми в розмірі 156 468,27 грн., виходячи з наступного.

Ч. 1 ст. 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов’язків щодо доказів.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Вказані докази повинні містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Міським комунальним підприємством «Основаніє» не надано суду доказів того, Концерн Міські теплові мережі споживав надані Позивачем послуги з друку рахунків за період з січня 2015 р. по вересень 2016 р.

У матеріалах справи відсутні жодні докази, які б підтверджували підписання Концерном «Міські теплові мережі» документів щодо виконаних робіт або наданих послуг. Акт надання послуг, який склав Позивач, Відповідачем не підписаний, що також свідчить про неукладення договору у спрощений спосіб.

Окрім цього, фактично друк рахунків здійснювався ТОВ «НВФ «Гермес-Комп» за умовами договору № 15-03/14 від 26.03.2014 р., Позивач здійснював оплату за друк рахунків та самостійно такої послуги, як друк рахунків, не надавав.

Посилання Позивача на інші докази, зокрема, рахунки, які направлялися мешканцям міста, акт звірки, складений з ТОВ «НВФ «Гермес-Комп», платіжні доручення про перерахування сум за умовами договору № 15-03/14 від 26.03.2014 р., не спростовують висновку суду першої інстанції.

З огляду на усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Запорізької області відсутні.

Приймаючи до уваги те, що колегією суддів прийнято рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги, то у відповідності до положень ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України, апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міського комунальнрого підприємства "Основаніє" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 25.09.2018р. у справі № 908/1681/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню у зв’язку із малозначною справою, крім випадків передбачених ч. 2 п. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І. М. Кощеєв

Суддя                                                             І. Л. Кузнецова

Суддя                                                                                 І. М. Подобєд