РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.11.2018Справа № 910/11792/18

Господарський суд міста Києва в складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Зінчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Приватного акціонерного товариства "АПК - ІНВЕСТ" (85325, Донецька область, с. Рівне, Вул. Шопена, 1а)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісна компанія "ШЕВРОН" (03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, 7А)

про стягнення 33 638, 00 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників справи:

від позивача: Калашнік І.С. за дов.;

від відповідача: Зудінов О.С. за дов.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "АПК - ІНВЕСТ" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісна компанія "ШЕВРОН" (далі - відповідач) про стягнення 33 638, 00 грн. та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором поставки № 27102015-ОТС-1 від 27.10.2015 в частині недопоставленння товару на суму 33 638, 00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.09.2018 відкрито провадження у справі № 910/11792/18, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 01.10.2018 року.

26.09.2018 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

01.10.2018 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

У судовому засіданні 01.10.2018 судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 05.11.2018 року.

16.10.2018 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли заперечення.

25.10.2018 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли пояснення.

Присутній у судовому засіданні 05.11.2018 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, з посиланням на правові підстави та докази, зазначені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.11.2018 проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

Судом, враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 05.11.2018, відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Шеврон», як постачальником та Приватним акціонерним товариством «АПК - ІНВЕСТ», як покупцем був укладений договір поставки № 27102015-ОТС -1 (далі за текстом - договір).

Згідно з п. 1.1. договору, постачальник передає у власність покупця, а покупець приймає продукцію: двоокис вуглецю рідкого згідно (СО2) ДСТУ 4817: 2007 «Диоксид вуглецю гозоподібний і знижений. Технічні умови, кисню рідкого технічного згідно ГОСТ 6331-78, «Кислород рідкий технічний і медичний. Технічні умови», у асортименті, кількості, по строкам поставки, цінам та технічним (експлуатаційним) характеристикам, визначених у відповідних додатках до Договору «Специфікаціях», які є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 2.1. постачальник зобов'язується поставити товар по Договору в термін, визначений у відповідній Специфікації.

Згідно з п. 3.1. Договору вартість товару визначається у відповідних Специфікаціях до Договору, є його невід'ємною частиною і включають ПДВ в розмірі передбаченому законодавством України для відповідної господарської операції.

Відповідно до п. 3.2. Договору, загальна сума договору складається з загальної вартості всіх поставок, вказаних в відповідних специфікаціях, які є невід'ємною частиною Договору і закріплюються в рахунках, накладних на відгрузку, відповідній партії товара і включають ПДВ.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що покупець здійснює оплату за кожну партію товару, поставленого по Договору, на підставі рахунку, в терміни і формі, визначеними в відповідній Специфікації.

Термін дії Договору встановлений п. 8.1. з моменту підписання сторонами і дійсний до 27.10.2018 року, але в будь - якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе обов'язків.

Як зазначає позивач, в результаті домовленості між сторонами, у відповідності до Специфікації № 19 від 30.03.2018 до Договору, відповідач (постачальник) зобов'язався поставити визначений у Специфікації товар (двоокис вуглецю рідкий (ДСТУ 4817:2007) у загальній кількості 18 тонн, на загальну суму 108 900, 00 грн. в тому числі ПДВ 20% у строк до 26.04.2018 року.

В порушення пунктів 1.1., 2.1., 4.1.1. Договору, п. 1 Специфікації відповідач лише частково виконав узгоджене зобов'язання із поставки (двоокису вуглецю рідкого (ДСТУ 4817:2007), а саме: за видатковою накладною № 1163 від 05.04.2018р. та товарно - транспортною накладною № Р1163 від 05.04.2018 у кількості 6, 88 тонн на суму 41 624, 00 грн. (з урахуванням ПДВ). Кількість днів прострочки поставки товару -1 (один), копії яких наявні в матеріалах справи.

За видатковою накладною № 1303 від 17.04.2018 та товарно - транспортною накладною № Р1303, від 17.04.2018 у кількості 5, 56 тонн на суму 33 638, 00 грн. (з урахуванням ПДВ). Кількість днів прострочки поставки товару -2 (два), копії яких наявні в матеріалах справи.

Загалом відповідачем поставлено двоокису вуглецю рідкого (ДСТУ 4817:2007) у кількості 12, 44 тонни на загальну суму 75 262, 00 грн. Кількість недопоставленого товару становить 5, 56 тонн на суму 33 638, 00 грн.

Укладений між сторонами договір № 27102015-ОТС -1 від 27.10.2015 за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно з положеннями статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).

Отже, цивільно-правовий договір як юридичний факт є підставою виникнення зобов'язальних правовідносин, в яких сторонам надається можливість взаємодіяти між собою шляхом реалізації взаємних прав та обов'язків, що охороняються та гарантуються державою.

Частина 1 статті 712 Цивільного кодексу України містить визначення договору поставки та встановлює, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому, частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачає розповсюдження на відносини, що виникають з договору поставки, загальних положень про договір купівлі-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Пунктом 5 Специфікації № 19 від 30.03.2018 сторони встановили, що допускається поставка товару з відхиленням від кількості і вартості партії товару не більше 30 % незалежно від напрямку змін.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що відповідач порушив взяті на себе договірні зобов'язання щодо поставки позивачу товару у кількості 5, 56 тонн на суму 33 638, 00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) статті 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Позивач звернувся з позовом про зобов'язання виконати умови Договору поставки № 27102015-ОТС-1 від 27.10.2015, а саме: здійснити на користь Приватного акціонерного товариства "АПК - ІНВЕСТ" поставку двоокису вуглецю рідкого (ДСТУ 4817:2007) у кількості 5, 56 тонн на суму 33 638, 00 грн. та суму неустойки за порушення строків поставки товару за Договором поставки № 27102015-ОТС-1 від 27.10.2015 року у розмірі 33 638, 00 грн.

Враховуючи, що відповідачем не виконано належним чином умови договору та не поставлено товар у строки та у кількості погодженій сторонами в Специфікації № 19 від 30.03.2018, суд вважає позовну вимогу про виконання умов Договору поставки № 27102015-ОТС-1 від 27.10.2015 року, а саме: здійснити на користь Приватного акціонерного товариства "АПК - ІНВЕСТ" поставку двоокису вуглецю рідкого (ДСТУ 4817:2007) у кількості 5, 56 тонн на суму 33 638, 00 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарської відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з статтею 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Якщо ціну встановлено залежно від ваги товару, вона визначається за вагою нетто, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу. Якщо договором купівлі-продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару. Якщо продавець прострочив виконання обов'язку щодо передання товару, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на день передання товару, встановлений у договорі, а якщо такий день не встановлений договором, - на день, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Положення цієї частини про визначення ціни товару застосовуються, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Пунктом п. 5.3 Договору визначено, що у випадку несвоєчасної поставки товару, постачальник виплачує покупцю неустойку в розмірі 3% від суми непоставленого товару по відповідній Специфікації за кожен день прострочення поставки.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до пункту 2 Специфікації № 19 вартість специфікації становить 90 750, 00 грн. без ПДВ,18 150, 00 з ПДВ, а загальна вартість становить 108 900, 00 грн. Вартість недопоставленого товару становить 33 638, 00 грн. Позивач нараховує неустойку у розмірі 129 169, 92 грн., період прострочення з 26.04.2018 по 01.09.2018 року, та зменшує суму штрафної санкції до 33 638, 00 грн.

Згідно з п.3 Специфікації № 19 від 30.03.2018 покупець здійснює оплату по наступним умовам: Оплата протягом 7 календарних дні з моменту поставки товару, при умові наявності оригиналів супровідних документів на поставлений товар.

Відповідачем було здійснено поставку двоокису вуглецю рідкого (ДСТУ 4817:2007) 05.04.2018 відповідно до видаткової накладної № 1163 та 17.04.2018 відповідно до видаткової накладної №1303.

Позивачем було сплачено за товар 16.04.2018 та 19.04.2018 року, що підтверджується банківськими виписками.

Надаючи згідно з вимогами пункту 3 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України правову оцінку викладеним у відзиві на позовну заяву аргументам відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову, суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 538 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Зі змісту вказаної норми права вбачається, що право зупинити виконання свого обов'язку сторона має у разі невиконання іншою стороною у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі

Оцінюючи дії сторін через призму статті 538 Цивільного кодексу України суд зазначає, що станом на дату виникнення у відповідача зобов'язання з поставки товару раніше поставлена продукція була оплачена позивачем і заборгованість відсутня, а сам по собі факт несвоєчасної оплати позивачем раніше поставленого товару не є тією обставиною, яка б виходячи з фактичних обставин справи надавала відповідачу право зупинити виконання взятого на себе зобов'язання щодо поставки товару.

За таких обставин, суд не приймає до уваги викладені у відзиві на позовну заяву аргументи, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні відповідачем норм матеріального права, а положення статті 538 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин з вищевикладених мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, надаючи правову кваліфікацію наявним в матеріалах справи доказам з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог та заперечень на них, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, надаючи правову кваліфікацію наявним в матеріалах справи доказам з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог та заперечень на них, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Стосовно заявленої відповідачем у відзиві на позовну заяву до суми витрат, які відповідач очікує понести у зв'язку з розглядом даної справи, необхідно відзначити наступне.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Згідно наданого відповідачем попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв'язку з розглядом справи, останній зазначив 1 500 грн. за підготовку відзиву, а сумарна сума понсених витрат буде залежати від кількості судових засідань.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд відзначає, відповідачем жодних заяв про вирішення питання про розподіл судових витрат в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України не подавалось, а відтак суд в даному рішенні вирішує питання про розподіл судових витрат в частині оплати вартості витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення.

В той же час суд відзначає, що матеріали справи містять договір про надання правової допомоги № 2109-1/18 від 21.09.2018, Додаток № 1 від 21.09.2018 до Договору про надання правової допомоги № 2109-1/18 від 21.09.2018, акт прийому - передачі виконаних робіт від 28.09.2018 на суму 4000, 00 грн., акт прийому - передачі виконаних робіт від 09.10.2018 на суму 2 500, 00 грн., посвідчення адвоката, свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 21/348 від 15.02.2018, копію ордеру серія КВ № 732603 від 21.09.2018. Проте матеріали справи не містять платіжного доручення на підтвердження понесення відповідачем витрат на оплату послуг адвоката.

З урахуванням викладеного, підстави для покладення на позивача витрат відповідача на оплату послуг адвоката у суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва , -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "АПК - ІНВЕСТ" задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервісна компанія "ШЕВРОН" виконати умови Договору поставки № 27102015-ОТС-1 від 27.10.2015 року, а саме: здійснити на користь Приватного акціонерного товариства "АПК - ІНВЕСТ" поставку двоокису вуглецю рідкого (ДСТУ 4817:2007) у кількості 5, 56 тонн на суму 33 638, 00 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісна компанія "ШЕВРОН" суму неустойки за порушення строків поставки товару за Договором поставки № 27102015-ОТС-1 від 27.10.2015 року у розмірі 33 638 (тридцять три тисячі шістсот тридцять вісім) грн. 00 коп. шляхом перерахування на поточний рахунок № 0086 у філії ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» (АТ «Укрексімбанк») в м. Дніпро, код банку 322313, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 524 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Згідно з підпунктом 17.5 пункту 17 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 22.11.2018 року.

Суддя М.Є. Літвінова