ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2018 Справа №914/1535/18

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства (надалі ПАТ) Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ,

до відповідача ОСОБА_2 підприємства (надалі КП) Стрийтеплоенерго, м. Стрий,

про стягнення 977032,30 грн. пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобовязання

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_3 представник,

від відповідача: ОСОБА_4 представник.

Суть спору: ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ, звернулось до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з КП Стрийтеплоенерго, м. Стрий 977032,30 грн. пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобовязання. В прохальній частині позовної заяви ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ просить суд стягнути з КП Стрийтеплоенерго, м. Стрий 977032,30грн., з яких: 838571,03 грн. пені, 47551,16 грн. трьох відсотків річних та 90910,30 грн. інфляційних втрат. Однак, які вбачається із змісту позовної заяви, долученого до неї розрахунку та обрахунку всієї заявленої до стягнення заборгованості (пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання грошового зобовязання) нарахованими позивачем до стягнення з відповідача є 90910,11грн. інфляційних, а не 90910,30грн.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач посилається на те, що відповідач несвоєчасно здійснював розрахунки за отриманий від позивача на підставі Договору № 2044/15-БО-21 купівлі-продажу природного газу від 25.11.2014 р. природний газ. За таких обставин, позивачем на підставі норм п. 6.1., 7.2. Договору № 2044/15-БО-21 купівлі-продажу природного газу, а також ст. ст. 174, 175, 193, 216, 230, 231, 232 ГК України та ст. ст. 509, 526, 530, 549, 610-612, 625, 655 ЦК України заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача пені та трьох процентів річних за період прострочення виконання грошового зобовязання, яке виникло протягом січня-грудня 2015 р. за період з 17.02.2015 р. по 21.03.2016р., а також інфляційних за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за договором за січень-грудень 2015 р. за період прострочення виконання згаданих зобовязань з 17.03.2015 р. по 31.01.2016р.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач у відзиві просить суд у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на приписи ст. ст. 1, 2, 3, 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії. Відповідач, як на підставу своїх заперечень проти позову, посилається й на те, що ним до набрання чинності вищезгаданим Законом (30.11.2016р.) повністю погашено заборгованість за поставлений на підставі Договору № 2044/15-БО-21 природний газ (останній платіж здійснено 22.03.2016 р.). Крім цього, відповідач звертає увагу суду на ту обставину, що відповідно до норм п.п. 2.1., 2.2.1. Статуту, долучених до матеріалів справи копій діючих безстрокових ліцензій, Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач є комунальним підприємством, основним видом діяльності якого є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Ухвалою суду від 16.08.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи відкладався, строк підготовчого провадження у справі продовжувався з підстав, наведених в ухвалах суду від 10.09.2018 р., 16.10.2018р. Ухвалою суду від 24.10.2018р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.11.2018р.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, представник відповідача проти позову заперечила з підстав, наведених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

25.11.2014 між ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та КП Стрийтеплоенерго (покупець) укладено договір № 2044/15-БО-21 купівлі-продажу природного газу. Крім цього, між сторонами укладено додаткові угоди до цього Договору №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7.

Відповідно до пунктів 1.1. та 1.2. цього договору продавець (позивач) зобовязувався передати у власність покупцю (відповідачу) у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязувався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору. Сторони погодили у договорі, що Газ, який продається за ним, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

На виконання умов договору № 2044/15-БО-21 позивач протягом січня-грудня 2015 року передав у власність відповідачу природний газ на загальну суму 15313224,55 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015, 28.02.2015, 31.03.2015, 30.04.2015, 31.05.2015р., 30.06.2015р., 31.07.2015р., 31.08.2015р., 30.09.2015р., 31.10.2015р., 30.11.2015, 31.12.2015р. Факт отримання природного газу у відповідних обсягах відповідачем не оспорюється.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Факт виконання зобовязань з оплати придбаного та отриманого природного газу у січні-грудні 2015 року з порушенням строків, встановлених п. 6.1. договору, відповідачем не заперечено та визнано у його відзиві.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх обовязків щодо оплати вартості газу, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача передбаченої п. 7.2. Договору пені, а також 3 % річних та інфляційних відповідно до норм ст. 625 ЦК України.

При прийнятті рішення про відмову у задоволенні позову повністю суд виходить з такого.

Згідно з ст. 509, 530, 599, 610, 611, 612, 625 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до пункту 7.2. договору сторони домовились, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1. договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Наявними у матеріалах справи доказами, а саме: Договором № 2044/15-БО-21 купівлі-продажу природного газу з додатковими угодами до нього, актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015, 28.02.2015, 31.03.2015, 30.04.2015, 31.05.2015р., 30.06.2015р., 31.07.2015р., 31.08.2015р., 30.09.2015р., 31.10.2015р., 30.11.2015, 31.12.2015р., виписками операцій по рахунку позивача підтверджується несвоєчасна оплата відповідачем отриманого ним від позивача по Договору № 2044/15-БО-21 у січні-серпні та листопаді-грудні 2015 року природного газу. Вказаний факт визнається відповідачем у відзиві. Остаточний розрахунок за отриманий у вище згаданому періоді природний газ, як зазначено самим позивачем у зробленому ним розрахунку ціни позову, КП Стрийтеплоенерго здійснено 22.03.2016 р. Вказана обставина підтверджується й випискою про операції по рахунку позивача.

Однак, 30.11.2016 набрав чинності Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії від 03.11.2016, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів ст. 1 цього Закону до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до нього (далі - заборгованість), відноситься, зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 січня 2016 року (далі - заборгованість з різниці в тарифах).

Згідно з частиною третьою статті 7 цього Закону на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Як встановлено судом, заборгованість за поставлений природний газ у січні-грудні 2015 року згідно договору купівлі-продажу природного газу № 2044/15-БО-21 погашена до набрання чинності Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії. Відповідно до п. 2.1 Статуту відповідача та долучених до відзиву копій ліцензій на постачання теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, виробництво теплової енергії це підприємство створене з метою повного задоволення потреб населення та юридичних осіб в тепловій енергії, яка використовується для опалення приміщень, отримання гарячої води і промислових технологічних процесів. Воно виробляє, постачає та транспортує теплову енергію магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами.

Запроваджені Законом України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії заходи щодо забезпечення інтересів боржника у спосіб припинення стягнення нарахованих штрафних санкцій перед стягувачем та їх реалізація не перебувають в залежності від обставин формування реєстру, участі відповідача у визначеній процедурі списання чи вжиття заходів щодо списання такої заборгованості.

Отже, частина 3 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обовязком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом. При цьому, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16 та від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15.

Враховуючи вищенаведене, положення п. 1.2. договору, нараховані пеня, 3% річних та інфляційні підлягають списанню згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

З огляду на усе вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судові витрати у справі на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7, 13, 18, 73-79, 80, 86, 91, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 242 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ) до ОСОБА_2 підприємства Стрийтеплоенерго (82400, Львівська область, м.Стрий, вул.Новаківського, 9, ) відмовити повністю.

Судові витрати у справі щодо 14655,49грн. судового збору покласти на Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.11.2018 р.

Суддя Бортник О.Ю.