ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2018 Справа №914/1673/18

м.Львів

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Трафік ОСОБА_1, м.Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Львівська дорожня служба, м.Львів

про стягнення заборгованості. Ціна позову 141849,60 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

Секретар судового засідання: Зарицька О.Р.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність №1 від 17.08.2018р.)

від відповідача: не зявився

Суть спору: на розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю Трафік ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Львівська дорожня служба про стягнення заборгованості в сумі 141849,60грн.

Ухвалою суду від 12.09.2018р. позов залишено без руху та надано позивачу строк у десять днів з дня вручення ухвали на усунення недоліків.

02.10.2018р. за вх.№36497/18 в документообігу суду зареєстровано подану позивачем заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 08.10.2018 року відкрито провадження у справі №914/1673/18 за даним позовом, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 07.11.2018 року.

Ухвалою суду від 01.11.2018р. розгляд справи відкладено на 19.11.2018р.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання 19.11.2018 забезпечив, подав в судовому засіданні підтвердження щодо наявності станом на дату розгляду справи заявленої до стягнення суми заборгованості. Позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві просить задоволити та стягнути з відповідача 141849,60 грн. заборгованості.

В судове засідання 19.11.2018 представник відповідача не з'явився. Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову, або будь-які інші письмові заперечення по суті спору чи проти здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

До матеріалів справи (до позовної заяви) залучені належні докази виконання позивачем вимог ст.172 ГПК України - надіслання відповідачу копії позовної заяви та копій доданих до неї документів листом з описом вкладення на адресу місцезнаходження відповідача, яка також є офіційною адресою його місцезнаходження згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Судом також були вчинені всі належні дії для повідомлення відповідача про відкриття судом провадження у справі - відповідна ухвала суду надсилалася на адресу місцезнаходження відповідача, яка також є офіційною адресою його місцезнаходження згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 79034, м.Львів, вул.Навроцького, 1.

Вказана ухвала надсилалася рекомендованим листом з повідомлення про вручення.

Відповідно до п.99 Постанови КМУ від 5 березня 2009р. №270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку», рекомендовані поштові відправлення, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до розділу «Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів» постанови КМУ від 5 березня 2009р. №270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку», у разі невручення рекомендованого листа з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

З долученого до матеріалів справи конверта, у якому відповідачу направлялася копія ухвали суду від 08.10.2018р. про відкриття провадження у справі, вбачається, що даний лист було суду повернуто установою звязку з відміткою «за не запитом».

З указаних Правил вбачається, що повернення поштою рекомендованого листа з зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання» можливо тільки у разі, якщо під час доставки поштою його не можна було вручити адресату або його уповноваженому представнику (відправлення не вручене під час доставки), та якщо на вкладене до абонентської скриньки адресата повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення адресат не відреагував - не звернувся на пошту для отримання судової повістки, проте відправлення чекало адресата (зберігалося) на пошті встановлений законом строк, і лише після його сплину було повернуто за зворотною адресою.

Згідно інформації отриманої з офіційного сайту «Укрпошта» (https://ukrposhta.ua/vidslidkuvati-forma-poshuku) поштове відправлення №880, адресоване відповідачу, надійшло до відділення звязку №79034 (за місцем знаходження відповідача) 16.10.2018р. Проте, як слідує з даних, що містяться у графі «операція» - 16.10.2018р. о 18год.02хв. внесено наступний запис «відправлення не вручене під час доставки: інші причини». Також, в подальшому, у зазначеній графі 23.10.2018р. о 14год.26хв. міститься запис: «повернення за зворотньою адресою».

Аналогічно, судом скеровано ухвалу про відкладення розгляду справи від 07.11.2018р. на зазначену вище юридичну адресу відповідача.

З долученого до матеріалів справи конверта, у якому відповідачу направлялася копія ухвали суду від 07.11.2018р. про відкладення розгляду справи, вбачається, що даний лист було суду повернуто установою звязку з відміткою «за не запитом».

З указаних Правил вбачається, що повернення поштою рекомендованого листа з зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання» можливо тільки у разі, якщо під час доставки поштою його не можна було вручити адресату або його уповноваженому представнику (відправлення не вручене під час доставки), та якщо на вкладене до абонентської скриньки адресата повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення адресат не відреагував - не звернувся на пошту для отримання судової повістки, проте відправлення чекало адресата (зберігалося) на пошті встановлений законом строк, і лише після його сплину було повернуто за зворотною адресою.

Згідно інформації отриманої з офіційного сайту «Укрпошта» (https://ukrposhta.ua/vidslidkuvati-forma-poshuku) поштове відправлення №496, адресоване відповідачу, надійшло до відділення звязку №79034 (за місцем знаходження відповідача) 12.11.2018р. Проте, як слідує з даних, що містяться у графі «операція» - 12.11.2018р. о 14год.18хв. внесено наступний запис «відправлення не вручене під час доставки: інші причини». Також, в подальшому, у зазначеній графі 17.11.2018р. о 13год.52хв. міститься запис: «повернення за зворотньою адресою».

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання кореспонденції суду (ухвал суду від 08.10.2018р. та від 07.11.2018р.) відповідачем та повернення її до суду відділом звязку є наслідками діяння (бездіяльності) відповідача щодо її належного отримання, тобто його власною волею. Відтак, відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі належним чином, оскільки судом було виконано всі покладені на нього обовязки, а відповідач, натомість проявив протиправну процесуальну бездіяльність.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце судових засідань.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, надання відповідачу можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 19.11.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Розглянувши матеріали справи, надавши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарським судом встановлено наступне.

13.06.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трафік ОСОБА_1» (постачальник) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівська дорожня служба» (покупець) було укладено договір №01/130617, відповідно до котрого Постачальник зобов'язався поставити Покупцеві Товар, зазначений Договорі, а Покупець прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до п 5.2 Договору встановлено загальну ціну Договору у розмірі 141 849, 60 грн. з ІІДВ.

Також, як додаток, Сторони підписали Специфікацію до Договору якою підтвердили обсяги поставки та асортимент Товару, а також їх вартість.

Згідно умов договору Позивач виконав взяті на себе зобов'язання перед Відповідачем та поставив останньому товар, що підтверджується підписаною обома сторонами видатковою накладною № РН-0000052 від грудня 2017 року на суму 141 849, 60 грн. ПДВ.

З метою досудового врегулювання спору Відповідачу було надіслано претензію від 30.03.2018р. щодо сплати заборгованості, в якій зазначалось, що в разі не сплати заборгованості, Позивач буде змушений звернутись до суду та стягнути заборгованість в судовому порядку. Проте, поштове відправлення повернулось на адресу Позивача, у зв'язку зі спливом терміну зберігання поштового відправлення на відділенні зв'язку.

Відтак, позивач зазначає, що як станом на день предявлення позовної заяви так і на день розгляду справи, сума боргу Відповідача залишається непогашенною і становить 141849,60 грн.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до положень частин 1,2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі, сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин для якого не встановлена обов'язкова письмова форма вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Як визначено у частині 2 статті 202 Цивільного кодексу України, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема у ч.1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.4.2 Договору покупець зобовязується оплатити аванс в розмірі 50% від вартості договору на протязі 21 календарного дня з моменту підписання договору.

Згідно із ч.2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовами частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду. За таких обставин факт отримання відповідачем товару і видаткова накладна, подана позивачем на підтвердження поставки товару та обгрунтованою підставою своїх вимог, є самостійною підставою для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар (Постанова Вищого господарського суду України від 20.09.2012р. №12/5026/556/2012, Оглядовий лист Вищого господарського суду України від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань).

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.

Враховуючи те, що видаткова накладна №РН-0000052 від грудня 2017р., яка підписана відповідачем без будь-яких зауважень та претензій до поставленого товару, завірена печатками обидвох сторін та підписами їх повноважних осіб, суд приходить до висновку про доведеність факту поставки товару позивачем і отримання товару відповідачем на суму 141849,60 грн.

Станом на день прийняття рішення суду, доказів в спростування вищенаведених обставин не поступало, доказів щодо оплати заборгованості відповідачем не представлено, відтак заборгованість за поставлений позивачем товар становить 141849,60 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з ТзОВ «Львівська дорожня служба» на користь ТзОВ «Трафік ОСОБА_1» 141849,60 грн. є законними, обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 7, 12, 13, 14, 73, 74, 76-80, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Львівська дорожня служба (79034, м.Львів, вул.Навроцького, 1, ідентифікаційний код 40068614) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трафік ОСОБА_1» (79021, м.Львів, вул.Кульпарківська, 93, ідентифікаційний код 39612538) 141849,60 грн. боргу та 2127,74 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення виготовлено 23.11.2018р.

Суддя Кітаєва С.Б.