У Х В А Л А

20 листопада 2018 року м. ЧернігівCправа № 927/674/18

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Лавриненко Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №927/674/18, розгляд якої здійснено у порядку загального позовного провадження

За позовом: Публічного акціонерного товариства Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499

вул. Мстиславська, 57, м.Чернігів, 14000

До відповідача: Ніжинської міської ради

пл. імені ОСОБА_1, 1, м.Ніжин, 16600

Про визнання недійсними рішень, зобовязання надати дозвіл на розробку та виготовлення технічної документації із землеустрою та визнання права на виготовлення технічної документації із землеустрою

За участю представників:

Позивача: не з?явився

Відповідача: ОСОБА_2, головний спеціаліст сектора з питань претензійно-позовної роботи та запобігання корупції відділу юридично-кадрового забезпечення апарату виконавчого комітету Ніжинської міської ради довіреність № 02.1-18/1025 від 07.05.2018

У судовому засіданні, відповідно до ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Позивачем Публічним акціонерним товариством Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 подано позов до відповідача Ніжинської міської ради про:

1. Визнання недійсними:

- рішення Ніжинської міської ради (37 сесія VII скликання) від 11 квітня 2018 року, в частині неприйняття пункту 2.2, щодо надання згоди Публічному акціонерному товариству Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, (державний акт на право постійного користування землею №305 від 05.01.2000 року);

- рішення Ніжинської міської ради (41 сесія VII скликання) від 13 серпня 2018 року, в частині неприйняття пункту 3.2, про надання згоди Публічному акціонерному товариству Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, (державний акт на право постійного користування землею №305 від 05.01.2000 року). Термін дії дозволу шість місяців;

2. Зобовязання Ніжинську міську раду надати Публічному акціонерному товариству Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 згоду на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства,

та визнання за Публічним акціонерним товариством Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 права на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, (державний акт на право постійного користування землею №305 від 05.01.2000 року).

Заявлений позов обґрунтований порушенням права позивача на здійснення права власності (розпорядження) земельною ділянкою та нерухомим майном, у звязку з ненаданням відповідачем дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24.

Ухвалою суду від 28.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 23.10.2018 о 10:00.

Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву №02.1-1б/5-741 від 16.10.18 вказує на те, що позовні вимоги в частині визнання недійсними рішень від 11.04.2018 №22-37/2018 та від 13.08.2018 №50-41/2018 є безпідставними, оскільки з протоколів чергової тридцять сьомої сесії міської ради сьомого скликання від 11-13.04.2018 та чергової сорок першої сесії міської ради сьомого скликання від 08-13.08.2018 вбачається, що більшості голосів депутатів не отримали ні пропозиція «прийняти» вказане рішення, ні пропозиція «відмовити», тобто фактично остаточне рішення по цьому питанню ні про задоволення, ні про відмову прийнято не було, а тому не можливо визнати недійсними рішення, які не прийнято. Стосовно другої частини позовних вимог відповідач зазначає, що територіальна громада м. Ніжина, в особі Ніжинської міської ради є власником земель комунальної форми власності, розташованих в межах м.Ніжин Чернігівської області. Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції сільської, селищної, міської ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, будь-який інший орган або посадова особа не наділені такою компетенцією. Суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції цих органів, наприклад, про надання земельних ділянок у власність або в користування, укладення договорів купівлі-продажу або оренди земельних ділянок, а також зазначати, яке конкретно рішення повинно бути прийнято. За таких обставин, відповідач вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У судовому засіданні 23.10.2018 суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 30.10.2018 о 11:00.

Ухвалою суду від 23.10.2018, керуючись ст. 120, 121 ГПК України, повідомлено сторін про те, що судом було відкладено підготовче засідання на 30.10.2018 о 11:00.

У судовому засіданні 30.10.2018 представник відповідача надав письмове клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів. Суд клопотання задовольнив, подані документи залучено до матеріалів справи.

Представник позивача заявив усне клопотання про відкладення підготовчого засідання для надання можливості ознайомитись з поданими представником відповідача документами та надати відповідні пояснення з урахуванням поданих документів.

У судовому засіданні 30.10.2018 суд постановив ухвалу про задоволення клопотання представника позивача та відкладення підготовчого засідання на 13.11.2018 о 11:00.

Ухвалою суду від 30.10.2018, керуючись ст. 120,121 ГПК України, викликано сторін в підготовче засідання 13.11.2018 о 11:00.

Ухвалою суду від 06.11.2018, у зв'язку з перебуванням судді Лавриненко Л.М. у службовому відрядженні 13-14.11.2018, підготовче засідання 13.11.2018 у справі №927/674/18 було відкладено на 15.11.2018 о 11:00.

Відповідач у письмових поясненнях від 09.11.2018 б/н зазначає, що Ніжинська міська рада визнає позивача як користувача земельною ділянкою площею 0,7602 га за адресою: м. Ніжин, провулок Урожайний, 24, який має право замовити технічну документацію на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Ніжинська міська рада не приймала ніяких рішень, які б суперечили праву позивача як землекористувача земельної ділянки за адресою: м. Ніжин, провулок Урожайний, 24, щодо замовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Таким чином між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо визнання за позивачем права на замовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м. Ніжин, провулок Урожайний, 24, для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.

Позивач у письмових поясненнях вих.№13-11/18 від 13.11.2018 вказує на те, що враховуючи положення Регламенту Ніжинської міської ради, щодо порядку голосування депутатами за рішення ради, порядку його оформлення та підписання міським головою (оскаржувані рішення підписані міським головою) та надсилання вказаних рішень, оскаржувані рішення відповідача, є такими, що прийняті по суті та фактично позивачу відмовлено у наданні згоди позивачу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м. Ніжин, провулок Урожайний, 24, для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (державний акт на право постійного користування землею №305 від 05.01.2000). Відповідно до п.13 ст.33 Регламенту Ніжинської міської ради, рішення ради з мотивів їх невідповідності Конституції України або законам України можуть бути визнані незаконним в судовому порядку. З огляду на приписи Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, ст.5,11 ГПК України, відсутності на законодавчому рівні у відповідача вибору прийняття рішення при наданні згоди на відновлення меж земельної ділянки, позовна вимога про зобов?язання відповідача надати позивачу згоду на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м. Ніжин, провулок Урожайний, 24, для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, є ефективним способом захисту порушеного права та таким способом захисту порушеного права, який не суперечить закону.

У судовому засіданні 15.11.2018 суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 20.11.2018 о 12:00.

Позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою представника позивача ОСОБА_3 (а.с.222), але повноважного представника у судове засідання 20.11.2018 не направив.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання.

Відповідно до ст.169 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з п.10 ч.2 ст.182 Господарського процесуального кодексу України, у підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи.

До початку судового засідання від позивача надійшла письмова заява вих.№19-11/18 від 19.11.2018, у якій позивач просить суд залишити без розгляду позовну вимогу про визнання за Публічним акціонерним товариством Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 права на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, (державний акт на право постійного користування землею №305 від 05.01.2000 року). Інші три позовні вимоги позивач підтримує та наполягає на їх задоволенні.

У поданій заяві позивач також просить суд підготовче засідання 20.11.2018 о 12:00, провести без представника позивача, у звязку з зайнятістю в іншому процесі.

Представник відповідача щодо залишення без розгляду зазначеної в заяві позовної вимоги, а також щодо проведення підготовчого засідання 20.11.2018 без представника позивача не заперечував.

Суд задовольнив заяву позивача вих.№19-11/18 від 19.11.2018 в частині проведення підготовчого засідання 20.11.2018 о 12:00 без представника позивача, оскільки участь у судовому засіданні є процесуальним правом сторони, відповідно до п.2 ч.1 ст.42 Господарського процесуального кодексу України.

Інших заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, вислухавши пояснення повноважного представника відповідача, господарський суд ВСТАНОВИВ:

У відповідності до п.5 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Заява вих.№19-11/18 від 19.11.2018 про залишення без розгляду позовної вимоги про визнання за Публічним акціонерним товариством Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 права на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, (державний акт на право постійного користування землею №305 від 05.01.2000 року), подана позивачем до початку розгляду справи по суті.

Приймаючи до уваги, що подання заяви про залишення позову без розгляду до початку розгляду справи по суті є процесуальним правом сторони, суд доходить висновку, що заява позивача вих.№19-11/18 від 19.11.2018 про залишення без розгляду позовної вимоги про визнання за Публічним акціонерним товариством Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 права на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, (державний акт на право постійного користування землею №305 від 05.01.2000 року) підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1-3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами 1,2 ст.16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач, відповідно до ч.2 ст.20 Господарського кодексу України, має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 визначено, що ч.2 ст. 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Субєкти правовідносин, у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України.

Таким чином, сторона при зверненні з позовом до господарського суду повинна довести, що її субєктивне право порушено, не визнано чи оспорюється, а обєктом захисту є її охоронюваний законом інтерес.

Згідно з ч.3,4 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції. Місцеві адміністративні суди розглядають справи адміністративної юрисдикції (адміністративні справи).

Юрисдикція це компетенція судових органів із розгляду, зокрема, господарських чи адміністративних справ.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір господарським, слід виходити з визначень, наведених у ст.3 Господарського кодексу України, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до п.6,10,15 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобовязання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) субєктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) субєктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; інші справи у спорах між субєктами господарювання.

Згідно з ч.1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб?єкт владних повноважень, згідно з п.7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб?єкта владних повноважнь порушені її права, свободи або законні інтереси, і просить про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

Із наведених норм права вбачається, що до адміністративної юрисдикції належить справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є субєктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує її права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу субєкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії субєкта владних повноважень.

Таким чином, під час визначення предметної юрисдикції суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Предметом позовних вимог у даній справі є:

Визнання недійсними: - рішення Ніжинської міської ради (37 сесія VII скликання) від 11 квітня 2018 року, в частині неприйняття пункту 2.2, щодо надання згоди Публічному акціонерному товариству Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, (державний акт на право постійного користування землею №305 від 05.01.2000 року); - рішення Ніжинської міської ради (41 сесія VII скликання) від 13 серпня 2018 року, в частині неприйняття пункту 3.2, про надання згоди Публічному акціонерному товариству Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, (державний акт на право постійного користування землею №305 від 05.01.2000 року). Термін дії дозволу шість місяців; Зобовязання Ніжинську міську раду надати Публічному акціонерному товариству Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 згоду на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що йому на підставі Державного акту на право постійного користування землею за № 305 від 05.01.2000р. належить право користування земельною ділянкою площею 0,7602 га землі за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний 24. Позивач неодноразово звертався до Ніжинської міської ради (заява № 201 від 20.02.2018 та № 411 від 04.05.2018) із проханням надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, але вищевказаними рішеннями Ніжинської міської ради рішення щодо надання згоди не було прийнято.

Отже, позивач звертався до відповідача із заявами саме про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою.

Згідно з ч.1 та пунктом "а" ч.2 ст.83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Частиною першою ст.92 Земельного кодексу України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без установлення строку.

Статтею 791 Земельного кодексу України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У відповідності до ч. 1 ст.107 Земельного кодексу України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Частинами 1,2,3 ст.123 Земельного кодексу України передбачено, що у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та обєднання) рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186 Земельного кодексу України. (ч.4 ст.123 Земельного кодексу України).

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом.

У відповідності до ст. 55 Закону України «Про землеустрій», технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає в себе , в тому числі і надання рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом) та згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що ними встановлені підстави та порядок отримання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), зокрема зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявою для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, за результатами розгляду якої визначені в Земельному кодексі України органи приймають одне з відповідних рішень. Відмова особі у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) чи не прийнятя рішення з цього питання, саме по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність в неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Конституційний Суд України у рішенні від 01.04.2010 № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що:

положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як субєкти владних повноважень;

положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень, повязані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно зі статтею 1512 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обовязковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто, рішення субєкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою предявлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення субєкта владних повноважень.

Якщо ж особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від субєктного складу сторін спору.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах ОСОБА_4 Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 535/233/16-ц та від 24.04.2018 у справі № 401/2400/16-ц.

Як встановлено судом, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення його права користування земельною ділянкою та права власності (розпорядження) нерухомим майном, у звязку з ненаданням відповідачем дозволу саме на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24, під час прийняття Ніжинською міською Радою спірних рішень, а саме: -рішення 37 сесії VII скликання від 11.04.2018, в частині неприйняття пункту 2.2, щодо надання згоди Публічному акціонерному товариству Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (Державний акт на право постійного користування землею №305 від 05.01.2000 року); - рішення 41 сесії VII скликання від 13.08.2018, в частині неприйняття пункту 3.2, про надання згоди Публічному акціонерному товариству Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (Державний акт на право постійного користування землею №305 від 05.01.2000 року).

Вищезазначені рішення Ніжинської міської ради, які просить визнати недійсними позивач, фактично не спрямовані на виникнення у позивача якихось прав чи обов?язків щодо земельної ділянки площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (Державний акт на право постійного користування землею №305 від 05.01.2000 року), а також не стосуються питань пов?язаних з визнанням права власності чи права користування вказаною земельною ділянкою та оспорювання права позивача на цю земельну ділянку іншими особами, в тому числі і відповідачем як її власником.

Отже, приймаючи вказані рішення, відповідач здійснював владні управлінські функції, оскільки в цих правовідносинах відповідачем було реалізовано його контрольні функції в сфері управління, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року), висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з […] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів […]».

Завданням адміністративного судочинства, у відповідності до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб?єктів владних повноважень.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність органів органів державної влади, місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів, зокрема, юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч.2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з?ясування всіх обставин у справі з покладенням на суб?єкта владних повноважень обов?язку доказувати правомірність своїх дій чи рішень, що значно звужує принцип змагальності порівняно з господарським процесом, тому господарський суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст. 6 Конвенції, до якого звернувся позивач з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи предмет заявлених позовних вимог, сторін судового процесу, з огляду на предметну, субєктну та територіальну юрисдикцію (підсудність), суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання недійсними: рішення Ніжинської міської ради (37 сесія VII скликання) від 11 квітня 2018 року, в частині неприйняття пункту 2.2, щодо надання згоди Публічному акціонерному товариству Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (Державний акт на право постійного користування землею №305 від 05.01.2000 року) та рішення Ніжинської міської ради (41 сесія VII скликання) від 13 серпня 2018 року, в частині неприйняття пункту 3.2., про надання згоди Публічному акціонерному товариству Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (Державний акт на право постійного користування землею №305 від 05.01.2000 року); зобовязання Ніжинську міську раду надати Публічному акціонерному товариству Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 згоду на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства; відносяться до юрисдикції адміністративного судочинства та не підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Частиною 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Суд роз?яснює позивачу, що розгляд зазначених позовних вимог відноситься до юрисдикції Чернігівського окружного адміністративного суду (юридична адреса: вул. Київська, 23, Чернігів, 14000; адреса розташування: вул. Кирпоноса, 16, м. Чернігів, 14009).

Згідно з ч.3,4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.1,2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду; закриття провадження у справі.

Керуючись ст.42; п.1,2 ч.2 ст.185; п.5 ч.1 ст.226; п.1 ч.1, ч.2 ст.231; 233; 234; 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Публічного акціонерного товариства Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499, вул. Мстиславська, 57, м.Чернігів, 14000 () вих.№19-11/18 від 19.11.2018 про залишення без розгляду позову в частині визнання за Публічним акціонерним товариством Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 права на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (Державний акт на право постійного користування землею №305 від 05.01.2000 року), задовольнити.

2. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499, вул. Мстиславська, 57, м.Чернігів, 14000 () про визнання за Публічним акціонерним товариством Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 права на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (Державний акт на право постійного користування землею №305 від 05.01.2000 року), залишити без розгляду.

3. Закрити провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499, вул. Мстиславська, 57, м.Чернігів, 14000 () до Ніжинської міської ради, пл. імені ОСОБА_1, 1, м.Ніжин, 16600 () у частині:

Визнання недійсними:

- рішення Ніжинської міської ради (37 сесія VII скликання) від 11 квітня 2018 року, в частині неприйняття пункту 2.2., щодо надання згоди Публічному акціонерному товариству Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (Державний акт на право постійного користування землею №305 від 05.01.2000 року);

- рішення Ніжинської міської ради (41 сесія VII скликання) від 13 серпня 2018 року, в частині неприйняття пункту 3.2, про надання згоди Публічному акціонерному товариству Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (Державний акт на право постійного користування землею №305 від 05.01.2000 року). Термін дії дозволу шість місяців;

Зобовязання Ніжинську міську раду надати Публічному акціонерному товариству Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499 згоду на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0,7602 га за адресою: м.Ніжин, провулок Урожайний, 24 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства.

4. Роз?яснити Публічному акціонерному товариству Чернігівське обласне підприємство автобусних станцій 17499, вул. Мстиславська, 57, м.Чернігів, 14000 (), що розгляд зазначених позовних вимог відноситься до юрисдикції Чернігівського окружного адміністративного суду (юридична адреса: вул. Київська, 23, Чернігів, 14000; адреса розташування: вул. Кирпоноса, 16, м. Чернігів, 14009).

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

6. Ухвала може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання в порядку ст.256 Господарського процесуального кодексу України та підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

7. Копію ухвали направити сторонам.

Повний текст ухвали складено та підписано 23.11.2018.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://court.gov.ua/ або у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Відомості про адреси для листування та зв'язку Господарського суду Чернігівської області: пр-т. Миру, 20, м. Чернігів, 14000, e-mail: ; тел. 676-311, факс 77-44-62

Суддя Л. М. Лавриненко