ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

26.11.2018 р.                              м. Ужгород                               Справа № 907/571/18

За позовом Заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону в інтересах держави в особі Військової частини А1047, м. Мукачево

до відповідача 18 окремого мостового загону 1 об’єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту, м. Чоп

про стягнення 68 178 грн. 42 коп. заборгованості за надані медичні послуги,

Суддя господарського суду – Пригара Л.І.

Секретар судового засідання – Тягнибок К.О.

представники:

Прокуратури –

Позивача –

Відповідача –

СУТЬ СПОРУ: Заступником військового прокурора Ужгородського гарнізону заявлено позов в інтересах держави в особі Військової частини А1047, м. Мукачево до відповідача 18 окремого мостового загону 1 об’єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту, м. Чоп про стягнення 68 178 грн. 42 коп. заборгованості за надані медичні послуги.

Прокурор просить суд задоволити позов в повному обсязі, обґрунтовуючи позовні вимоги доданими до матеріалів справи документальними доказами, зокрема, посилається на факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов’язань за договором про надання медичної допомоги у військово-медичному закладі і взаєморозрахунків за неї № 4 від 08.02.2018 року (із змінами до нього) в частині повного та своєчасного розрахунку за надані за договором послуги, внаслідок чого за відповідачем рахується заборгованість у сумі 68 178 грн. 42 коп.

Позивач на адресу суду надіслав письмові пояснення № 116 від 26.11.2018 року, якими позовні вимоги прокуратури підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу без його участі.

Відповідач подав суду заяву № 7/50 від 05.10.2018 року про визнання ним заявлених позовних вимог у даній справі у повному обсязі.

На підставі ч. 3 ст. 185 ГПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

суд встановив:

08.02.2018 року між Військовою частиною А1047 – Мукачівським військовим госпіталем (виконавцем, позивачем у справі) та 18 окремим мостовим загоном 1 об’єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту (Військовою частиною Т0300, замовником, відповідачем у справі) був укладений договір про надання медичної допомоги у військово-медичному закладі і взаєморозрахунків за неї № 4 (надалі – Договір), відповідно до якого здійснення співробітництва між сторонами щодо надання медичної допомоги на умовах визначених Порядком надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями, затвердженим постановою КМУ від 18.10.1999 року № 1923 зі змінами внесеними постановою КМУ від 21.08.2000 року № 1292.

Пунктом 2.1. Договору сторонами встановлено, що виконавець зобов’язаний виконувати амбулаторне обстеження та лікування військовослужбовців та ветеранів з числа військовослужбовців, яким відповідно до законодавства надані пільги щодо безоплатного користування військово-медичними закладами відповідних військових формувань замовника; здійснювати стаціонарне обстеження та лікування військовослужбовців та ветеранів з числа військовослужбовців замовника при наявності відповідних медичних показань; надавати консультативну допомогу військовослужбовцям та ветеранам з числа військовослужбовців замовника; забезпечити прийом, розміщення, харчування, медичне обслуговування хворих, які направляються на стаціонарне лікування замовником на загальних умовах; здійснювати динамічний лікарський нагляд за особами, які мають хронічні захворювання; проводити лікарську експертизу і видавали листки непрацездатності; у випадку зміни вартості платних послуг письмово повідомляти замовника за 10 (десять) днів до початку строку дії нової вартості.

Відповідно до п. 2.2. Договору, замовник зобов’язаний подати виконавцю в п’ятиденний термін після підписання договору списки своїх працівників, які мають право на користування медичними послугами по мірі необхідності проводити їх уточнення; здійснювати оплату наданих виконавцю платних послуг згідно з протоколом розрахунку, що є невід’ємною частиною договору; здійснювати банківські операції оплати укладених виконавцем договорів, а також рахунків та інших банківських документів, які подаються виконавцем, при повідомленні про зміну вартості платних послуг протягом 10 (десяти) днів письмово підтверджувати згоду про продовження роботи за даним договором.

Порядок розрахунків сторонами погоджено у розділі 3 Договору, яким передбачено, що рахунки на оплату медичної допомоги протягом п’яти днів після її надання надсилаються виконавцем замовнику, уповноважена посадова особа якого буде здійснювати оплату. Вартість медичних послуг, які надаються замовнику встановлюється наказом виконавця у розмірі фактичних витрат на придбання медикаментів і перев’язувальних матеріалів, продуктів харчування та витрат на оплату комунальних послуг і енергоносіїв, що визначаються відповідно до законодавства, яке регулює здійснення розрахунків зазначених витрат виробництва продукції (робіт і послуг). Загальна сума договору становить 20 000 грн.

Додатковою угодою № 2 від 07.06.2018 року про внесення змін до договору № 4 від 08.02.2018 року сторони спору узгодили внести зміни до п. 3. Договору, виклавши його у наступній редакції: “Загальна сума договору становить 85 000 грн.”

Як вбачається із матеріалів справи, за договором про надання медичної допомоги № 4 від 08.02.2018 року (із змінами до нього), зокрема, рахунків № 29 від 23.05.2018 року, № 30 від 24.05.2018 року, № 31 від 08.06.2018 року, № 36 від 09.07.2018 року, № 42 від 09.08.2018 року та № 44 від 11.09.2018 року, позивач надав відповідачеві послуги на загальну суму 78 772 грн. 63 коп.

Проте, вартість наданих медичних послуг відповідачем оплачена частково на суму 10 594 грн. 21 коп., з огляду на що у відповідача виникла перед позивачем заборгованість у сумі 68 178 грн. 42 коп., несплата якої стала підставою звернення прокурора в інтересах позивача до суду з позовом про стягнення зазначеної суми заборгованості в примусовому порядку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново –господарськими визнаються цивільно – правові зобов’язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності та регулюються Цивільним кодексом України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду справи в суді, обставини спору оцінюються судом з огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

За своєю правовою природою договір, укладений між сторонами відноситься до договірних зобов’язань по наданню послуг.

Нормою ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

У відповідності зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

На підставі 204 Цивільного кодексу України договори укладені між сторонами по справі, як цивільно правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов’язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

В силу вимог ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконання у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неналежно виконав взяті на себе зобов’язання, не оплатив повну вартість наданих відповідних послуг, в зв’язку з чим за ним рахується заборгованість в розмірі 68 178 грн. 42 коп. Позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості за надані медичні послуги в розмірі 68 178 грн. 42 коп. доведені доданими до матеріалів справи документальними доказами.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення на його користь суми 68 178 грн. 42 коп. заборгованості за надані медичні послуги. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач у порядку ст. 191 ГПК України заявлені позовні вимоги у даній справі про стягнення заборгованості у розмірі 68 178 грн. 42 коп. за надані медичні послуги визнав у повному обсязі.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 1 762 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 129, 191, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з 18 окремого мостового загону 1 об’єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту, м. Чоп, вул. Берег, будинок 145 () на користь Військової частини А1047, м. Мукачево, вул. Я.Мудрого, будинок 81 () суму 68 178 (Шістдесят вісім тисяч сто сімдесят вісім гривень) грн. 42 коп., а також суму 1 762 (Одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні) грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

4. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі – http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено 29.11.2018 року

Суддя Пригара Л.І.