ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2018м. ДніпроСправа № 904/4002/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Камша Н.М. за участю секретаря судового засідання Полевичек Д.А.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "ЕКО КУЛЬТУРА", м. Дніпро

до Приватного підприємства "Агрофірма КАТЕРИНІВСЬКА 1", с. Катеринівка, Нікопольського району, Дніпропетровської області, вул. Київська, 11-а ()

про стягнення заборгованості у розмірі 291 036,88 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність №1 від 17.08.18р., представник ТОВ "Торгівельний будинок "ЕКО КУЛЬТУРА"

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність №157 від 01.08.18р., представник Приватного підприємства "Агрофірма Катеринівська 1"

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "ЕКО КУЛЬТУРА", м. Дніпро (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "Агрофірма КАТЕРИНІВСЬКА 1", с. Катеринівка, Нікопольського району, Дніпропетровської області, вул. Київська, 11-а () (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 291 036,88 грн. та судового збору у сумі 4365,55 грн.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідачем порушено умови договору № 071217 від 07.12.17р. в частині здійснення оплати за поставку товарів у передбачені договором строки.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 05.09.2018р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.10.18р. та зобов'язано подати:

1. позивачу - оригінали документів, доданих до позовної заяви (для огляду у судовому засіданні), відповідь на відзив відповідача (у разі його отримання - до дня першого підготовчого засідання), складену відповідно до вимог ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, документальне і нормативне обґрунтування викладених доводів; докази направлення копії відповіді на відзив відповідачу;

2. відповідачу: відповідно до ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив на позовну заяву і всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття; одночасно надіслати позивачу, докази такого направлення надати суду до початку підготовчого засідання; заперечення на відповідь на відзив (у разі її отримання - до дня першого підготовчого засідання), складене відповідно до вимог ст. 167 Господарського процесуального кодексу України, документальне і нормативне обґрунтування викладених доводів; докази направлення копії заперечення позивачу.

01.10.2018р. до господарського суду Дніпропетровської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "ЕКО КУЛЬТУРА" надійшла заява №б/н від 30.09.18р. про зменшення розміру позовних вимог, в яких позивач просить суд стягнути з Приватного підприємства "Агрофірма КАТЕРИНІВСЬКА 1" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "ЕКО КУЛЬТУРА" грошові кошти в розмірі 279 059,29 грн., що складаються з: суми основного боргу у розмірі 239 071,55 грн., пені у сумі - 36 805,03 грн., процентів у сумі 3182,71 грн. та судового збору у розмірі 4365,55 грн.

Також 01.10.2018р. до господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшов відзив № 195 від 01.10.2018р. на позовну заяву, в якому відповідач просить суд позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "ЕКО КУЛЬТУРА" до Приватного підприємства "Агрофірма КАТЕРИНІВСЬКА 1" про стягнення заборгованості задовольнити частково в сумі 266 036,88 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.10.2018р. в порядку п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.10.2018р.

Представник позивача 25.10.2018р. у судове засідання не з'явився.

25.10.2018р. від відповідача надійшло клопотання №216 від 25.10.2018р. про відкладення розгляду справи, у зв'язку з тим, що між сторонами по справі досягнуто ряд домовленостей і Приватним підприємством "Агрофірма КАТЕРИНІВСЬКА 1" здійснені заходи по частковому погашенню існуючої заборгованості.

Також 25.10.2018р. до господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшов відзив №217 від 25.10.2018р. на заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог від 30.09.2018р. У зазначеній заяві відповідач погоджується з позивачем тільки в частині зменшення суми основного боргу, який становить суму у розмірі 239 071,55 грн., в іншій частині вважає як заяву про збільшення позовних вимог, зокрема позовні вимоги збільшились на розмір пені за час прострочення на 12 007,61 грн. та розмір процентів річних на суму 3182,71 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.18р. відкладено розгляд справи по суті на 22.11.2018р., зобов'язано позивача ознайомитись з матеріалами, поданими відповідачем і (за наявності) подати заперечення.

22.11.2018р. від відповідача надійшло клопотання № 231 від 21.11.2018р. про зменшення розміру пені, в якому просить суд зменшити розмір пені від суми, заявленої позивачем, на 12 007,61 грн. до 24 797,72 грн.

Також 22.11.2018р. до господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшли:

- заперечення на відзив відповідача по заяві позивача про зменшення позовних вимог;

- клопотання про подання доказів.

В засіданні 22.11.2018р. представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача частково заперечував щодо задоволення позовних вимог.

В порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 22.11.2018р. оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відносно Приватного підприємства "Агрофірма КАТЕРИНІВСЬКА 1", с. Катеринівка, Нікопольського району, Дніпропетровської області, вул. Київська, 11-а () (відповідача) господарським судом Дніпропетровської області 18.02.16р. порушено провадження у справі №904/564/16 про банкрутство, на даний час провадження перебуває на стадії розпорядження майном.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі спори з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство.

07.12.2017р. між ТОВ "ТОРПВЕЛЬНИЙ БУДИНОК "ЕКО КУЛЬТУРА" - постачальник за договором (далі - позивач) та Приватним підприємством "АГРОФІРМА КАТЕРИНІВСЬКА 1" - замовник за договором (далі - відповідач) укладений Договір №071217 (далі - договір), згідно якого постачальник зобов'язується поставляти джмелів, ентомофагів, клейові пастки та інші засоби захисту рослин, а замовник приймає та оплачує на умовах, передбачених договором товар в кількості, асортименті та за цінами, вказаними в Специфікації (-ях), які є невід'ємною частиною договору.

Згідно пункту 2.6 договору поставка товару здійснюється на склад замовника за адресою: 53300, Дніпропетровська обл., Нікопольський район., Катеринівка, вул. Київська, 11а.

Ціна за одиницю товару і вартість партії встановлюються при поставці кожної партії товару у Специфікації (пункти 2.1.,2.2., 2.3 договору).

Відповідно до пункту 3.2 договору замовник оплачує поставлений товар на підставі виставленого постачальником рахунку в наступному порядку: 100% грошової суми, зазначеної у відповідному рахунку не пізніше 21 календарного дня з моменту отримання товару.

У випадку порушення терміну оплати за товар замовник виплачує постачальнику пеню за кожен день прострочення сплати відповідного платежу в розмірі 0,5% від вартості неоплаченого або несвоєчасно сплаченого товару за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення (пункт 6.2 договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання та діє протягом 12 місяців (пункт 12.1 Договору).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договорам поставки.

Згідно положень статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлі-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 та частиною 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання своїх господарських зобов'язань Позивач поставив товар відповідачу за накладними від 28.03.2018р. № 55 на загальну суму 123482,21грн., від 25.04.2018р. № 73 на загальну суму 62 245,73грн., від 11.04.2018р. № 61 на загальну суму 61 942,32грн., від 08.05.2018р. № 81 на загальну суму 42 957,60грн., від 11.05.2018р. № 85 на загальну суму 3 443,69грн., про що свідчить підписані повноважними представниками обох сторін та засвідчених печатками обох сторін видаткові накладні. Сторонами узгоджено предмет поставки специфікаціями № 11 від 28.03.18р., №12 від 11.04.18р.,№ 13 від 25.04.18р., № 15 від 08.05.18р., №16 від 11.05.18р.

Згідно до частини 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 3.2 Договору сторони встановили, що оплата товару здійснюється на умовах 100% грошової суми, зазначеної у відповідному рахунку не пізніше 21 календарного дня з моменту отримання товару. Позивачем виставлено наступні рахунки на оплату №52 від 28.03.2018р., №59 від 11.04.18р., №69 від 25.04.18р., № 77 від 08.05.18р., № 81 від 11.05.18р.

Позивачем зазначено, що 28.03.2018р. відповідач оплатив поставлений товар на суму 30 000, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач лише після прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі № 904/4002/18 здійснив частково оплату за поставлений товар, а саме:

- Платіжним дорученням № 1505 від 18.09.2018р. у розмірі 25 000 грн.;

- Платіжним дорученням № 1 від 19.10.2018р. у розмірі 50 000 грн.;

- Платіжним дорученням № 21 від 24.10.2018р. у розмірі 18 482,21 грн.;

- Платіжним дорученням № 22 від 24.10.2018р. у розмірі 51 942,32 грн.

Частиною 2 ст. 193 ГК України передбачено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою господарсько - правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Крім того, частина 1 статті 199 Господарського кодексу України встановлює, що до відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно матеріалів справи, станом на 22.11.2018р. відповідачем частково сплачено заборгованість перед позивачем на суму 145 424,53 грн. Тому провадження в частині стягнення основного боргу на суму 145 424,53 грн. слід закрити.

Щодо позовних вимог в частині пені у сумі - 36 805,03 грн., господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У розумінні ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Як вбачається з пункту 6.2 договору, сторони передбачили право постачальника у випадку порушення термінів оплати стягнути з покупця пеню в розмірі 0,5% від вартості неоплаченого або несвоєчасно сплаченого товару за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Стаття 233 ГК України передбачає у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи пояснення сторін, тяжкий фінансовий стан боржника, господарський суд вважає за необхідне вимоги позивача щодо пені зменшити на 10% та задовольнити частково - у сумі 33 124,53 грн.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача проценти у сумі 3182,71 грн., обґрунтувавши свої вимоги наступним.

Положенням частини 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення трьох процентів річних не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Виходячи з положень частини 1 статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній на момент відкриття справи про банкрутство), законодавець розрізняє такі види вимог кредиторів, як конкурсні, поточні та забезпечені. При цьому, конкурсні вимоги - вимоги до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника, а поточні вимоги - вимоги до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що спірні зобов'язання виникли внаслідок укладення договору після порушення справи про банкрутство, відтак вимоги кредитора по основному боргу слід вважати поточними.

Частиною 1 статті 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) передбачено як поняття мораторію у справі про банкрутство, яким є зупинення виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, так і правові наслідки введення мораторію у справі про банкрутство згідно частини 3 статті 19 Закону, до яких віднесено: не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобовязання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Отже законодавцем обмежено можливість застосування щодо усіх грошових зобов'язань (як конкурсних, так поточних) індексу інфляції та трьох процентів річних відповідно до частини 3 статті 19 Закону про банкрутство, яка є спеціальною нормою та повинна застосовуватися переважно над нормами Цивільного кодексу України (статтею 625).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне у задоволенні стягнення трьох процентів річних відмовити.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню з присудженням до стягнення з відповідача 118 647,02 грн. - основного боргу, 33 124, 53 грн. - пені. Провадження по справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 145 424, 53 грн. підлягає закриттю.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 4513,15 грн.

Також судові витрати у сумі 147 грн. 60 коп. слід стягнути з позивача в доход держбюджету.

Враховуючи вищевикладене та керуючись нормами статтей Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, ст.ст. 2, 20, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 237-241, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Стягнути з Приватного підприємства "Агрофірма КАТЕРИНІВСЬКА 1" (53300, Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Катеринівка, вул. Київська, 11-а () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "ЕКО КУЛЬТУРА" (49006, м. Дніпро, вул. Бардіна, буд. 7, ) основного боргу в сумі 118 647,02 грн. (сто вісімнадцять тисяч шістсот сорок сім грн. 02 коп.), пені в розмірі 33 124,53 грн. (тридцять три тисячі сто двадцять чотири грн. 53 коп.) та витрати по сплаті судового збору у сумі 4513,15 грн. (чотири тисячі п'ятсот тринадцять грн. 15 коп.).

Провадження в частині стягнення основного боргу на суму 145 424,53 грн. - закрити.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "ЕКО КУЛЬТУРА" (49006, м. Дніпро, вул. Бардіна, буд. 7, ) на користь державного бюджету (отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891) 147 (сто сорок сім) грн. 60 коп. - судового збору.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.11.2018р.

Суддя ОСОБА_3