ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2018 Справа № 904/9544/17

м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 65, зал судових засідань 511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л.,

суддів - Подобєда І.М., Кощеєва І.М.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

розглянувши апеляційну скаргу виконавчого комітету Дніпровської міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 у справі №904/9544/17 (суддя Красота О.І.)

за позовом фізичної особи-підприємця Таланової Лариси Борисівни, м.Дніпро

до відповідача-1 виконавчого комітету Дніпровської міської ради, м.Дніпро

до відповідача-2 комунального підприємства "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради, м.Дніпро

до відповідача-3 фізичної особи-підприємця Мірошниченка Олександра Анатолійовича, м.Дніпро

про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №587 від 30.11.2016р. та визнання недійсним договору №406 ОП від 19.12.2017

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 у справі №904/9544/17 позов фізичної особи - підприємця Таланової Лариси Борисівни задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №587 від 30.11.2016 року "Про затвердження Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м.Дніпрі" з подальшими змінами та доповненнями в частині затвердження в Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі майданчика для паркування, що розташований за адресою: м. Дніпро, вулиця Богомаза, в районі будинку 187-А, площею для паркування 690,0 кв. м на 60 місць для паркування та визнано недійсним договір № 406 ОП від 19.12.2017, укладений між комунальним підприємством (далі - КП) "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради та фізичною особою - підприємцем Мірошниченком Олександром Анатолійовичем;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з того, що визначення земельної ділянки, на якій розташовано нерухоме майно, належне позивачу, як майданчика для паркування, є порушенням та невизнанням його переважного права на оформлення цієї ділянки в користування;

- не погодившись з прийнятим рішенням, виконавчий комітет Дніпровської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне з'ясування господарським судом обставин, що мають значення для справи та на неправильне застосування ним норм матеріального і процесуального права просить це рішення скасувати, прийняти нове рішення та відмовити в задоволенні позову фізичної особи - підприємця Таланової Л.Б.;

- у поданій скарзі йдеться про те, що судом першої інстанції не встановлено, які права позивача порушені, а саме: право власності на будівлі чи споруди або право користування будівлями та спорудами, або право користування земельною ділянкою, про те, що на момент прийняття рішення господарським судом право користування земельною ділянкою у позивача відсутнє, про встановлення при затвердженні технічної документації із землеустрою по спірній ділянці цільового призначення останньої зі зменшеним коефіцієнтом, який характеризує місце її розташування та призводить до зменшення плати за її використання, про те, що технічна документація на спірну земельну ділянку для передачі в оренду по фактичному розміщенню автостоянки позивачем не приведена у відповідність до законодавства, строк дії договору оренди землі від 27.02.2004 між позивачем та Дніпровською міською радою не поновлено, тобто на момент підготовки, візування проекту рішення виконавчим комітетом Дніпровської міської ради №587 від 30.11.2016 жодних угод між радою та позивачем щодо користування земельною ділянкою не існувало, про те, що вказане рішення прийнято відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування", про те, правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою фізичними особами є лише рішення органу місцевого самоврядування, а також про те, що у зв'язку з відсутністю такого права у позивача вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №587 від 30.11.2016 задоволенню не підлягають;

- позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, його представник в судовому засіданні вважає рішення господарського суду обґрунтованим та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення;

- відповідач 2 відзив на апеляційну скаргу не надав, його представник в судові засідання не з'явився, про час та місце засідань суду відповідач 2 повідомлений належним чином;

- відповідач 3 відзив на апеляційну скаргу не надав, його представник в судові засідання не з'явився, про час та місце судового засідання, призначеного на 01.11.2018 відповідач 3 повідомлений належним чином згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення (т.3, а.с. 3), конверт з ухвалою апеляційного суду від 02.11.2018 про призначення розгляду апеляційної скарги на 27.11.2018, направленою на адресу відповідача 3 повернуто відділенням поштового зв'язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.02.2004 між Дніпропетровською міською радою (орендодавецем) та фізичною особою - підприємцем Талановою Л.Б. укладено договір оренди земельної ділянки, на підставі якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне володіння і користування земельну ділянку площею 0,1952 га (1952 кв.м), що знаходиться по вул. Богомаза в районі будинку №188 у м. Дніпропетровську та зареєстрована в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 210100000:01:503:0004.

Відповідно до п. 1.2 договору земельна ділянка передається в оренду до 08.10.2004 року.

П. 1.3 договору передбачено використання земельної ділянки - будівництво автостоянки.

Згідно з актом державної технічної комісії, затвердженим рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 17.02.2015 №611 об'єкт - автостоянка по вул. Богомаза, 187-А, замовником якого є Таланова Л.Б. визначено готовим до експлуатації.

02.06.2016 на вказаний об'єкт оформлено технічний паспорт, в якому зазначено, що загальна площа земельної ділянки об'єкту складає 1952 кв.м, у тому числі, під будинком, господарськими будівлями та спорудами 1019 кв.м, під дорожнім (твердим) покриттям - 933 кв.м.

Право власності на об'єкт - автостоянка по вул. Богомаза, 187-А у м. Дніпропетровську Таланової Л.Б. зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23.06.2016, про що до названого Реєстру внесено відповідний запис.

Листом департаменту по роботі з активами Головного архітектурно - планувального управління від 23.08.2007 №12/19-101 повідомлено, що за даними містобудівного кадастру та адресного плану міста розпорядженням міського голови від 23.11.2004 №1351-р спорудам автостоянки по вул. Богомаза присвоєно адресу - вул. Богомаза, 187-А.

Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 30.11.2016 №587 затверджено перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі.

Згідно з затвердженим переліком для паркування транспортних засобів у м. Дніпрі відведений, у тому числі, майданчик по вул. Богомаза в районі будинку №188 площею 690 кв.м з кількістю місць для паркування - 60.

Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 19.09.2017 до вказаного вище переліку внесені зміни, відповідно до яких для паркування відведено майданчик, розташований по вул. Богомаза, 187-А площею 690 кв.м з кількістю місць для паркування - 60.

19.12.2017 КП "Міськавтопарк" (балансоутримувачем) та фізичною особою - підприємцем Мірошниченком О.А. (оператором) укладено договір №406 ОП, згідно з п.1.1 якого балансоутримувач зобов'язався надати оператору у користування за плату майданчик для паркування транспортних засобів комунальної форми власності, що розташований по вул. Богомаза в районі будинку №187-А у м. Дніпрі площею 690 кв.м.

При зверненні 27.02.2018 з заявою до господарського суду про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради №587 від 30.11.2016 з подальшими змінами та доповненнями в частині затвердження Переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у м. Дніпрі майданчика для паркування, що розташований по вул. Богомаза в районі будинку 187-А та про визнання недійсним договору №406 ОП від 19.12.2017, укладеного між КП "Міськавтопарк" та фізичною особою - підприємцем Мірошниченком О.А. позивач послався на порушення його прав, оскільки вказане рішення прийнято всупереч нормам цивільного законодавства і призводить до фактичної передачі в оренду об'єкта, який вже перебуває у його правомірному користуванні (земельна ділянка) та об'єкта, який належить йому на праві приватної власності (автостоянка).

За положеннями ст.120 Земельного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Аналогічна норма міститься в ст. 377 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Щодо досліджуваної справи, то позивач є власником будівель та споруд за адресою: м.Дніпро, вул. Богомаза, 187-А, згідно з технічним паспортом загальна площа земельної ділянки під цими будівлями та спорудами, у тому числі, із урахуванням дорожнього покриття складає 1952 кв.м.

На вільній від будівель та споруд території, як складова річ об'єкта нерухомості, знаходиться допоміжна річ - покриття, яке хоча і не є нерухомим майном, однак має властивості допоміжної речі в розумінні ст.186 Цивільного кодексу України та входить в опис нерухомого майна, що належить позивачу та складає з ним єдине ціле, у зв'язку із чим на нього розповсюджується тотожній правовий режим.

З огляду на викладене визначення виконкомом міської ради земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно, належне позивачу, як майданчика для паркування є порушенням та невизнанням переважного права останнього на отримання цієї ділянки в користування.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів".

Ст. 20 Господарського кодексу України визначено, що кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч. 10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

З наведених норм вбачається, що підставою для визнання правового акту недійсним (незаконним, протиправним), тобто таким, що не відповідає закону може бути прийняття такого акту органом або посадовою особою з перевищенням наданих йому законом повноважень або в межах компетенції, але з порушенням чинного законодавства.

Оспорюване рішення суперечить положенням ст.760 Цивільного кодексу України, Закону України "Про благоустрій населених пунктів" та Правилам паркування транспортних засобів, оскільки передбачає передачу у платне користування майданчиків для паркування, які не існують в натурі, адже чинним законодавством України не передбачено їх самостійне створення користувачами, які не являються суб'єктами не муніципальної форми власності.

Відповідно до ч.1 ст.760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживча річ).

Відповідно до п.7 та п.8 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1342 майданчики для паркування є об'єктами благоустрою і повинні відповідати нормам, нормативам, стандартам у сфері благоустрою населених пунктів. Розміщення майданчиків для паркування за окремими адресами здійснюється у встановленому порядку органами місцевого самоврядування за погодженням з Державтоінспекцією МВС згідно з місцевими правилами забудови.

Вказані положення Правил паркування кореспондуються з приписами ст.35 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", відповідно до якої технічна документація з питань благоустрою територій населених пунктів (проекти, схеми, карти, атласи тощо) розробляється з метою здійснення комплексу заходів з благоустрою територій, окремих об'єктів благоустрою, їх частин і може бути включена до правил благоустрою території відповідного населеного пункту. Технічна документація з питань благоустрою населених пунктів погоджується в установленому порядку та затверджується її замовником.

Окрім цього, відповідно до абз.3, 6 п.4 Правил паркування транспортних засобів, відведені майданчики для паркування - це майданчики для паркування, розміщені в межах проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, місце для паркування - місце стоянки одного транспортного засобу на майданчику для паркування, позначене дорожньою розміткою відповідно до Правил дорожнього руху.

Наведені положення встановлюють вичерпний перелік вимог для ідентифікації майданчиків для паркування, яким передана за договором площадка не відповідає.

Оспорюваним рішенням передано в користування відповідача 3 майданчик для паркування, який фактично розташований за адресою нерухомого майна, належного позивачу, при цьому, на вказаній земельній ділянці відсутні жодні позначення або розмітка, які б дозволили ідентифікувати відповідну площадку як майданчик для паркування.

Отже, відсутність технічної документації щодо узгодження з Державтоінспекцією МВС, відсутність позначень та дорожньої розмітки, які б дозволили ідентифікувати відповідну площадку як майданчик для паркування та, відповідно, як предмет найму, відсутні.

Вказані обставини свідчать про відсутність індивідуальних ознак, властивих даному виду майна.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання незаконним з моменту прийняття та скасування рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 30.11.2016 року за №587, яким затверджено перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів у місті Дніпро в частині затвердження в переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів майданчика для паркування, який розташовано по вул. Богомаза в районі будинку №187-А.

Одночасно слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 203 названого Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Враховуючи, що договором №406 ОП від 19.12.2017 передбачена передача КП "Міськавтопарк" фізичній особі - підприємцю Мірошниченко О.А. у користування майданчика для паркування транспортних засобів на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 30.11.2016 №587, яке є незаконним, оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним як такий, що не відповідає положенням наведених вище законодавчих норм.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Тому рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Доводи скаржника про відсутність у позивача права користування спірною земельною ділянкою колегією суддів визнані необґрунтованими.

В усіх випадках переходу права власності на житловий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає в набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об'єкти; право власності на житловий будинок, будівлю, споруду є безумовною підставою для виникнення права користування земельною ділянкою під відповідним нерухомим майном.

Нерухоме майно нерозривно пов'язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а відтак використання споруд, належних позивачу, неможливе без відповідної земельної ділянки. Таким чином, хоча право користування земельною ділянкою, яка знаходиться під нерухомістю, що належить позивачу на праві власності, належним чином не оформлене, однак неоформлення права на вказану земельну ділянку не може бути підставою для обмеження права позивача, як власника нерухомого майна, на користування зазначеним майном та, відповідно, земельною ділянкою, на якій воно розташовано, оскільки, як зазначалося вище, користування нерухомістю неможливе без користування земельною ділянкою.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2018 у справі №904/9544/17 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення;

- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повної постанови;

- повна постанова складена 03.12.2018

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя І.М.Кощеєв

Суддя І.М.Подобєд