РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.11.2018Справа № 927/496/18

За позовомПриватного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство 17461»
до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Паритет»
провизнання недійсним іпотечного договору

Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Багнюк І.І.

Представники учасників процесу:

від позивачаНегода В.І.
від відповідачане з'явились
від третьої особине з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Автотранспортне підприємство 17461» звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та просить суд визнати недійсним іпотечний договір, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство 17461» та АКБ соцрозвитку «Укрсоцбанк» 14.08.2008 і посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Ігнатовою Л.Л. 14.08.2008 за реєстровим №9392.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що укладення оспорюваного договору стосовно передачі нерухомого майна в іпотеку відбулось без дотримання вимог, зокрема, передбачених ст. 6 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 92, 98, 159 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 03.07.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №927/496/18, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 19.07.2018, а також залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Паритет» третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 03.07.2018 з метою забезпечення позову, до вирішення спору по суті та набранням рішенням у даній справі законної сили, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 02.03.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрованим в реєстрі за №3396, який знаходиться на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича (АДРЕСА_1, 14013) в межах виконавчого провадження №56552288, про звернення стягнення на нежитлові будівлі, що знаходяться в м. Прилуки, Чернігівської області, вул. Пирятинська (вул. Дзержинського), буд. 127, розміщені на земельній ділянці, належній територіальній громаді м.Прилуки.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 19.07.2018 справу №927/496/18 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

За результатами автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Смирновій Ю.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2018 суддею Смирновою Ю.М. прийнято справу №927/496/18 до свого провадження; підготовче засідання у справі призначено на 19.09.2018.

У підготовчому засіданні 19.09.2018 оголошувалась перерва до 02.10.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.10.2018.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 07.11.2018.

Представник позивача у судове засідання з'явився, позов підтримав.

Відповідач представників в судове засідання не направив.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечує, вказуючи на те, що сам по собі факт визнання недійсним рішення загальних зборів, яким директору на надано повноваження на укладення іпотечного договору, не є підставою для визнання такого договору недійсним.

Також відповідачем було подано заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності щодо заявлених позивачем вимог.

Оскільки відповідача належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, враховуючи, що в матеріалах справи наявний відзив відповідача на позов, а нез'явлення представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору, у відповідності до ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається на підставі наявних у суду матеріалів.

Третя особа представників у судове засідання не направила, пояснень по справі не надала, своїм правом не скористалася.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.08.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Паритет» (як позичальником) було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №935/1-109, відповідно до умов якого кредитор зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в межах загального ліміту, що встановлюється в базовій валюті гривня в сумі 3000000,00 на умовах визначених цим договором та додатковими угодами до нього, а позичальник зобов'язався повернути кредит у строки та на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, сплачувати проценти у розмірі, що визначається у додаткових угодах до цього договору.

14.08.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», (іпотекодержатель) та Відкритим акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство» (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області та зареєстрований в реєстрі за №9392 (надалі - Договір).

За змістом п. 1.1 Договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Паритет» (позичальник) зобов'язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг №935/1-109 від 14.08.2008, укладеним між іпотекодержателем та позичальником (основне зобов'язання) та додатковими угодами до нього, що укладені та будуть укладені між іпотекодержателем та позичальником, які є невід'ємними частинами договору, яким обумовлене основне зобов'язання (додаткові угоди) наступне нерухоме майно: нежитлові будівлі, що знаходяться в місті Прилуки Чернігівської області, вулиця Пирятинська (вулиця Дзержинського), буд. 127, розміщені на земельній ділянці, належній територіальній громаді міста Прилуки, а саме: нежитлова будівля, насосна станція, збудована з цегли, зазначена за планом земельної ділянки №2, загальною площею 22,8 кв.м; нежитлова будівля, КТП, збудована з цегли, зазначена за планом земельної ділянки за №19, загальною площею 448,9 кв.м; нежитлова будівля, будівля гаражу, збудована з цегли, зазначена за планом земельної ділянки за №23, загальною площею 317,5 кв.м; нежитлова будівля, теплова стоянка автомашин «Модуль», збудована з цегли, зазначена за планом земельної ділянки за №26, загальною площею 880,4 кв.м; нежитлова будівля, будівля контори, збудована з цегли, зазначена за планом земельної ділянки за №27, загальною площею 163,4 кв.м; нежитлова будівля, будівля мойки, збудована з цегли, зазначена за планом земельної ділянки за №28, загальною площею 288,1 кв.м; нежитлова будівля, будівля майстерень, збудована з цегли, зазначена за планом земельної ділянки за №29, загальною площею 670,7 кв.м; нежитлова будівля, будівля котельні, збудована з цегли, зазначена за планом земельної ділянки за №30, загальною площею 171,6 кв.м; нежитлова будівля, будівля профілакторія, збудована з цегли, зазначена за планом земельної ділянки за №31, загальною площею 302,4 кв.м; нежитлова будівля, будівля центральної заправки, збудована з цегли, зазначена за планом земельної ділянки за №32, загальною площею 9,5 кв.м; нежитлова будівля, будівля шиноремонту, збудована з цегли, зазначена за планом земельної ділянки за №34, загальною площею 427,9 кв.м; нежитлова будівля, будівля їдальні, збудована з цегли, зазначена за планом земельної ділянки за №35, загальною площею 253,7 кв.м; нежитлова будівля, будівля диспетчерської, збудована з цегли, зазначена за планом земельної ділянки за №47, загальною площею 616,6 кв.м. Земельна ділянка площею 4,12 га, на якій знаходиться предмет іпотеки, використовується іпотекодавцем на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №373623, виданого Прилуцькою міською радою Чернігівської області 17.06.2008 на підставі постанови Прилуцького міськрайонного суду від 05.11.2007 по справі №2-а-114/2007, ухвали Прилуцького міськрайонного суду від 29.02.2008 про роз'яснення судового рішення від 05.11.2007, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право постійного користування землею за №03.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 4643600,00 грн.

У п. 1.3 Договору погоджено зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання, а саме: повернення кредиту в межах загального ліміту, що дорівнює 3000000,00 грн, з порядком погашення та в строки, що встановлені відповідними додатковими угодами, але в будь-якому випадку не пізніше ніж до дванадцятого серпня дві тисячі вісімнадцятого року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором, яким обумовлене основне зобов'язання та відповідними додатковими угодами; сплата процентів за користування кредитом у розмірі, що визначатиметься відповідними додатковими угодами, але в будь-якому випадку не більше: 20,5 % річних в гривні, 15,5 % річних в доларах США, та комісій у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором, яким обумовлене основне зобов'язання та відповідними додатковими угодами; сплата можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі, в строки та порядку, що визначені договором, яким обумовлене основне зобов'язання та відповідними додатковими угодами; відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимог за основним зобов'язанням, та збитків, завданих порушенням основного зобов'язання.

За правовою природою укладений між сторонами Договір є договором іпотеки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» у разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном згодою його власника або уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування така ж згода необхідна для передачі цього майна в іпотеку.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Від імені Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство 17461» (іпотекодавець) спірний Договір підписано директором - Мазило Володимиром Івановичем.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вартість майна, переданого в іпотеку на підставі спірного іпотечного договору, становить значно більше ніж 50 відсотків вартості майна всього товариства, а тому для вирішення питання про передачу такого майна в іпотеку необхідна згода власника у формі рішення загальних зборів акціонерів (учасників) товариства. Оскільки рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «АТП 17461» від 17.06.2008, яким вирішено виступити майновим поручителем ТОВ «Паритет» при одержанні кредиту в АКБ соцрозвитку «Укрсоцбанк» та надано директору позивача повноваження на підписання відповідного іпотечного договору, в судовому порядку визнано недійсним, позивач стверджує про наявність підстав для визнання Договору недійсним.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Частиною 3 ст. 92 Цивільного кодексу України визначено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Отже, юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю. При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст.237 Цивільного кодексу України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 159 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) вищим органом акціонерного товариства є загальні збори акціонерів. У загальних зборах мають право брати участь усі його акціонери незалежно від кількості і виду акцій, що їм належать. Акціонери (їхні представники), які беруть участь у загальних зборах, реєструються із зазначенням кількості голосів, що їх має кожний акціонер, який бере участь у зборах. До виключної компетенції загальних зборів акціонерів належить: 1) внесення змін до статуту товариства, у тому числі зміна розміру його статутного капіталу; 2) обрання членів наглядової ради, а також утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства; 3) затвердження річної фінансової звітності, розподіл прибутку і збитків товариства; 4) рішення про ліквідацію товариства. До виключної компетенції загальних зборів статутом товариства і законом може бути також віднесене вирішення інших питань. Питання, віднесені законом до виключної компетенції загальних зборів акціонерів, не можуть бути передані ними для вирішення іншим органам товариства.

Відповідно до п.п. 8.2.1 Статуту Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство 17461» (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору; надалі - Статут) вищим органом товариства є загальні збори акціонерів. Вони вирішують всі питання, які відносяться до діяльності товариства.

Згідно з п.п. 8.2.3 Статуту до компетенції вищого органу товариства належать, зокрема, погодження угод про заставу майна товариства.

З системного аналізу норм ст.ст. 99, 145, 147 Цивільного кодексу України, ст. 89 Господарського кодексу України, ст.ст. 58, 59, 62, 63 Закону України «Про господарські товариства» в редакціях, чинних на момент укладення Договору слідує, що виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов'язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

Враховуючи, правову природу спірного договору як договору іпотеки, що є різновидом застави, в силу положень п.п. 8.2.3 Статуту Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство 17461» в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору, для вчинення такого правочину директор Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство 17461» повинен був отримати згоду загальних зборів учасників товариства.

Як свідчить додана до позовної заяви виписка з протоколу №1 загальних зборів акціонерів ВАТ «АТП 17461» від 17.06.2008, загальними зборами акціонерів ВАТ «АТП 17461» по п'ятому питанню порядку денного прийнято рішення виступити майновим поручителем ТОВ «Паритет» при одержанні кредиту в АКТ соцрозвитку «Укрсоцбанк» в сумі три мільйони гривень, та передати в іпотеку банку нерухомість, яка належить ВАТ АТП 17461, та знаходиться за адресою Чернігівська обл. м. Прилуки, вул. Пирятинська, 127, а саме: насосну станцію, КТП, будівля гаражу, теплова стоянка автомашин «Модуль», будівля контори, будівля мийки, будівля майстерень, будівля котельні, будівля профілакторію, будівля центральної заправки, будівля шиноремонту, будівля їдальні, будівля диспетчерської. Директору Мазило В.І. підготувати необхідні документи, а також укласти та підписати іпотечний договір з АКБ соцрозвитку «Укрсоцбанк» самостійно визначаючи умови іпотечного договору.

В подальшому, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 07.07.2016 у справі №927/423/16 за позовом ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство 17461» про визнання недійсними рішень загальних зборів, рішення, прийняті 17.06.2008 на загальних зборах акціонерів Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство 17461», які викладені у виписці з протоколу №1 загальних зборів акціонерів ВАТ «АТП 17461» від 17.06.2008, визнано недійсними.

Зі змісту рішення Господарського суду Чернігівської області від 07.07.2016 у справі №927/423/16 вбачається, що задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсними рішень загальних зборів, суд виходив із того, що позивач у вказаній справі передбаченим статутом та законом способом не був повідомлений про час та місце проведення загальних зборів акціонерів, їх порядок денний, що позбавило його можливості взяти участь у цих зборів, належним чином підготуватися до порядку денного, внести свої пропозиції, зареєструватися для участі у загальних зборах акціонерів. Належна позивачу кількість голосів, а саме 32,3022%, могла бути впливовою або вирішальною у прийнятті загальними зборами акціонерів рішень.

Тобто, підставою для задоволення позову у справі №927/423/16 було порушення корпоративних прав ОСОБА_6 як акціонера Приватного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство 17461».

Суд відзначає, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об'єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися в межах корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним (пункт 3.2. рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України).

З огляду на вищезазначене, дефекти в компетенції, обсязі повноважень виконавчого органу товариства, коли цей орган вступає в правовідносини із третіми особами, можуть залежати від дефектів реалізації учасниками товариства корпоративних прав. У такому випадку дефекти волі товариства, обмеження повноважень його виконавчого органу можуть перебувати поза межами розумного контролю з боку третьої особи, не викликаючи в третьої особи обґрунтованих сумнівів у правомірності дій виконавчого органу товариства.

Отже, на захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою ст. 92 Цивільного кодексу України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

При цьому ч. 4 ст. 92 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов'язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Таким чином, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обов'язок відшкодувати завдані товариству збитки.

Однак закон ураховує, що питання щодо визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій відноситься до внутрішніх взаємовідносин юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Частина 3 ст. 92 Цивільного кодексу України містить виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 Цивільного кодексу України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом з тим обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 Цивільного кодексу України.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою недійсності відповідного правочину (ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, з урахуванням норм ст. 98 Цивільного кодексу України та приписів ст.ст. 92, 203, 215, 241 цього Кодексу, рішення загальних зборів учасників товариства є актами, що зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання відносин у різних питаннях діяльності товариства, вони мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Таким чином, якщо суд визнає недійсним рішення загальних зборів учасників товариства, воно є недійсним з моменту його прийняття.

Проте для визнання недійсним договору, укладеного виконавчим органом товариства (директором) з третьою особою, з огляду на порушення цим органом установленого обмеження повноважень щодо представництва, не має самостійного юридичного значення сам по собі той факт, що згодом визнане недійсним у судовому порядку рішення загальних зборів учасників товариства, згідно з яким виконавчий орган діяв на момент укладення договору.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 у справі №760/8121/16-ц, постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №910/15832/17.

Проте, позивачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено, що відповідач як контрагент позивача, укладаючи спірний договір, діяв недобросовісно або нерозумно.

Так, обмеження повноважень директора на передачу майна товариства в заставу (та віднесення вирішення даного питання до компетенції загальних зборів акціонерів) були визначені у Статуті Відкритого акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство 17461» в редакції, чинній на момент укладення Договору, а тому відповідач повинен був знати про такі обмеження. Проте, з огляду на існування на момент укладення Договору рішення Загальних зборів акціонерів ВАТ «АТП 17461» про передачу в іпотеку банку нерухомості, яка належить ВАТ АТП 17461, та знаходиться за адресою Чернігівська обл. м. Прилуки, вул. Пирятинська, 127, підстави стверджувати про нерозумність (необачність) дій відповідача в даному випадку відсутні.

Таким чином, оскільки сам по собі факт визнання судом недійсним рішення загальних зборів учасників товариства не є підставою для визнання договору, укладеного на його виконання, недійсним, враховуючи, що позивачем належними та допустимим доказами не доведено, що відповідач (як контрагент за спірним договором), укладаючи спірний правочин діяв недобросовісно або нерозумно, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та визнання недійсним укладеного між сторонам іпотечного договору від 14.08.2008.

Інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - відмови у задоволенні позову з наведених вище підстав, впливу не мають.

При цьому, оскільки у задоволенні позову судом відмовлено з підстав його необґрунтованості, підстави для застосування наслідків спливу строків позовної давності в даному випадку відсутні, а тому заява відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності залишається судом без задоволення.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору (за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову) покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено: 28.11.2018.

Суддя Ю.М. Смирнова