ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2018 року м.Дніпро Справа № 912/2080/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.,

представники сторін у судове засідання не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Механомонтаж-1" на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 04.10.2018 року (повний текст складено 05.10.2018 року, суддя Колодій С.Б.) у справі № 912/2080/18

за позовом ОСОБА_1, 25000, АДРЕСА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Механомонтаж-1", 25491, м. Кропивницький, с. Нове, вул. Ливарна, 14а

про стягнення 302 543 грн. частки в статутному фонді

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

8 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Кіровоградської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Механомонтаж» про стягнення 302 543 грн. вартості частки в статутному фонді відповідача.

27 вересня 2018 року позивач подав клопотання про зміну підстав свого раніше поданого позову (т.2 а.с.228), мотивуючи тим, що у відповідача є майно, яке у балансі відображено з заниженою вартістю, а тому просив при визначенні належних йому виплат при виході з засновників відповідача врахувати дійсну вартість всіх активів відповідача і визначити його частку пропорційно вартості всіх активів.

Цього ж дня позивач подав клопотання до суду про призначення судової експертизи, мотивуючи його тим, що для визначення вартості всього майна відповідача необхідні спеціальні знання і необхідно призначити експертизу.

Оскаржуваною ухвалою від 4 жовтня 2018 року вказане клопотання позивача було задоволено і суд призначив експертизу, мотивуючи своє рішення тим, що для визначення дійсної вартості активів відповідача, а також для визначення вартості частини майна, що підлягає виплаті позивачу при його виході з товариства зі складу учасників потрібні спеціальні знання.

2. Короткі вимоги та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Відповідач у апеляційній скарзі вважає безпідставним призначення судом експертизи і задоволення клопотання про зміну позовних вимог.

Зазначає, що :

В ухвалі відсутнє чітке перерахування переліку об'єктів, які направляються на експертне дослідження;

Призначення товарознавчої експертизи є неправильним, оскільки у справі відсутні докази наявності у відповідача товарів народного споживання, обладнання і сировини. Крім того, позивач не просив призначати таку експертизу.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач не скористався своїм правом надати відзив на апеляційну скаргу.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 ГПК України).

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.11.2018 року, у складі колегії суддів головуючого судді Білецької Л.М. (доповідач), суддів Коваль Л.А. Чередка А.Є. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Механомонтаж-1" на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 04.10.2018 року у справі № 912/2080/18 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 29.11.2018 року.

29.11.2018 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Представники сторін не скористалися своїм правом бути присутніми у судовому засіданні, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 04.10.2018 року у справі №912/2080/18 слід залишити без змін з наступних підстав.

5. Встановлені та неоспорені обставини та відповідні їм правовідносини.

Предметом судового розгляду у справі і предметом відповідно позовних вимог позивача є стягнення з відповідача вартості частини майна відповідача пропорційно його, позивача, частці у статутному фонді та частки прибутку відповідача у звітному періоді.

Частинами першою та другою ст. 148 ЦК України встановлено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю, має право вийти з товариства, повідомивши про це товариство не пізніше, ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлено статутом. Учасник, який виходить з товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасниками та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі . Якщо вклад до статутного капіталу був здійснений шляхом передання права користування майном, відповідне майно повертається учасникові без виплати винагороди. Порядок і спосіб визначення частини майна , що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

П.11.6 Статуту товариства при виході Засновника (учасника) товариства йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді. Виплата проводиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, в строк до 12 місяців з дня виходу. Засновнику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством даному році до моменту його виходу ( п. 11.7 Статуту (т.1 а.с.33).

Наразі способу і порядку визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника, який вибув з товариства, Статут відповідача не вміщує.

6. Доводи, за якими апеляційний суд погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції.

Частиною першою статті 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Статтями 116 ЦК України та 10 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що учасники товариства мають право, зокрема, вийти в установленому порядку з товариства.

Частинами першою та другою статті 148 ЦК України (в редакції чинній на дату виходу) встановлено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом. Учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі. Якщо вклад до статутного капіталу був здійснений шляхом передання права користування майном, відповідне майно повертається учасникові без виплати винагороди. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Відповідно до статті 54 Закону України "Про господарські товариства" при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Згідно з частиною третьою статті 148 ЦК України (в редакції чинній на дату виходу) спори, що виникають у зв'язку з виходом учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі спори щодо порядку визначення частки у статуту. Відповідно до частини першої статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

За змістом частини першої статті 66 та статті 139 ГК України майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна підприємства.

Отже, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов'язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній до частки учасника в статутному капіталі товариства.

За наявності спору між учасником товариства та самою юридичною особою щодо визначення вартості майна останньої, учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві. Взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. Сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами (стаття 76 ГПК України). До таких доказів належать, у тому числі, висновки експертів.

У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року в справі за позовом товариства про стягнення вартості частки, що підлягає виплаті, суд зробив висновок про те, що така вартість повинна відповідати вартості чистих активів товариства, яка визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення) і що висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з якими погодився і Вищий господарський суд України, про те, що вартість частини майна товариства, належна до сплати учаснику, який виходить із цього товариства, визначається виключно із дійсної (ринкової вартості) об'єкта оцінки, з урахуванням загальної концепції визначення ринкової вартості об'єктів нерухомого майна, без урахування іншого майна товариства, є необґрунтованими.

24.04.2018 р Велика Палата Верховного Суду відійшла від цієї правової позиції.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Законом «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено правові, організаційні засади здійснення оцінки з метою захисту інтересів суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна та використання її результатів. За змістом ст. 7 Закону проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення розміру відшкодування під час вирішення спорів. За змістом ст. 9 Закону, якщо законами або нормативно-правовими актами КМУ або судом не визначено вид вартості , який повинен бути визначений в результаті оцінки, визначається ринкова вартість. Звіт про оцінку є документом, що містить висновки про вартість майна.

Законом України »Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» фінансова звітність і баланс підприємства не є документами, що містять висновки про вартість майна.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У п. 64 Рішення Європейського суду з прав людини (Справедлива сатисфакція) у справі «Совтрансавто -Холдинг» проти України (заява №48553/99 від 2.10.2003) зазначено, що Суд враховує аргумент заявника, за яким балансова вартість активів є далекою від того, щоб відповідати реальній вартості активів або, інакше кажучи, ринковій вартості.

Суд не погоджується з аргументом апеляційної скарги щодо необґрунтованого прийняття зміни предмета позову, оскільки ця процесуальна дія не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Довід стосовно невизначеності майна спростовується змістом ухвали, в якій зазначене майно відповідача, що підлягає оцінці. Вартість цього майна є спірною і відповідачем оспорюється дійсна ринкова вартість частки майна відповідача ( т. 1 а.с.193). Між тим, баланс відповідача містить і інші оборотні і необоротні активи ( т.2 а.с.206), оцінка яких потребує спеціальних знань, що додатково свідчить про обґрунтованість призначення комплексної судово-економічної, оціночно-будівельної, товарознавчої експертизи, оскільки Звіт про оцінку майна, наявний в матеріалах справи, крім того, що оспорюється відповідачем щодо його правильності, ще і стосується виключно об'єкта нерухомості і не охоплює інші активи, для оцінки яких потрібні знання з різних галузей. Отже, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про наявність сукупності умов для призначення експертизи, які зазначені у ст. 99 ГПК України.

Стосовно непогодження зі змістом ухвали в частині призначення товарознавчої експертизи, колегія суддів знаходить вірним вказання в ухвалі про наявність ще і іншого, окрім нерухомості, майна відповідача, яке може бути оцінено шляхом проведення товарознавчої експертизи.

Інших підстав для скасування ухвали не наведено.

8. Чи були порушені, оспорені або невизнані права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду.

Оскільки оскаржувана ухвала носить проміжний характер, а не остаточний, то питання порушення прав, а відтак їх захисту може бути вирішено тільки при постановленні остаточного рішення. Наразі ж позивач домагається ефективного способу захисту своїх прав шляхом формування належної доказової бази у справі.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги і законність і обґрунтованість ухвали, що оскаржується.

Колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду Кіровоградської області від 04.10.2018 року по справі 912/2080/18 ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що згідно зі ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали без змін.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Механомонтаж-1" на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 04.10.2018 року у справі № 912/2080/18 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 04.10.2018 року у справі № 912/2080/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови виготовлено 03.12.2018

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко