РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2018 року м. Чернігівсправа № 927/698/18

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Книш Н.Ю.

за участю секретаря судового засідання Солончева О.П.

розглянуто у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу №927/698/18

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго»

вул. Комсомольська, 55б, м. Чернігів, 14000

про стягнення 49487 грн 49 коп.

За участю представників учасників справи:

від позивача: 14.11.2018 - ОСОБА_1, довіреність № 14-167 від 12.09.2018 головний юрисконсульт, 19.11.2018 ОСОБА_2 адвокат, довіреність №14-164 від 30.08.2018

від відповідача: 14.11.2018 та 19.11.2018 - ОСОБА_3 довіреність №66 від 03.09.2018, провідний юрисконсульт

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подано позов до Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про стягнення 22677,55 грн основного боргу за договором №2812/14-РО-39 купівлі-продажу природного газу від 25.07.2014, 6077,76 грн пені, 2177,33 грн три проценти річних, 18554,85 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань, щодо оплати вартості переданого у 2014 році природного газу за договором №2812/14-РО-39 купівлі-продажу природного газу від 25.07.2014.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 19.09.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №927/698/18 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 18 жовтня 2018 року.

Позивач та відповідач належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання 18.10.2018, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №799 та №810, відповідно.

09.10.2018 відповідачем через відділ документального забезпечення суду (канцелярія) подано відзив №1911 від 08.10.2018, в якому він проти позову заперечує та зазначає, що на виконання вимог Закону України «Про теплопостачання» відповідачем були відкриті рахунки зі спеціальним режимом використання, про що належним чином було відомо позивачу. Всі грошові кошти сплачені споживачами ПАТ «Облтеплокомуненерго» на спеціальні рахунки у листопаді, грудні 2014 року, згідно Порядком затвердженим постановою КМУ №217 були зараховані в рахунок погашення саме поточної заборгованості за поставлений газ ПАТ «НАК «Нафтогаз України» листопада, грудня 2014 року, а не попередніх місяців 2014 року. Відповідач звертає увагу на те, що позивач у позовній заяві та розрахунку заборгованості, неустойки, трьох відсотків річних та інфляційних втрат зазначає остаточну суму заборгованості у розмірі 22677,55грн, проте як наголошує відповідач, згідно того ж оригіналу розрахунку заборгованості, оригіналу довідки по операціях за договором №2812/14-РО-39, акта звіряння розрахунків від 31.08.2018 сума боргу без інфляції становить 18122,32грн. Відповідач вважає, щодо позовні вимоги заявлені позивачем про стягнення з відповідача заборгованості за договором у загальному розмірі 49487,49грн, що складається з основного боргу у сумі 22677,55 грн, пені у розмірі 6077,76 грн, трьох відсотків річних у сумі 2177,33 грн та інфляційних втрат у сумі 18554,85 грн, - не підтверджена належними та допустимими доказами наданими до матеріалів справи. На думку відповідача проведені позивачем обрахунки сум заявлених до стягнення проведені без урахування положень постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217. Крім того, відповідач зазначає, що ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 порушено провадження у справі №927/16/6б/13 про банкрутство ПАТ «Облтеплокомуненерго», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника відповідно до ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Виходячи із змісту Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», боржник повинен виконувати зобовязання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства. Відповідач стверджує, що вимоги про стягнення пені, нарахування якої здійснено протягом провадження у справі №927/16/6б/813 про банкрутство ПАТ «Облтеплокомуненерго», є таким, що суперечить законодавству та порушує встановлену заборону щодо її нарахування боржнику.

Окрім того, відповідачем до відзиву додано заяву №1912 від 08.10.2018 про зменшення розміру пені на 99%. В обґрунтування поданої заяви відповідач стверджує, що поряд з задоволенням стягнення неустойки у заявленому позивачем розмірі, зумовлює реальну загрозу цивільним правам та інтересам держави, споживачам з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності Чернігівської області і може призвести до повного зупинення виробничої діяльності підприємства, загрози безперебійного та безаварійного постачання та транспортування теплової енергії, та гарячої води для потреб населення м. Чернігова та Чернігівської області, що не лише очевидно суперечить державній політиці в даній сфері, але і спричинить негативні соціальні наслідки для населення, що з великою вірогідністю спричинить соціальні протести. Копія відзиву від 08.10.2018 за №1911 з додатками та заява від 08.10.2018 за №1912 про зменшення розміру пені направлені відповідачем на адресу позивача 08.10.2018, що підтверджується доказами доданими до матеріалів справи.

17.10.2018 від відповідача на адресу суду надійшло клопотання №1961 від 16.10.2018, в якому відповідач просить витребувати у позивача: - виписки обслуговуючого банку в частині проведення розрахунків між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та ПАТ «Облтеплокомуненерго» по договору №2812/14-РО-39 від 25.07.2014, на підтвердження факту зарахування та дату надходження грошових коштів на поточний рахунок позивача, їх розміру, визначення суми основного боргу на момент подання позову, так і у відповідні розрахункові періоди, та обґрунтованості заявлених позовних вимог; - мотивований розрахунок по договору №2812/14-РО-39 від 25.07.2014 року з розбивкою по місяцям і відображенням: вартості спожитого газу, дати виникнення боргу та дати і номеру платіжних доручень, та суми зарахування сплачених ПАТ «Облтеплокомуненерго» грошових коштів в рахунок оплати вартості спожитих послуг по договору №2812/14-РО-39 від 25.07.2014 року суми заборгованості; - мотивований розрахунок по договору №2812/14-РО-39 від 25.07.2014 року з врахуванням дати фактичних періодів заборгованості з вимогами положень порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.10.2018 відкладено судове засідання на 07.11.2018, викликано повноважних представників позивача та відповідача і продовжено позивачу за ініціативою суду, з огляду на обставини справи, з метою надання учасникам судового процесу можливості для реалізації їх процесуальних прав, керуючись завданням господарського судочинства, строк на подання відповіді на відзив до 26.10.2018.

Ухвала суду від 18.10.2018 направлена сторонам рекомендованою кореспонденцією.

05.11.2018 на адресу суду від позивача надійшла відповідь №14/4-2882 від 02.11.2018 на відзив. Як вбачається відбитку поштового штемпеля на конверті та накладної Укрпошти експрес, поштове відправлення було оформлено 02.11.2018. В поданій відповіді на відзив позивач не погоджується із доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач стверджує, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобовязанням за договором. Крім того, позивач у відповіді на відзив просить суд визнати причини пропуску строку подання відповіді на відзив поважними та поновити строк на подання відповіді на відзив, а також врахувати відповідь на відзив при ухваленні рішення. В обґрунтування поданого клопотання про поновлення строку на подання відповіді на відзив позивач просить врахувати складний документообіг у ПАТ НАК «Нафтогаз України», у звязку з великою кількістю справ, що розглядаються у судах України, перебуванням у відрядженні відповідального у справі працівника.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 06.11.2018 відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання відповіді на відзив та продовжено позивачу за ініціативою суду строк для подання відповіді на відзив у справі №927/698/18 до 06.11.2018. Копія ухвали направлена сторонам рекомендованою кореспонденцією.

05.11.2018 від позивача на адресу суду надійшли заперечення №14/4-2884 від 02.11.2018 на заяву про зменшення розміру пені. В поданих запереченнях позивач зазначає, що укладаючи договір відповідач взяв на себе зобовязання щодо сплати неустойки у разі порушення умов даного договору. Нарахування пені носить компенсаційний характер, на який позивач розраховував укладаючи договір із відповідачем. Суд долучив подані заперечення до матеріалів справи.

07.11.2018 до початку судового засідання позивачем через відділ документального забезпечення суду (канцелярія) подано заперечення №14/4-2908 від 06.11.2018 проти клопотання відповідача №1961 від 16.10.2018. В поданих запереченнях позивач стверджує, що ним належним чином викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та зазначено докази, що підтверджують викладені у позовній заяві обставини. Разом з цим позивач зазначає, що відповідач, з метою всебічного, повного і обєктивного розгляду справи, необмежений у праві здійснювати «контррозрахунок» / «перерахунок» штрафних санкцій, 3%річних та інфляційних втрат. Крім того, позивач вважає, що відповідач в поданому клопотанні про витребування доказів не навів обґрунтованих підстав щодо неможливості самостійно подати докази щодо оплати вартості спожитого природного газу.

В судове засідання з розгляду спору по суті 07.11.2018 уповноважені представники позивача та відповідача не прибули.

Ухвала суду про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті від 07.11.2018 направлена сторонам рекомендованою кореспонденцією.

Позивач та відповідач належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №766, №758, відповідно.

14.11.2018 позивачем через відділ документального забезпечення суду (канцелярія) подано клопотання №14/4-2970 від 13.11.2018 про поновлення ПАТ НАК «Нафтогаз України» строк на подання відповіді на відзив у справі №927/698/18. В обґрунтування поданого клопотання позивач зазначає, що позивачем отримано ухвалу Господарського суду Чернігівської області у справі №927/698/18 від 07.11.2018, якою продовжено позивачу за ініціативою суду строк для подання відповіді на відзив до 06.11.2018. У звязку з тим, що позивачем лише 12.11.2018 отримано ухвалу, якою продовжено строк для подання відповіді на відзив, позивач просить суду надати можливість використати надане процесуальне право на подачу відповіді на відзив. Одночасно позивачем подано відповідь №14/4-2971 від 13.11.2018 на відзив.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 14.11.2018 відмовлено позивачу в задоволенні клопотання від 13.11.2018 за №14/4-2970 про поновлення строку на подання відповіді на відзив з огляду на те, що поновлено може бути лише строк встановлений законом, а строк на подання відповіді на відзив встановлено судом. Крім того, як вбачається зі змісту відповіді позивача на відзив за №14/4-2971 від 13.11.2018, вона є повним відтворенням тексту відповіді на відзив №14/4-2882 від 02.11.2018, яка була долучена до матеріалів справи №927/698/18 та прийнята до розгляду з огляду на продовження строку ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 06.11.2018.

14.11.2018 відповідачем подано клопотання №4217 від 13.11.2018 про долучення до матеріалів справи документів, зокрема контррозрахунок суми основної заборгованості згідно договору №2812/14-РО-39 від 27.11.2014. В поданому клопотанні відповідач просить суд поновити строк на подання доказів у даній справі.

В судовому засіданні 14.11.2018 представник позивача не заперечив проти залучення до матеріалів справи документів, наданих відповідачем.

З огляду на позицію уповноважених представників сторін та обставини справи, суд задовольнив клопотання відповідача №4217 від 13.11.2018.

Судом без виходу до нарадчої кімнати 14.11.2018 постановлено ухвалу про відхилення клопотання відповідача про витребування документів у позивача від 16.10.2018 №1961, оскільки відповідачем у клопотанні не зазначено причин неможливості отримання ним доказів щодо оплати вартості спожитого газу самостійно, позивачем доданий до позовної заяви розрахунок заявлених до стягнення сум, окрім того, відповідач не позбавлений права, у разі не згоди з розрахунком заборгованості наданим позивачем, подати всій обґрунтований конттрозрахунок.

В судовому засіданні 14.11.2018 оголошено перерву до 19.11.2018 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

В судове засідання з розгляду справи по суті 19.11.2018 прибули уповноважені представники сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, відповідача, господарський суд встановив:

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

25.07.2014 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія» «Нафтогаз України» (продавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго» (покупець, відповідач) укладено договір № 2812/14-РО-39 купівлі-продажу природного газу (далі - договір), відповідно до умов якого продавець зобовязувався передати у власність покупця у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязувався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

У п.1.2 договору сторони встановили: газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається релігійними організаціями.

Умовами п.2.1. договору сторони передбачили, що продавець передає покупцю у період з 01.07.2014 по 31.12.2014 газ обсягом 10,950 тис.куб.м., у тому числі по місяцях: жовтень 1,550 тис.куб.м., листопад 3,700 тис.куб.м., грудень 5,700 тис.куб.м.

Обсяги газу, що планується передати за договором можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (п. 2.1.1. договору).

Відповідно до п. 3.3., 3.4. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Ціна газу обумовлена сторонами у договорі, зокрема у Розділі V «Ціна газу».

Згідно з п. 5.1 ціна на газ і тарифи на його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України.

Ціна за 1000 куб. м природного газу становить 2362,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на ттранспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; - податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366,70 грн, крім того ПДВ 20% - 73,34 грн, всього з ПДВ 440,04 грн. До сплати за 1000 куб.м природного газу 2775,94 грн, крім того ПДВ 20% - 555,19 грн, всього з ПДВ 3331,13 грн (п. 5.2 договору).

В подальшому до договору купівлі-продажу природного газу від 25.07.2014 №2812/14-РО-39 між сторонами укладались додаткові угоди № 1 від 30.09.2014, № 2 від 18.11.2014 та № 3 від 22.12.2014 щодо внесення змін в розділ про ціну газу.

Відповідно до п. 5.2 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 30.09.2014 ціна за 1000 куб. м природного газу становить 2437,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на ттранспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; - податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366,70 грн, крім того ПДВ 20% - 73,34 грн, всього з ПДВ 440,04 грн. До сплати за 1000 куб.м природного газу 2852,44 грн, крім того ПДВ 20% - 570,49 грн, всього з ПДВ 3422,93 грн.

Відповідно до п. 5.2 договору в редакції додаткової угоди № 2 від 18.11.2014 ціна за 1000 куб. м природного газу становить 2550,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на ттранспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; - податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366,70 грн, крім того ПДВ 20% - 73,34 грн, всього з ПДВ 440,04 грн. До сплати за 1000 куб.м природного газу 2967,70 грн, крім того ПДВ 20% - 593,54 грн, всього з ПДВ 3561,24 грн.

Відповідно до п. 5.2 договору в редакції додаткової угоди № 3 від 22.12.2014 ціна за 1000 куб. м природного газу становить 2950,00 грн без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%; - податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366,70 грн, крім того ПДВ 20% - 73,34 грн, всього з ПДВ 440,04 грн. До сплати за 1000 куб.м природного газу 3375,70 грн, крім того ПДВ 20% - 675,14 грн, всього з ПДВ 4050,84 грн.

Як свідчать матеріали справи та не заперечує відповідач, згідно актів приймання передачі природного газу від 30.11.2014 на суму 10644,55 грн, від 31.12.2014 на суму 24908,62 грн продавцем передано, а покупцем прийнято природній газ на загальну суму 35553,17 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з пунктом 6.3 договору в платіжних дорученнях покупець повинен обовязково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.07.2014 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У відповідності зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, по акту приймання-передачі природного газу від 30.11.2018 на суму 10644,55 грн відповідач зобовязаний був розрахуватись в строк до 15.12.2014 (оскільки 14.12.2014 вихідний день); по акту приймання-передачі природного газу від 31.12.2015 на суму 24908,62 грн до 14.01.2015.

Відповідач частково розрахувався з позивачем за поставлений природний газ. Як вбачається із наданої позивачем інформації щодо розрахунків по договору №2812/14-РО-39 (Т.1, а.с. 28) та поданих відповідачем копій виписок банку ( Т.1, а.с 152, 153), відповідачем 26.12.2014 сплачено 2373,74 грн з призначенням платежу: «Розподіл коштів за теплову енергію на вик. ПКМУ №217 від 18.06.14, Реєстру від 30.10.14№211, дог.№2812/14-РО-39 від 25.07.14, дог.банк.рах.№3/264.3 від30.07.14» та 30.12.2014 відповідачем сплачено 10501,88 грн з призначенням платежу: «Розподіл коштів за теплову енергію на вик. ПКМУ №217 від 18.06.14, Реєстру від 27.11.14№409, дог.№2812/14-РО-39 від 25.07.14, дог.банк.рах.№3/264.3від 30.07.14». Крім того, відповідно до листа №1083 від 11.06.2018 адресованого позивачу, відповідач просить переплату в сумі 4555,23 грн по договору №5046/1718-РО-39 від 07.09.2017 зарахувати в оплату по договору №2812/14-РО-39 від 25.07.2014. Відповідно до банківських виписок за 12.04.2018, 16.05.2018, 21.05.2018, 23.05.2018 відповідачем сплачено 10905,17 грн, з яких 4555,23 грн відповідач просить зарахувати в оплату за договором №2812/14-РО-39 від 25.07.2014. У звязку з викладеним на момент звернення позивача з позовом до Господарського суду Чернігівської області сума заборгованості по оплаті поставленого природного газу становила 18122,32 грн, а не 22677,55 грн, як заявлено до стягнення.

Суд зазначає, що позивач не заперечив проти визначеної відповідачем суми боргу по договору №2812/14-РО-39 від 25.07.2014 за спожитий у листопаді-грудні 2014 року природний газ, а наявна сума боргу 18122,32 грн підтверджується також двостороннім актом звіряння розрахунків від 31.08.2018 (Т.1 а.с.51), підписаного та скріпленого печатками позивача та відповідача.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу у сумі 18122 грн 32 коп. за поставлений природний газ є обґрунтованими та підлягають задоволенню, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 4555 грн 23коп. боргу за поставлений природній газ задоволенню не підлягають за безпідставністю позовних вимог.

Стосовно посилання відповідача, як підстави для відмови у позові, на порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків із постачальником природного газу, на якого покладено обов'язок, затвердженого постаново КМУ від 18.06.2014 № 217, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.1. договору 2812/14-РО-39 від 25.07.2014 сторони погодили, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, відповідач зобов'язаний остаточно розрахуватись за отриманий природний газ до 14 числа місяця, наступного за звітним. А порядок розподілу коштів не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків остаточного розрахунку за отриманий природний газ, оскільки вказаний порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальниками природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки, але не замінує домовленість сторін договору щодо строків та обов'язку оплатити вартість вже отриманого природного газу, а також не припиняє зобов'язання боржника щодо сплати боргу.

Позивачем нараховано та предявлено до стягнення 6077,76 грн пені, в тому числі 107,04 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в листопаді 2014 за період з 16.12.2014 по 29.12.2014 та 5970,72 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в грудні 2014 за період з 15.01.2015 по 14.07.2015.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та предявлено до стягнення 2177,33 грн річних, в тому числі 11,47 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в листопаді 2014 за період з 16.12.2014 по 29.12.2014 та 2165,86 грн за прострочення оплати за поставлений природний газ в грудні 2014 за період з 15.01.2015 по 23.03.2018, а також 18554,85 грн інфляційних нарахувань за період з 01.02.2015 по 28.02.2018 за прострочення оплати за поставлений природний газ в грудні 2014.

Відповідно до ст. ст.546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобовязання.

У відповідності до ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. 258 Цивільного кодексу України). Статтею 259 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 9.3. договору сторони визначили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2013 за заявою ТОВ «Компанія з управлінням активами та адміністрування пенсійних фондів «Актив Плюс» (справа №927/16/6б/13) було порушено провадження про банкрутство ПАТ «Облтеплокомуненерго». Одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство був введений мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Провадження у справі про банкрутство здійснювалося відповідно до положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону від 30.06.1999р., оскільки справа була порушена до набрання чинності Законом України від 22.12.2012р. № 4212-VІ (нової редакції Закону).

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.01.2018 заяву ТОВ «Компанія з управлінням активами та адміністрування пенсійних фондів «Актив Плюс» про порушення справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» залишено без розгляду.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, чинній на момент порушення справи про банкрутство) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Разом із тим, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначає, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 4 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов'язання та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, наведена норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені упродовж часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію, тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржникові, стосовно якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 28/5005/3240/2012.

За таких обставин, твердження позивача про правомірне нарахування пені за прострочку оплати відповідачем за спожитий природний газ (у листопаді-грудні 2014 року) після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів згідно з ухвалою від 18.01.2013 судом не приймаються. Боржник повинен виконувати зобовязання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховується, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Таким чином, враховуючи наведені вище положення законодавства та фактично встановлені обставини справи, суд доходить висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення пені у сумі 6077 грн 76 коп. за неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів за актом від 30.11.2014 в період з 16.12.2014 по 29.12.2014, та за актом від 31.12.2014 в період з 15.01.2015 по 14.07.2015 та про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з ПАТ «Облтеплокомуненерго» пені в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, заперечення позивача щодо нарахування пені в період дії мораторію з посиланням на Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не приймаються судом до уваги.

Окрім того, суд зазначає, що 30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VIII (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Частиною першою статті 3 Закону визначено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Сторонами не надано доказів вирішення питання щодо реструктуризації заборгованості станом на час розгляду справи в суді, докази укладення договору про реструктуризацію заборгованості на суму 18122,32грн відсутні.

Частиною третьою статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 № 1730-VIII, якою окремо врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Слід зауважити, що частина 3 статті 7 вказаного вище Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд (постанова від 06.06.2018 у справі №925/770/17, постанова від 12.09.2018 у справі № 910/22923/17).

ПАТ «Облтеплокомуненерго» є теплопостачальною організацією і на нього поширюється дія Закону від 03.11.2016 № 1730-VIII, оскільки відповідача було включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, що підтверджується Переліком субєктів господарювання які включаються до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (Т.1 а.с.117-121).

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, враховуючи, що станом на день набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (30.11.2016) відповідач не має перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за Договором № 2812/14-РО-39 за листопад 2014 року, суд доходить висновку про безпідставність нарахування позивачем пені 107,04 грн (крім вже зазначених підстав) та 11,47 грн 3% річних за прострочення оплати за поставлений природний газ в листопаді 2014 за період з 16.12.2014 по 29.12.2014, а тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

В той же час заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 2165,86грн за період з 15.01.2015 по 22.03.2018, нараховані за прострочку виконання відповідачем зобовязання по оплаті за спожитий природний газ у грудні 2014 року, підлягають задоволенню.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені у сумі 6077,76грн, заява відповідача про зменшення пені на 99% задоволенню не підлягає.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат в сумі 18554,85 грн за період з 01.02.2015 по 28.02.2018, суд встановив, що нарахування інфляційних проведено позивачем за зобовязаннями грудня 2014 року на суму 24908,62 грн, що розрахунки є обґрунтованим, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписам ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Отже, за результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, з огляду на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи, що відповідач в порушення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобовязання не виконав суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 18122 грн 32коп. боргу, 2165 грн 86 коп. 3% річних, 18554 грн 85 коп. інфляційних, підлягають задоволенню.

В стягненні з відповідача 4555 грн 23 коп. боргу, 11 грн 47 коп. 3% річних, 6077 грн 76 коп. пені має бути відмовлено з підстав наведених у рішенні суду вище.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог в сумі 38843,03 грн, суд доходить висновку, що судовий збір в сумі 1383грн 00 коп. покладається на відповідача, а судовий збір в сумі 379 грн 00 коп. на позивача в звязку з частковою відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 42, 73-80, 86, 123, 129, 165-167, ст. 232, 233, 236-241, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити Публічному акціонерному товариству «Облтеплокомуненерго» у задоволенні заяви про зменшення розміру пені за №1912 від 08.10.2018.

2. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про стягнення 49487 грн 49 коп. задовольнити частково.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (вул. Комсомольська, 55б, м. Чернігів, ідентифікаційний код 03357671) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, ідентифікаційний код 20077720) 18122 грн 32коп. боргу, 2165 грн 86 коп. 3% річних, 18554 грн 85 коп. інфляційних, 1383 грн 00 коп. судового збору.

4. Відмовити Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в стягненні 4555 грн 23 коп. боргу, 11 грн 47 коп. 3% річних, 6077 грн 76 коп. пені.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду у порядку визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 23.11.2018.

Суддя Н.Ю.Книш