ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 рокуСправа № 912/2191/18
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г., за участю секретаря судового засідання Лупенко А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 912/2191/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6

до відповідача: Комунального підприємства "Власівські мережі" Власівської селищної ради, 27552, Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Лівобережна

про стягнення 1 876,78 грн

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 14-66 від 14.04.17;

від відповідача - участі не брали;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ НАК "Нафтогаз України", позивач) до Комунального підприємства "Власівські мережі" Власівської селищної ради (далі - КП "Власівські мережі" Власівської селищної ради, відповідач) про стягнення боргу у загальній сумі 1 876,78 грн, у тому числі пеня у сумі 1 785,84 грн, 3% річних у сумі 90,86 грн, інфляційні втрати у сумі 0,08 грн, з покладанням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на невиконання відповідачем договірних зобов'язань в частині своєчасного проведення розрахунків за природний газ, поставленого за договором купівлі-продажу природного газу № 2233/15-ТЕ-18 від 17.12.2014.

Ухвалою від 27.08.2018 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 912/2191/18. Ухвалив справу № 912/2191/18 розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 25.09.2018. Встановив сторонам строк для подання документів (доказів), необхідних для розгляду справи по суті.

14.09.2018 відповідачем подано до господарського суду відзив на позов з доказами його направлення позивачу, відповідно до якого останній просить відмовити ПАТ НАК "Нафтогаз України" у задоволенні позовної заяви, оскільки станом на дату набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (30.11.2016) заборгованість КП "Власівські мережі" Власівської селищної ради була погашена.

Посилаючись на п. 6.4. договору № 2233/15-ТЕ-18 від 17.12.2014 та договору №1175/16-ТЕ-18 від 21.12.2015, відповідач зазначає, що борг в сумі 0,30 грн останнім погашено згідно платіжного доручення № 105 від 18.03.2016.

24.09.2018 до суду надійшла відповідь на відзив позивача з доказами її направлення відповідачу, у якій позивач зазначає про наявність заборгованості в сумі 0,30 грн, що погашена відповідачем лише 22.01.2018. Тому, позивач зазначає про відсутність підстав для застосування ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Ухвалою від 25.09.2018 господарський суд продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 08.11.2018. Постановив позивачу надати відповідні пояснення.

22.10.2018 позивач подав суду пояснення, у яких зазначив, що у нього не було підстав для зміни призначення платежу та зарахування заборгованості сплаченої за платіжним дорученням № 105 від 18.03.2016 у погашення заборгованості за договором № 2233/15-ТЕ-18 від 17.12.2014.

Умовами п. 6.4. договорів № 1175/16-ТЕ-18 та № 2233/15-ТЕ-18 не передбачено право на зарахування платежу, здійсненого за одним договором, в рахунок погашення заборгованості за іншим договором.

В судовому засіданні 08.11.2018, на підставі ст. 216 ГПК України, судом оголошено перерву до 10:30 год. 20.11.2018, про що постановлено протокольну ухвалу.

16.11.2018 позивач додатково подав суду клопотання про долучення доказів, зокрема щодо списання 22.01.2018 боргу в сумі 0,30 грн.

В судовому засіданні 20.11.2018 представник позивача позов підтримав.

Представник відповідача участі не брав, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

17.12.2014 між ПАТ НАК "Нафтогаз України" (продавець) та КП "Власівські мережі" Власівської селищної ради (покупець) укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 2233/15-ТЕ-18 (далі - договір, а.с. 11-16), відповідно до пункту 1.1. - 1.2. якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

В подальшому сторонами внесено зміни до Договору шляхом укладення додаткових угод № 1 від 20.03.2015, № 2 від 20.07.2015, № 3 від 30.07.2015, № 4 від 15.10.2015, № 5 від 19.11.2015 (а.с. 17-21).

Згідно п. 2.1. договору продавець передає покупцеві в період з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 4 000 тисяч куб.м. в тому числі по місяцях кварталів, згідно графіку передбаченого договором.

Відповідно до п. 3.1. договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця.

Пунктом 3.1.2. договору встановлено, що покупець до 15 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає продавцю належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Плановий обсяг поставки підтверджується продавцем та доводиться до відома газотранспортних підприємств в електронному вигляді оператором ЄГТСУ на відповідний місяць поставки.

Кількість газу, яка подається Покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця (п. 4.1. договору).

В розділі 5 Договору узгоджено ціну природного газу. Так, згідно пункту 5.2. договору ціна за 1000 куб. м газу становить 1 091,00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість.

До сплати за 1000 куб м. природного газу - 1 091,00 грн, крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн, всього з ПДВ - 1 309,20 грн.

Відповідно до умов додаткових угод до договору: з 01.04.2015 за 1000 куб.м природного газу встановлено до сплати 2 994,30 грн з ПДВ; з 01.07.2015 - 2 994,30 грн з ПДВ та з 01.10.2015 - 2 994,30 грн з ПДВ.

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно з п. 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором або якщо погашення такої заборгованості передбачено спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписаними сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (п. 6.3 Договору, доповнений абзацом згідно додаткової угоди № 5 від 19.11.2015).

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписано сторонами та скріплено печатками.

На виконання умов Договору позивач у період з січня 2015 року по грудень 2015 року передав відповідачу природний газ на загальну суму 3 868 058,74 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015, від 28.02.2015, від 31.03.2015, від 31.10.2015, від 30.11.2015 та від 31.12.2015 (а.с. 25-30).

Однак, оплату в спірному періоді відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов'язання у строк, визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов'язання, зокрема вимоги п. 6.1 Договору, що підтверджується випискою по банківським операціям відповідача (а.с. 32-33) та розрахунком заявленої заборгованості (а.с. 22-23) у зв'язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення:

- пені в сумі 1 785,84 грн, нарахованої: за зобов'язаннями лютого 2015 року за період з 17.03.2015 по 18.03.2015 в сумі 1 356,31 грн; за зобов'язаннями березня 2015 року за період з 15.04.2015 по 15.04.2015 в сумі 343,45 грн; за зобов'язаннями жовтня 2015 року за період з 17.11.2015 по 29.11.2015 в сумі 86,03 грн та за зобов'язаннями грудня 2015 року за період з 15.01.2016 по 14.07.2016 в сумі 0,05 грн.

- 3% річних в сумі 90,86 грн, нарахованих: за зобов'язаннями лютого 2015 року за період з 17.03.2015 по 18.03.2015 в сумі 67,82 грн; за зобов'язаннями березня 2015 року за період з 15.04.2015 по 15.04.2015 в сумі 17,17 грн та за зобов'язаннями жовтня 2015 року за період з 17.11.2015 по 29.11.2015 в сумі 5,87 грн.

- інфляційних втрат в сумі 0,08 грн, нарахованих за зобов'язаннями грудня 2015 року за період з 01.02.2016 по 31.12.2017.

При вирішенні спору у даній справі господарський суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 194 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовя'зковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Стаття 1 частина 1 пункти 4, 5, 9, 10, 12 Закону:

заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;

реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Стаття 2 - дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Стаття 3 частина 1 - для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Стаття 5 частина 1 - реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31.12.2016.

Стаття 7 частини 1, 3

На реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 01.07.2016 неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Оскільки всі попередні статті (1, 3, 4, 5) Закону визначали умови проведення взаєморозрахунків та реструктуризацію заборгованості без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ, у статті 7 Закону передбачено порядок списання суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ.

Так, у частині 1 статті 7 Закону мова йде саме про реструктуризовану заборгованість, для проведення якої необхідно, щоб підприємство було включено до Реєстру (реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості).

Натомість, у частині 3 статті 7 Закону мова не йде про реструктуризовану заборгованість, а про заборгованість за природний газ, яка існувала та була погашена теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями до набрання чинності (цим) Законом.

Отже, частина 3 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов'язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом. При цьому, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі.

Таким чином, виконання частини 3 статті 7 Закону не потребує включення відповідача до Реєстру (реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості).

Така правова позиція щодо застосування ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" викладена у Постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16, від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16 та від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16.

Господарська діяльність відповідача з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії підтверджується відповідними ліцензіями - серії АВ №501673, АВ №501671, АВ №501672, що містяться в матеріалах справи (а.с.87-89) та відомості про які містяться на офіційному сайті Кіровоградської обласної державної адміністрації в розділі "Інформація про прийняті рішення з ліцензування" за посиланням http://jkg.kr-admin.gov.ua/files/licenziatu_teplo1.pdf.

Заборгованість за спожитий природний газ по договору № 2233/15-ТЕ-18 від 17.12.2014 була погашена в повному обсязі 22.01.2018.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат після вступу Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" в силу вимог частини 3 статті 7 Закону є неправомірним на заборгованість, що була погашена до набрання чинності вказаним законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Беєлер проти Італії", "Онер'їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер'їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Отже, частиною 3 статті 7 Закону законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом.

Позивач вважає, що нарахування пені, інфляційних втрат та процентів річних має відбуватись на всю заборгованість відповідача, що сплачена з простроченням строку встановленого п. 6.1. договору.

Разом з тим, господарський суд, враховуючи викладені норми Закону, вважає, що ч. 3 ст. 7 Закону підлягає застосуванню на заборгованість відповідача за природний газ, використаний за січень - березень та жовтень-листопад 2015 року, що погашена до набрання чинності Законом. Тому, пеня, інфляційні нарахування та проценти річних не підлягають нарахуванню на вказані зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідачем було сплачено за природний газ спожитий у період з січня 2015 по грудень 2015 на суму 3 868 058,44 грн до 30.11.2016.

При цьому, заборгованість за природний газ спожитий у грудні 2015 на суму 0,30 грн було списано позивачем лише 22.01.2018, про що зазначено позивачем та вказано у виписці операцій по підприємству відповідача.

Доводи відповідача, щодо сплати вказаного боргу в сумі 0,30 грн згідно платіжного доручення № 105 від 18.03.2016 (а.с. 94) з призначенням платежу: "Постанова Уряду від 11.01.2005р. № 20, згідно СПР № 891 від 17.03.2016 р. за природний газ 2016 р., договір від 21.12.2015 р. № 1175/16-ТЕ-18,в т.ч. ПДВ" на підставі п. 6.4. договору № 2233/15-ТЕ-18 від 17.12.2014 та договору №1175/16-ТЕ-18 від 21.12.2015, судом відхиляються.

Згідно умов п. 6.4. договорів № 1175/16-ТЕ-18 та № 2233/15-ТЕ-18 не передбачено право на зарахування платежу, здійсненого за одним договором, в рахунок погашення заборгованості за іншим договором.

Крім того, за договором №2233/15-ТЕ-18 від 17.12.2014 відповідачу поставлено природний газ у 2015 році, тому суд не може врахувати сплату 0,30 грн боргу за грудень 2015 згідно платіжного доручення № 105 від 18.03.2016 з відповідним призначенням платежу.

Оскільки заборгованість в сумі 3 868 058,44 грн за прострочення оплати якої позивачем нараховано пеню, інфляційні втрати та проценти річних, сплачено відповідачем до набрання чинності Законом, суд приходить до висновку про відсутність підстави для нарахування та стягнення з відповідача сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат, що нараховані на фактично погашену заборгованість, на підставі ч. 3 ст. 7 Закону.

З розрахунку позивача (а.с. 22-24) вбачається наступне:

- на суму боргу за грудень 2015 року 0,30 грн, що сплачена 22.01.2018, нараховано 0,05 грн пені за період з 15.01.2016 по 14.07.2016 та 0,08 грн інфляційних втрат за період з лютого 2016 по грудень 2017.

Господарський суд вважає розрахунок позивача в частині 0,05 грн пені та 0,08 грн інфляційних втрат обґрунтованим.

Заперечення відповідача спростовуються викладеними обставинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в розмірі 0,05 грн пені та 0,08 грн інфляційних втрат.

В задоволені решти позовних вимог про стягнення пені у розмірі 1 785,79 грн та 3% річних у розмірі 90,86 грн суд відмовляє.

Приймаючи рішення про неправомірність нарахування пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат господарський суд не перебирав на себе функції органу зі списання заборгованості, а визнав нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат безпідставним в силу Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Власівські мережі" Власівської селищної ради (27552, Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Лівобережна, ідентифікаційний код 32092251) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) пеню в сумі 0,05 грн, інфляційні втрати в сумі 0,08 грн, а також 0,12 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У задоволені позову в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.11.2018.

Суддя В.Г. Кабакова

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про веб-адресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.