ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2492/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Дружківський завод металевих виробів", м. Дружківка Донецької області
до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця", м. Харків
про стягнення коштів в сумі 2046353,95 грн.
за участю представників:

позивача - Шишка Ю.А., довіреність № 8 від 06.03.2018 року;

відповідача - Шапки Ю.С., довіреність № 3973 від 31.10.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Дружківський завод металевих виробів" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 1932000,00 грн., пені в розмірі 97424,66 грн.; 3% річних в розмірі 16929,29 грн. Також, позивач просить суд всі судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки № П/НХ-18761/НЮ від 20.04.2018 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.09.2018 року позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

27.08.2018 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків (вх.№28212), на виконання вимог ухвали господарського суду Харківської області від 17.09.2018 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.09.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 09.10.2018 року на 12:00 год.

15.09.2018 року відповідач надав відзив (вх.№ 29161), в якому просив зменшити розмір штрафних санкцій, у зв'язку з тим, що станом на час розгляд справи, заборгованість відповідача значно менша, ніж зазначено позивачем.

16.10.2018 року позивач надав відповідь на відзив (вх.№ 16.10.2018 року), в якій проти зменшення штрафних санкцій заперечував.

19.10.2018 року позивач надав заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення суми боргу та збільшення позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних (вх.№ 30120), в якій (у зв'язку з оплатою боргу відповідачем в повному обсязі) просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 109106,41 грн. та 3% річних з простроченої суми в розмірі 18999,53 грн.

В судовому засіданні 21.11.2018 року представник позивача підтримав свою заяву (вх.№ 30120).

Представник відповідача в судовому засіданні 21.11.2018 року проти прийняття заяви позивача (вх.№ 30120) не заперечував.

Розглянувши заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх.№30120), суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи.

Виходячи із змісту поданої позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог, а також змісту первісно поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, суд встановив, що позивач не змінює предмету або підстав позову, а лише зменшує суму позову. При цьому заява подана під час підготовчого провадження та належним чином направлена відповідачу, про що свідчить доданий до заяви опис вкладення в цінний лист від 17.10.2018 року, відповідно суд в порядку ст. 46 ГПК України приймає зазначену заяву до розгляду.

В підготовчому засідання 21.11.2018 року представники сторін надали письмову згоду на розгляд справи по суті.

Відповідно до ч. 6 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Оскільки у підготовчому судовому засіданні 21.11.2018 року вирішено питання, визначені у частині другій статті 182 ГПК України, враховуючи письмову згоду всіх учасників справи, суд вважає за можливе закрити підготовче провадження та розпочати розгляд справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні 21.11.2018 року підтримав позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (вх.№30120), проти зменшення штрафних санкцій заперечував.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.11.2018 року підтримав свій відзив, просив зменшити штрафні санкції.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

20.04.2018 року між Приватним акціонерним товариством "Дружківський завод металевих виробів" (надалі - постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - покупець, відповідач) укладено договір поставки №П/НХ-18761/НЮ від (надалі - Договір; а.с.13-18).

Разом з Договором позивач та відповідач узгодили та підписали специфікацію №1 (Додаток №1; а.с. 19) на поставку 56 тон болта закладного з гайкою для рейкових скріплень залізничної колії 22x175 на загальну суму 2656080,00 грн., з урахуванням ПДВ 20% 442680,00 грн.

Відповідно до п. 1.1. Договору, позивач зобов'язався поставити і передати у зумовлені строки власність відповідачу певну продукцію, надалі товар, відповідно до специфікації №1 (Додаток №1), яка є невід'ємною частиною Договору, а відповідач зобов'язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити оплату відповідно до умов Договору.

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що асортимент товару передбачається у специфікації №1, яка додається до даного Договору (Додаток №1).

Згідно з п.3.1. Договору, відповідач оплачує поставлений позивачем товар за ціною, вказаною специфікації №1 (Додаток №1).

Ціна Договору становить 2656 080,00 грн., з урахуванням ПДВ 20% 442680,00 грн. (п.3.4. Договору).

В п.4.2. Договору визначено, що відповідач оплачує позивачу кожну прийняту партію товару упродовж 10 (десяти) банківських днів з дати поставки партії товару відповідачу, при умові надання позивачем рахунку-фактури, документів якості на поставлений Товар, але не раніше реєстрації позивачем податкової накладної на кожну партію Товару.

Відповідно до п.5.1.1. Договору, позивач здійснює поставку товару на умовах DDP інкотермс-2010 (38761, Полтавська обл., Полтавський р-н, с.Копили, вул.Горького, буд.70-Д; виробничий підрозділ "Полтавська колійна машинна станція" регіональної філії "Південна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця"), товар поставляється транспортом позивача за рахунок позивача на склад відповідача впродовж 7 календарних днів з дня отримання письмової вимоги.

Датою поставки товару вважається день підписання відповідачем або його уповноваженим представником акту прийому-передачі товару, який готується позивачем та надається одночасно з товаром відповідачу (п.5.1.4. Договору).

Відповідно до п.10.1. Договору, даний Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2018 року , а в частині розрахунків - до повного виконання.

Так, виконуючи умови Договору, 25 травня 2018 року позивач на письмову вимогу №НХ-10/267 від 25.05.2018 року (а.с. 23) відвантажив на адресу відповідача 56 тон болта закладного з гайкою для рейкових скріплень залізничної колії 22x175 на загальну суму 2656080,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №1422 від 25.05.2018 року (а.с. 20). Разом з товаром відповідачу для здійснення оплати був наданий рахунок-фактура №5911 від 25.05.2018 року (а.с. 21), а також акт приймання-передачі продукції №ВН-1422 від 25.05.2018 року (а.с. 22), який був підписаний відповідачем 01.06.2018 року.

Податкова накладна №253 від 25.05.2018 року (а.с. 34) на вищевказану поставку товару була зареєстрована 30.05.2018 року, що підтверджується квитанцією №1 з Єдиного реєстру податкових накладних (а.с. 35).

Дані обставини свідчать про належне виконання позивачем умов Договору.

Відповідно до умов Договору, відповідач був зобов'язаний здійснити оплату до 16.06.2018 року.

22.06.2018 року та 15.08.2018 року позивачем на адресу відповідача направлено претензії за №932 та № 105 (а.с.25-31) з вимогами погасити заборгованість за Договором.

Відповідач, в свою чергу, розрахувався за поставлений за Договором товар в повному обсязі 11.10.2018 року.

Оскільки відповідач, в порушення умов Договору, зобов'язання щодо оплати поставленого товару, виконав невчасно, позивач (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 109106,41 грн. та 3% річних з простроченої суми в розмірі 18999,53 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, відповідно до наданих до матеріалів справи доказів, відповідач (покупець), в рамках укладеного між сторонами Договору, отримав від позивача товар на загальну суму 2656080,00 грн.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В Договорі (п. 4.2.) сторони узгодили умови та строки оплати товару, а саме відповідач оплачує позивачу кожну прийняту партію товару упродовж 10 (десяти) банківських днів з дати поставки партії товару відповідачу, при умові надання позивачем рахунку-фактури, документів якості на поставлений Товар, але не раніше реєстрації позивачем податкової накладної на кожну партію Товару.

Відповідно до умов Договору Відповідач був зобов'язаний здійснити оплату до 16.06.2018 року.

Проте, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару належним чином не виконав, здійснивши оплату з порушенням строків встановлених специфікаціями.

У зв'язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 109106,41 грн. та 3% річних з простроченої суми в розмірі 18999,53 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

В силу ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Пунктом 7.3. Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми неоплаченої вартості товару.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи викладене, перевіривши нарахування пені позивачем, суд визнає вимогу про стягнення з відповідача 109106,41 грн. пені за період з 16.06.2018 року по 10.10.2018 року законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо заяви відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Приписами частини 3 ст. 551 ЦК України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як роз'яснено у п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідач, в обґрунтування своєї заяви про зменшення розміру штрафних санкцій посилається на сплату ним основної заборгованості, втім суд вважає, що вказані відповідачем обставини не є винятковими та не можуть бути підставою для зменшення пені. Доказів існування інших обставин, на підставі яких можливе зменшення пені, відповідачем не надано.

За таких обставин, суд в задоволенні заяви відповідача про зменшення розміру штрафних відмовляє.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України гарантовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних позивача, зазначає, що останній неправомірно нарахував 3% річних на заборгованість в сумі 2656080,00 грн. за період з 16.06.2018 року по 17.08.2018 року, оскільки 17.08.2018 року відповідачем була здійснена часткова оплата за поставлений товар.

Враховуючи викладене позовна вимога про стягнення з відповідача 3% річних підлягає частковому задоволенню в сумі 18816,73 грн. В задоволенні позову в частині стягнення 3% річних в сумі 182,80 грн. суд відмовляє.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Дружківський завод металевих виробів" підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 6, 11, 525, 530, 626, 712, ч. 3 ст. 509, ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 629, ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України, керуючись статтями 73-74, 76-80, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця" (вул. Євгена Котляра 7, м. Харків, 61052, ідентифікаційний код 40081216) на користь Приватного акціонерного товариства "Дружківський завод металевих виробів" (вул. Соборна, 3, м. Дружківка, Донецька область, 84205, ідентифікаційний код 00191052) пеню в розмірі 109106,41 грн., 3% річних з простроченої суми в розмірі 18816,73 грн. та 1918,84 грн. судового збору.

В задоволенні позову в частині стягнення 3% річних в сумі 182,80 грн. - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.11.2018 року.

Суддя О.В. Смірнова