ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2018 р. Справа№ 910/21377/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Суліма В.В

Хрипуна О.О.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Пилипчук І.І. довіреність № 225-КМТ-4088 від 13.11.18

від відповідача: Вангородська Г.І., представник, адвокат згідно ордеру серії КС №343507 від 21.11.18

прокурор: Колодяжна А.В., посвідчення № 036177 від 04.11.2015

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства "Кристал Авто"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13 лютого 2018 року (повний текст складено 20.02.2018 р.)

у справі № 910/21377/17 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Заступника прокурора міста Києва

в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Приватного підприємства "Кристал Авто"

про повернення земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про повернення земельної ділянки (а.с. 3-9).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13 лютого 2018 року у справі №910/21377/17 позов заступника прокурора міста Києва задоволено, зобов'язано ПП "Кристал Авто" повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 130 м2 по проспекту Генерала Ватутіна у Деснянському районі м. Києва (обліковий номер земельної ділянки 62:206:0004), привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення від будівлі (автомийки) (а.с.119-122).

Приватне підприємство "Кристал Авто" звернулось до з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 13 лютого 2018 року у справі №910/21377/17, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 05 лютого 2018 р. у справі № 910/21377/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову заступника прокурора м. Києва у повному обсязі (а.с.145-150).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2018 року, апеляційна скарга Приватного підприємства "Кристал Авто" у справі № 910/21377/17 передана на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Хрипун О.О.

19 жовтня 2018 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду у справі (головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Хрипун О.О.) відкрито апеляційне провадження у справі №910/21377/17, розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства "Кристал Авто" на рішення Господарського суду міста Києва від 13 лютого 2018 року у справі № 910/21377/17 призначено на 13 листопада 2018 року.

13 листопада 2018 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду розгляд справи відкладено на 29 листопада 2018 року.

28 листопада 2018 року від представника відповідача надійшли доповнення (додаткові пояснення) до апеляційної скарги на рішення Господарського суду м. Києва від 13.02.2018 р. по справі №910/21377/17.

Колегія суддів зазначає, що вказані "доповнення (додаткові пояснення) до апеляційної скарги" по своїй суті є доповненням апеляційної скарги, оскільки містить нові доводи і підстави за яких апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ГПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 256 ГПК України).

З апеляційною скаргою відповідач звернувся 21.08.2018 р. та додав до неї клопотання про поновлення строку (а.с. 156), яке мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції відповідачем не було отримано та він дізнався про наявність в суді даного спору 07.08.2018 з Єдиного державного реєстру судових рішень. Вказаний строк було поновлено ухвалою про відкриття провадження у справі від 10.09.2018 р.

Разом з тим до "доповнень (додаткові пояснення) до апеляційної скарги" відповідачем клопотання про поновлення пропущеного строку на подання доповнень до апеляційної скарги - подано не було.

За змістом ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 22 ст. 118 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 80 ГПК України « Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.»

Враховуючи те, що оскаржуване рішення прийнято 13.02.2018 р., апеляційну скаргу подано 21.08.2018 р. (з обґрунтуванням неможливості вчасного звернення з апеляційною скаргою), а "доповнення (додаткові пояснення) до апеляційної скарги" - 29.11.2018 р., тобто з порушенням встановленого для вчинення такої процесуальної дії строку, без викладення прохання поновити строк на подання доповнень на апеляційну скаргу та наведення підстав пропуску цього строку, колегія суддів зазначає про відсутність процесуальних підстав врахування таких доповнень до апеляційної скарги при апеляційному перегляді.

29 листопада 2018 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв'язку з перебуванням на лікарняному судді Агрикової О.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), для розгляду справи №910/21377/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді Сулім В.В., Хрипун О.О.

29 листопада 2018 року ухвалою Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПП "Кристал Авто" на рішення Господарського суду міста Києва від 13 лютого 2018 року у справі № 910/21377/17 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Сулім В.В., Хрипун О.О.

У судовому засіданні 29 листопада 2018 року представник ПП "Кристал Авто" надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представники Прокуратури та Київської міської ради у судовому засіданні 29 листопада 2018 року надали пояснення, в яких заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права встановила наступне.

02 листопада 2017 року посадовою особою Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації Івановою В.П. проведено обстеження земельної ділянки по проспекту Генерала Ватутіна у Деснянському районі м. Києва (обліковий номер земельної ділянки 62:206:0004), за результатами якого складено акт обстеження земельної ділянки № 17-1835-03 від 02.11.2017 р. (далі - Акт) (а.с. 23-24, 25-26)

У Акті встановлено, що на частині зазначеної земельної ділянки розміщена споруда (автомийка) орієнтовною площею 130 м2. На споруді (автомийці) зазначена адреса: проспект Генерала Ватутіна, 1-А. Господарську діяльність по експлуатації автомийки здійснює відповідач.

Також у Акті зазначено, що згідно з даними міського земельного кадастру земельна ділянка загальною площею 13402,56 м2 по проспекту Генерала Ватутіна у Деснянському районі м. Києва (обліковий номер земельної ділянки 62:206:0004) обліковується за Комунальним підприємством по ремонту і утриманню мостів та шляхів міста Києва "Київавтошляхміст". Рішення щодо передачі будь-яким юридичним чи фізичним особам зазначеної земельної ділянки у власність (користування) Київська міська рада за поданням Департаменту земельних ресурсів не приймала/, як і рішень щодо передачі ПП "Кристал Авто" (далі - відповідач) під розміщення автомийки вказаної земельної ділянки.

Вказана інформація також підтверджується витягом з бази даних міського земельного кадастру станом на 02.11.2017 р. №2 Реєстр земельних ділянок Черговий план (а.с. 22).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, що за результатами проведеного Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації обстеження земельної ділянки по проспекту Генерала Ватутіна у Деснянському районі м. Києва (обліковий номер земельної ділянки 62:206:0004) виявлено, що відповідач зайняв та використовує вищевказану земельну ділянку загальною площею 130 м2 для розміщення та експлуатації автомийки без передбачених ст. 126 ЦК України правовстановлюючих документів, що підтверджується актом обстеження указаної земельної ділянки № 17-1835-03 від 2 листопада 2017 р.

За таких обставин, прокурор, на підставі ч. 2 ст. 152, ст. 212 Земельного кодексу України, просив зобов'язати відповідача повернути Київській міській раді земельну ділянку привівши її у придатний для використання стан.

У апеляційній скарзі відповідач зазначає, що усе будівництво було погоджено з органами місцевого самоврядування. З посиланням на те, що у справі №136-136-4/753 відмовлено у задоволенні позову КП по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" до Всеукраїнської спілки автомобілістів, правонаступником якої є Громадська організація "Київська міська спілку автомобілістів" про зобов'язання звільнити земельну ділянку, відповідач зазначає про визнання законності рішення про передане спірні землі Всеукраїнської спілки автомобілістів, правонаступником якої є Громадська організація "Київська міська спілку автомобілістів". Також, з посиланням на обізнаність позивача про обставини щодо користування цією спірною земельною ділянкою з 2008 р. (Листи Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про рекомендацію використання адреси від 31.07.2008р. та 12.08.2008р. (а.с. 170, 171), Клопотання про надання у користування земельної ділянки за адресою пр-т Ватутіна, 1-а, подане до Київської міської ради з 20.02.2009р. (а.с. 173), Звіт про технічний огляд об'єкта будівництва, виконаний КП "Київжитлоспецексплуатація" Київської міської державної адміністрації від 20.07.2010р. (а.с. 174-180), за доводами апелянта, судом помилково не було застосовано строк позовної давності. Законність будівництва, за доводами апелянта підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2010 р. у справі №2/204, яким визнано за ним право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на спірній земельній ділянці. Відповідач зазначає, що його не було повідомлено про час та місце розгляду справи належним чином. Також, враховуючи те, що він не брав участі у судових засіданнях першої інстанції, відповідач разом з апеляційною скаргою подав Заяву про застосування позовної давності (а.с. 157-158).

Крім того до апеляційної скарги відповідачем додано документи, якими визначено наступне.

Автостоянку № 7 біля Московського мосту па виконання рішення Київської міської ради народних депутатів від 14.12.89 № 1106 "Про передачу відкритих платних автостоянок районним радам добровільного товариства "Автомотолюбитель УРСР" було передано за територіальною приналежністю на баланс районних рад добровільного товариства "Автомотолюбитель УРСР" (а.с. 159-161).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2006 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2007 р. та постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2007 р. у справі №36/136-4/753 відмовлено у задоволенні позову КП по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" до Київської міської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів, правонаступником якої є Громадська організація "Київська міська спілка автомобілістів" про зобов'язання відповідача звільнити земельну ділянку площею 6350 кв.м. біля Московського мосту по проспекту Ватутіна у м. Києві та повернути зазначену земельну ділянку позивачеві за актом прийому-передачі (а.с. 162-164, 165-166).

Вказаним рішенням встановлено: "спірну земельну ділянку на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 20.03.78 № 366/7 "Про дозвіл виконкому Мінської райради народних депутатів на влаштування тимчасової відкритої автостоянки для автомобілістів" (далі - рішення від 20.03.78 №366/7) було передано відповідачеві у тимчасове користування для влаштування тимчасової стоянки автомобілів з установленням металевої сітчатої огорожі та тимчасової споруди для охорони на майданчику тимчасового відстою автотранспорту, що належить управлінню "Київавтошляхміст", біля Московського переходу в Мінському районі.

Автостоянку № 7 біля Московського мосту на виконання рішення Київської міської ради народних депутатів від 14.12.89 № 1106 "Про передачу відкритих платних автостоянок районним радам добровільного товариства "Автомотолюбитель УРСР" було передано за територіальною приналежністю на баланс вказаного добровільного товариства, правонаступником якого є відповідач./…/."

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, прокурор у відзиві на неї посилається на відсутність рішень щодо виділення спірної земельної ділянки відповідачу. Прокурор зазначає, що підставою для відмови у задоволення позову КП по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" у справі №36/136-4/753 було недоведеність належності спірної земельної ділянки цій особі. З посиланням на ст. 391 ЦК України прокурор зазначає про відсутність підстав для застосування позовної давності.

З'ясувавши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Положеннями ст. 78 ЗК України передбачено, що земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Статтею 83 ЗК України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно зі ст. 9 ЗК України до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить, зокрема, розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Статтею 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено повноваження місцевих рад у галузі охорони навколишнього природного середовища та зазначено, що місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції, в т.ч., здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Аналогічні положення закріплені в ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно з якими до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, делеговані повноваження щодо здійснення контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Відповідно до вимог ст. 189 ЗК України та ст. 20 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюють сільські, селищні, міські, районні та обласні ради.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

У постанові Верховного Суду України від 22.11.2010 р. у справі №3-27г10 зазначено, що обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у цієї особи на час прийняття судом рішення таких документів є самовільним зайняттям вказаної земельної ділянки.

У вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об'єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо (абз. 2 п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

Відповідно до п. б ст. 12 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить в т.ч., передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно із ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

За приписами ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 Земельного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, визнання рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2010 р. у справі № 2/204 за ПП "Кристал Авто" права власності на об'єкт нерухомого майна загальною площею 130,5 м2 по проспекту Генерала Ватутіна у Деснянському районі м. Києва, тобто визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва не змінюють правової природи цього об'єкта та не усувають порушення земельного законодавства, допущене відповідачем при його будівництві, а тому відповідач не набув права користування спірною земельною ділянкою (її частиною) на підставі ч. 2 ст.120 ЗК України.

Також колегія суддів зазначає, що в процесі розгляду Господарським судом міста Києва справи №2/204 (за результатами чого прийнято рішення від 03.08.2010 р. (а.с. 41-46), судом не встановлювались підстави набуття та користування спірною земельною ділянкою, а також правомірності знаходження нерухомості на ній.

Крім того, підлягають відхиленню і посилання відповідача на рішення Постійно діючого третейського суду "Український правовий альянс" від 26.05.2008 р. (а.с. 33-37), з огляду на те, що в силу положень ч. 8 ст. 74 ГПК України, обставини встановлені рішенням третейського суду підлягають доказуванню у загальному порядку. Більш того, у зазначеному рішенні, питання наявності у відповідних фізичних осіб прав користування земельною ділянкою, на якій розташовано відчужуване майно не відображено та не встановлено.

Є необґрунтованими також посилання відповідача на судові рішення у справі №36/136-4/753 (а.с. 162-164, 165-166), з огляду на те, що у вказаній справі Київський апеляційний господарський суд виходив саме з відсутності доказів (тобто їх неподанням до матеріалів справи), тобто неналежної обґрунтованості позовних вимог.

При цьому, в силу вимог ч. 7 ст. 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для господарського суду.

В силу ч. 4 ст. 74 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в т.ч. в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини. Проте відповідач такою особою не є.

Відповідно до ст. 377 ЦК України (у редакції чинній на момент набуття відповідачем права власності на нерухоме майно) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналіз даної норми у її сукупності із положеннями ст. 377 ЦК України, дає підстави для висновку, що тільки у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача відбувається перехід прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу цього майна, - права власності або права користування. Стаття 120 ЗК України не гарантує прав на земельну ділянку у разі самочинного будівництва об'єкта нерухомості на ній та його відповідної реєстрації.

Автостоянку № 7 біля Московського мосту па виконання рішення Київської міської ради народних депутатів від 14.12.89 № 1106 "Про передачу відкритих платних автостоянок районним радам добровільного товариства "Автомотолюбитель УРСР" було передано за територіальною приналежністю на баланс добровільного товариства "Автомотолюбитель УРСР" правонаступником якого с Громадська організація "Київська міська спілку автомобілістів" (а.с. 159-161).

Колегія суддів зазначає, що знаходження майна на балансі підприємства (організації) не є безспірною ознакою його права власності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 25.02.2015 р. у справі №6-14цс15, перебування майна на балансі підприємства не може вважатись підтвердженням права власності на нього, оскільки баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна і не свідчить про знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації).

Крім того, вказане рішення не містить інформації щодо наявності у добровільного товариства "Автомотолюбитель УРСР" прав власності або користування на відповідну земельну ділянку, на який розташоване передане на баланс цього підприємства майно.

При цьому, матеріали даної господарської справи не містять доказів того, що Громадська організація "Київська міська спілка автомобілістів" є правонаступником добровільного товариства "Автомотолюбитель УРСР".

Більш того, п. 3 Рішення №1106 містить положення щодо заборони розміщення автостоянок в зоні в т.ч. мостів без погодження з Київміськшляхуправлінням.

Крім того, у наданій відповідачем до матеріалів справи копії клопотання (попереднього власника майна), поданого до Київської міської ради 20.02.2009 р. зазначено, про прохання надати у оренду на 1 рік (викуп) земельну ділянку площею 1,2 га за адресою пр-т Ватутіна, 1-а (а.с. 173). Доказів розгляду вказаного клопотання та прийняття відповідного рішення КМР (КМДА) - матеріали справи не містять, що в свою чергу свідчить про самовільне зайняття відповідачем спірної земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування витрат, понесених за час незаконного користування. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків та застосування інших, передбачених законом, способів (ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України).

Доказів повернення відповідачем земельної ділянки позивачу, а також приведення її у придатний для використання стан - матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо поданої відповідачем разом з апеляційною заяви про застосування позовної давності слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У статті 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі. Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред'явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав (п. 5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Враховуючи викладене, заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Матеріалами справи підтверджується направлення судом першої інстанції ухвал про призначення справи до розгляду та про відкладення розгляду справи на адресу відповідача, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, судом першої інстанції вчинено всі необхідні дії спрямовані на належне повідомлення відповідача.

Проте, суд першої інстанції позбавлений можливості забезпечити отримання кореспонденції особою. Тому неотримання рекомендованих поштових відправлень (що підтверджується Довідкою ПАТ "Укрпошта" про причину повернення відправлення "не значиться" (а.с. 62-64/зворот) "інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення" (а.с. 74-74/зворот) (а.с. 113-113/зворот), направлених судом на юридичну адресу особи - не є свідченням про неналежне повідомлення судом першої інстанції відповідача про час та місце розгляду справи.

Більш того, поштова адреса, зазначена у ЄДРПОУ та на яку направлялась кореспонденція судом першої інстанції, відповідачем також зазначена у апеляційній скарзі, що додатково підтверджує її вірність.

Крім того, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010), а також те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, рішення Господарського суду міста Києва від 13 лютого 2018 року у справі № 910/21377/17 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна Приватного підприємства "Кристал Авто" на рішення Господарського суду міста Києва від 13 лютого 2018 року у справі № 910/21377/17 задоволенню не підлягає.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Кристал Авто" на рішення Господарського суду міста Києва від 13 лютого 2018 року у справі № 910/21377/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13 лютого 2018 року у справі №910/21377/17 залишити без змін.

3. Судові витрати, у вигляді витрат по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг, покласти на Приватне підприємство "Кристал Авто".

4. Справу №910/21377/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді В.В. Сулім

О.О. Хрипун

Дата складення повного тексту - 30.11.2018 р.