ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"20" листопада 2018 р. м. Київ Справа № 911/254/16

за кредиторською заявою ОСОБА_1, Київська обл., м. Бориспіль

у справі № 911/254/16

за заявою Приватного акціонерного товариства «Альба Україна», Київська обл., м. Бориспіль () - Боржник/Банкрут

про банкрутство

Суддя Наріжний С.Ю.

За участю секретаря Ющенко А.В.

Представники учасників у справі не зявились.

ВСТАНОВИВ:

у провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа № 911/254/16 за заявою боржника ПАТ «Альба Україна» про банкрутство в порядку ст. 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі також: «Закон про банкрутство»).

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.02.2016 порушено провадження у даній справі, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном ПАТ «Альба Україна» та призначено розпорядником майна ПАТ «Альба Україна» арбітражного керуючого ОСОБА_2

Постановою господарського суду Київської області від 16.05.2017 визнано ПАТ «Альба Україна» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2; вирішено інші процедурні питання у справі.

16.05.2017 господарським судом Київської області було здійснено публікацію на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення № 42934 про визнання банкрутом ПАТ «Альба Україна».

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.11.2017 визнано вимоги кредиторів та затверджено реєстр вимог кредиторів ПАТ «Альба Україна» на стадії ліквідаційної процедури станом на 07.11.2017.

У звязку з апеляційним оскарженням ГУ ДФС у Київській області ухвали місцевого господарського суду від 07.11.2017 матеріали справи були скеровані до суду апеляційної інстанції згідно супровідного листа від 18.12.2017.

Під час перебування матеріалів справи № 911/254/16 за межами місцевого господарського суду до суду надійшла низка заяв з кредиторськими вимогами до Боржника, у тому числі заява ОСОБА_1 від 10.05.2018 б/№ (вх. № 9125/18) про визнання грошових вимог щодо заборгованості по заробітній платі у сумі 252751,50 грн.

Після повернення матеріалів справи № 911/254/16 до місцевого господарського суду ухвалою суду від 02.10.2018 поновлено провадження у даній справі, розгляд поданих кредиторських заяв призначено на 06.11.2018.

Ухвалою суду від 06.11.2018 розгляд кредиторської заяви ОСОБА_1 відкладено на 20.11.2018.

20.11.2018 в судове засідання учасники у справі не зявились, про причини неявки суд не повідомили.

Розглядаючи кредиторську заяву ОСОБА_1, судом встановлено наступне.

У своїй заяві заявник просить визнати грошові вимоги до Боржника щодо заборгованості по заробітній платі на загальну суму 252751,50 грн., з яких: 113846,49 грн. заборгованості по виплаті заробітної плати за період з листопада 2016 по липень 2017; 20205,35 грн. компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки; 118699,56 грн. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та включити вказані вимоги до реєстру вимог кредиторів.

Так, ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ПАТ «Альба Україна» з 01.10.2002 по 25.07.2017 та була звільнена у зв'язку з банкрутством підприємства згідно наказу № 47п від 25.07.2017.

Сума заборгованості по заробітній платі в розмірі 113846,49 грн. за період з листопада 2016 по липень 2017 підтверджується довідками про доходи виданими Боржником від 12.04.2018 № 71, 72, а також індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-7.

Також заявник просить суд визнати її вимоги до Боржника щодо заробітної плати, у вигляді компенсації за 55 днів невикористаної щорічної основної відпустки у сумі 20205,35 грн., згідно наданого розрахунку.

Крім цього заявник просить суд визнати вимоги до Боржника щодо заробітної плати, у вигляді середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у сумі 118699,56 грн. за загальний період з 26.07.2017 по 07.05.2018.

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпПУ, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 1 статті 83 КЗпПУ визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, та зокрема пунктом 2 Порядку встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно п. 7 вказаного Порядку, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 статті 117 КЗпПУ визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд зазначає, що статтею 28 Закону України «Про оплату праці» визначено, що у разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку зобов'язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги), виконану у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ст. 94 КЗпПУ, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 Закону про банкрутство, звільнення працівників боржника може здійснюватися після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство та призначення господарським судом розпорядника майна відповідно до вимог законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. На звільнених працівників боржника поширюються гарантії, встановлені законодавством України про працю та про зайнятість населення.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Як вбачається з повідомлення ліквідатора Банкрута від 02.11.2018 № 02-01/179 про результат розгляду грошових вимог, заявлені ОСОБА_1 вимоги із заробітної плати визнані в повному обсязі.

Перевіривши надані розрахунки судом встановлено обґрунтованість заявлених вимог щодо заробітної плати та правильність наданих розрахунків компенсації за невикористану відпустку і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Спір щодо розміру заборгованості Боржника перед заявником із заробітної плати відсутній.

При цьому судом встановлено, що вимоги щодо заборгованості із заробітної плати за період з 16.05.2017 по 25.07.2017 та середнього заробітку за період з 26.07.2017 по 07.05.2018 виникли після визнання ПАТ «Альба Україна» банкрутом.

Суд враховує, що в силу ст. 38 Закону про банкрутство, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Та в той же час, оскільки частиною 3 статті 47 Закону про банкрутство, на звільнених працівників боржника поширюються усі гарантії, встановлені законодавством України про працю та зайнятість населення, вказана норма є спеціальною і повинна застосовуватись системно з положеннями трудового законодавства (ст. 94, 116, 117 КЗпПУ, ст. 43 Конституції України), отже в даному випадку суд вважає відсутніми підстави неможливості виникнення у Боржника додаткових зобовязань, повязаних з виплатою заробітної плати.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в Постанові від 24.05.2018 у справі № 6/227-09, яка, відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, повинна бути врахована господарським судом.

Згідно ст. 38 Закону про банкрутство, вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Частиною 4 статті 23 Закону про банкрутство визначено, що особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Відповідне правило не поширюється на вимоги кредиторів щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування і на вимоги Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та/або її дочірнього підприємства, що здійснювало постачання природного газу на підставі ліцензії, щодо сплати заборгованості (у тому числі неустойки, 3 відсотків річних та інфляційних втрат) за поставлений/спожитий природний газ, що утворилася станом на 1 травня 2015 року.

Статтею 45 Закону про банкрутство, якою передбачено черговість задоволення вимог кредиторів встановлено, що у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі; витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, у тому числі витрати на оплату судового збору.

Таким чином суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 у сумі 252751,50 грн. (заборгованість по виплаті заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні) підлягають визнанню повністю та включенню до 1 черги задоволення вимог кредиторів.

Керуючись ст. 232-235, 255, п. 17.5. розділу ХІ ГПК України, ст. 23, 38, 45, 47 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 від 10.05.2018 б/№ (вх. № 9125/18) задовольнити.

2. Визнати грошові вимоги ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Приватного акціонерного товариства «Альба Україна» () у сумі: 252751,50 грн. - 1 черга задоволення вимог кредиторів.

3. Копію ухвали надіслати учасникам у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом десяти днів з дати складення та підписання повного тексту ухвали шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Київської області.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 26.11.2018.

Суддя С.Ю. Наріжний