ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2018 р. Справа№ 910/6184/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 22.11.2018.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2018 (повне рішення складено 31.08.2018)

у справі №910/6184/18 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс»

про визнання недійсною заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог та стягнення 264 503,22 грн.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс» (далі, відповідач) про визнання недійсною заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№18 від 19.04.2018 та стягнення 264 503,22 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що заява про зарахування зустрічних однорідних вимог не відповідає вимогам цивільного законодавства України, суперечить фактичним обставинам, які мали місце, а тому підлягає визнанню недійсною. Водночас, грошові кошти у сумі 264 503,22 грн., як стверджує позивач, сплачені ним понад розмір виконаних згідно договору №131213 від 12.12.2013 робіт, а тому підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.08.2018 у справі №910/6184/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не доведено будь-якими доказами наявність обставин, з якими законодавець пов'язує недійсність правочину, та які визначені статтями 203, 215 Цивільного кодексу України.

Водночас, підставою для сплати позивачем грошових коштів у сумі 264 503,22 грн. був Договір №131213 від 12.12.2013, а тому в даному випадку відсутнє безпідставне (без достатньої правової підстави) отримання відповідачем коштів та, як наслідок, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 264 503,22 грн. із посиланням на норми статті 1212 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2018 у справі №910/6184/18 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:

- зобов'язання по оплаті сум, які вказані в копіях актів виконаних робіт, припинилося ще в 2016 році шляхом виконання зобов'язання, а тому правочин ТОВ «Євротранссервіс» про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№18 від 19.04.2018 є недійсним з моменту його вчинення, оскільки суперечить статті 599 Цивільного кодексу України, а також у зв'язку з відсутністю такої обов'язкової складової для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, як наявність грошової вимоги зі сторони ТОВ «Євротранссервіс» до ТОВ «Магістраль-Транс»;

- відповідачем не надано суду жодних належних первинних документів (актів виконаних робіт, нарядів-замовлень) на підтвердження виконання робіт згідно договору, а копії зведених актів виконаних робіт не є первинними документами і не можуть бути доказом у справі у відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України;

- судом першої інстанції не було надано належної оцінки обставинам та документам, які були надані позивачем на підтвердження незаконності призначення на посаду директора ТОВ «Магістраль-Транс» ОСОБА_2, яким підписувалися зведені акти виконаних робіт;

- ТОВ «Євротранссервіс» за період з 01.11.2016 по 18.12.2016 безпідставно (без надання послуг та виконання робі) отримало від ТОВ «Магістраль-Транс» суму в розмірі 264 503,22 грн., а відтак дана сума підлягає поверненню позивачу у відповідності до вимог статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті «Голос України» №185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене, Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 статті 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Згідно частини 7 статті 31 Господарського процесуального кодексу України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу №910/6184/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2018 справу №910/6184/18 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2018 у справі №910/6184/18, запропоновано відповідачу надати суду відзив на апеляційну скаргу, призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2018 у справі №910/6184/18 на 22.11.2018.

13.11.2018 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив суд у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін.

У судове засідання 22.11.2018 з'явилися представники сторін.

Представник позивача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив у її задоволенні відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс» направило Товариству з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» заяву №18 від 19.04.2018 про зарахування зустрічних однорідних вимог у розмірі 175 286,06 грн.

Як вказано у заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог №18 від 19.04.2018 (том 1, а.с. 13, 14):

«Товариство з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс» на виконання зобов'язань по договорами купівлі-продажу транспортних засобів має заборгованість:

- 106 368 грн. 91 коп. - основний борг;

- 9 520 грн. 75 коп. сума 3 % річних;

- 59 396 грн. 40 коп. сума інфляційних затрат.

Строк виконання цього зобов'язання настав.

Одночасно на виконання зобов'язань по договору про технічне обслуговування, ремонт рухомого складу та постачання запасних частин № 131213 від 12.12.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» має заборгованість у розмірі 280 181 грн. 84 коп.:

- 195 496 грн. 78 коп. основний борг;

- 9 508 грн. 63 коп. сума 3% річних;

- 43 874 грн. 53 коп. сума інфляційних затрат;

- 31 301 грн. 90 коп. штрафних санкцій.

Строк виконання цього зобов'язання настав».

З огляду на викладене, у заяві №18 від 19.04.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс» заявило про припинення зобов'язання щодо сплати Товариству з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» боргу в сумі 175 286 грн. 06 коп. по договорам купівлі-продажу транспортних засобів внаслідок зарахування боргу в сумі 175 286 грн. 06 коп. та вказало, що заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» станом на 19.04.2018 по договору про технічне обслуговування, ремонт рухомого складу №131213 від 12.12.2013 після проведення заліку зустрічних вимог складає 104 895 грн. 78 коп.

Не погоджуючись із вказаною заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №18 від 19.04.2018, позивач звернувся до суду із позовом у даній справі про визнання її недійсною, а також про стягнення на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс» на користь Товариства обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» 264 503,22 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що у період з листопада 2016 року по грудень 2016 року ним було сплачено на користь відповідача суму в розмірі 460 000,00 грн., з призначенням платежу згідно з відповідними платіжними дорученнями «за ТО та ремонт автомобілів зг.дог. №13.12.13 від 12.12.13 p.».

Таким чином, позивач стверджує, що він у 2016 році повністю сплатив суму коштів, яка вказана в копіях актів виконаних робіт за період з 01.11.2016 по 18.12.2016, які були направлені відповідачем на адресу позивача, а також здійснив переплату в сумі 264 503,22 гривень.

Відтак, за твердженнями позивача, викладеними у позовній заяві та апеляційній скарзі, зобов'язання по оплаті сум, які вказані в копіях актів виконаних робіт, припинилося ще в 2016 році шляхом виконання зобов'язання, а тому правочин ТОВ «Євротранссервіс» про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№18 від 19.04.2018 є недійсним з моменту його вчинення, оскільки суперечить статті 599 Цивільного кодексу України, а також у зв'язку з відсутністю такої обов'язкової складової для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, як наявність грошової вимоги зі сторони ТОВ «Євротранссервіс» до ТОВ «Магістраль-Транс».

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на наступне.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 2, 4, 5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 2, 3 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Умови припинення господарських зобов'язань визначено статтею 202 Господарського кодексу України, за змістом якої господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Загальні підстави припинення зобов'язань визначені статтею 598 Цивільного кодексу України, згідно з якою зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 601 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно з частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Оспорювана заява №18 від 19.04.2018 про зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, оскільки підпадає під визначення, що міститься у статті 202 Цивільного кодексу України

Зарахування зустрічних однорідних вимог, враховуючи зміст вищевказаних правових норм, здійснюється за наявності наступних умов: 1) вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов'язань, між двома особами, де кредитор одного зобов'язання є боржником іншого; те саме повинно бути і з боржником; 2) вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов'язаннях повинні бути речі одного роду; 3) необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке не підлягає виконанню.

Основною умовою для можливості припинення зобов'язання шляхом зустрічного зарахування є дійсність та безспірність вимог, тобто такі повинні існувати на момент зарахування.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що взаємозалік зустрічних однорідних вимог передбачає наявність документально підтвердженого боргу однієї сторони перед іншою. Якщо наявність боргу не буде підтверджена належними доказами (тобто такі вимоги не є безспірними), то це свідчитиме про відсутність підстав для проведення взаємозаліку.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Як зазначає відповідач у спірній заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог та не заперечувалось позивачем, ТОВ «Євротранссервіс» за виконання зобов'язань по договорам купівлі-продажу транспортних засобів має заборгованість перед позивачем, строк виконання зобов'язання зі сплати якої є таким, що настав, у загальному розмірі 175 286,06 грн., з яких:

- 106 368 грн. 91 коп. - основний борг;

- 9 520 грн. 75 коп. сума 3% річних;

- 59 396 грн. 40 коп. сума інфляційних затрат.

Факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі 175 286,06 грн. визнається сторонами, а відтак, в силу положень частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, не підлягає доказуванню.

Позивач, у свою чергу, стверджує, що спірною заявою провів зарахування зустрічних однорідних вимог за наступною заборгованістю позивача у загальному розмірі 175 286,06 грн., яка складається із:

- 31 301,90 грн. штрафних санкцій, присуджених до стягнення з позивача згідно рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 у справі №910/22578/17, які не були сплачені останнім станом на 18.04.2018;

- 5 366,53 грн. основного боргу, присудженого до стягнення з позивача згідно рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 у справі №910/22578/17, які не були сплачені останнім станом на 18.04.2018;

- 103 525,54 грн. основного боргу за Договором про технічне обслуговування, ремонт рухомого складу та постачання запасних частин №131213 від 12.12.2013 згідно актів виконаних робіт за листопад-грудень 2016 року;

- 6 156,36 грн. 3% річних;

- 28 635,73 грн. інфляційних втрат.

Колегія суддів зазначає, що відповідач належними та допустимими доказами підтвердив факт наявності у позивача вищевказаної заборгованості, про що свідчить наступне.

Судом встановлено, що 12.12.2013 між сторонами було укладено Договір про технічне обслуговування, ремонт рухомого складу та постачання запасних частин №131213 (далі, Договір).

Згідно з пунктом 1.1. Договору виконавець в порядку та на умовах даного договору на підставі замовлення замовника зобов'язується виконувати технічне обслуговування, ремонт і мийку вантажних автомобілів, причепів та напівпричепів (далі - рухомий склад або ТЗ) та постачає запасні частини до них, а замовник, у свою чергу, зобов'язується своєчасно прийняти та оплатити виконані послуги на умовах даного договору та замовлення.

Пунктом 4.2. Договору на замовника покладений обов'язок прийняти та повністю оплатити виконані роботи, зазначені в замовленнях/актах виконаних робіт, а також забезпечити виїзд автомобіля з території СТО виконавця не пізніше 1 (одного) дня від дати підписання акта виконаних робіт, або від дати отримання повідомлення від виконавця про закінчення виконання робіт.

Відповідно до пункту 3.2. Договору замовник оплачує надані виконавцем роботи та послуги в момент прийняття таких робіт та послуг від виконавця. Моментом прийняття виконаних ремонтних робіт та послуг виконавцем є момент підписання акту виконаних робіт сторонами та виписки рахунку-фактури.

Згідно з пунктом 4.3. Договору замовник зобов'язаний протягом одного робочого дня з дати одержання від виконавця відповідного акту виконаних робіт, підписати такий акт або у той же строк надати обґрунтовану відмову від його підписання. Якщо протягом вказаного строку замовник не надасть відмови - роботи та послуги вважаються прийнятими замовником за актом підписаним виконавцем та полягають оплаті з боку замовника згідно умов даного договору.

Із матеріалів справи вбачається, що у грудні 2017 року ТОВ «Євротранссервіс» зверталося до Господарського суду міста Києва із позовом до ТОВ «Магістраль-Транс» про стягнення заборгованості за вказаним Договором у розмірі 504 868,22 грн. (справа №910/22578/17).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 у справі №910/22578/17 позов задоволено частково та присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс» основний борг у розмірі 5 366,53 грн., штраф у розмірі 31 301,90 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 550,03 грн. Водночас, закрито провадження у справі №910/21567/17 в частині стягнення (частини) основного боргу в розмірі 151 142,95 грн. у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог за заявою ТОВ «Магістраль-Транс» №27 від 07.02.2018 на суму 151 142,95 грн.

Отже, наявність у позивача перед відповідачем грошових зобов'язань у сумі 36 668,43 грн. (31 301,90 грн. + 5 366,53 грн.) підтверджена рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 у справі №910/22578/17. Доказів погашення вказаної суми боргу, присудженої до стягнення згідно рішення суду, станом на 19.04.2018 позивачем суду не надано.

Також із матеріалів справи вбачається, що у позивача наявна заборгованість перед відповідачем за Договором про технічне обслуговування, ремонт рухомого складу та постачання запасних частин №131213 від 12.12.2013 у розмірі 103 525,54 грн. згідно актів виконаних робіт за листопад-грудень 2016 року, а саме: №606376 від 02.11.2016, №606377 від 02.11.2016, №606374 від 01.11.2016, №606302 від 01.11.2016, №606399 від 01.11.2016, №606290 від 01.11.2016, №606659 від 11.11.2016, №606658 від 11.11.2016, №606689 від 11.11.2016, №606635 від 10.11.2016, №606563 від 09.11.2016, №606679 від 11.11.2016, №606640 від 10.11.2016, №606659 від 10.11.2016, №606674 від 11.11.2016, №606664 від 01.12.2016, №606906 від 01.12.2016.

Вказана обставина підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, актами виконаних робіт за Договором та зведеними актами, підписаними сторонами, які відповідно до положень статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції, а саме прийняття позивачем вказаних у них виконаних ремонтних робіт. Також, факт (обсяг) виконання робіт за період листопад-грудень 2016 року підтверджується відповідними податковими накладними, з квитанціями про їх реєстрацію, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних та підтверджені позивачем (копії вказаних документів долучено відповідачем до матеріалів справи: том 1, а.с. 172-266, том 1, а.с. 270-391, том 2, а.с. 1-295, том 3, а.с. 1-260, том 4 а.с. 1-44).

Твердження скаржника із приводу того, що копії зведених актів виконаних робіт не є первинними документами і не можуть бути доказом у справі у відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України не приймаються судом до уваги, оскільки складення зведених облікових документів на підставі первинних документів передбачено статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, відповідачем до суду першої інстанції було надано копію додаткової угоди №1 до Договору про технічне обслуговування, ремонт рухомого складу та постачання запасних частин №131213 від 12.12.2013 (том 4, а.с. 129), якою, як вбачається, сторони доповнили Договір пунктом 1.5. в наступній редакції: «Щомісяця виконавець виписує замовнику зведений акт виконаних робіт, створений за всіма актами за календарний місяць, до якого виконавець виписує одну податкову накладну». Дана додаткова угода є невід'ємною частиною Договору (пункт 3 Додаткової угоди №1).

Відтак, підписання зведених актів виконаних робіт погоджено сторонами у Додатковій угоді №1 до Договору.

Посилання скаржника на те, що акти виконаних робіт, зведені акти та податкові накладні, надані відповідачем на підтвердження наявності у позивача заборгованості, підписані неуповноваженою особою, а тому не можуть прийматись судом до уваги, оскільки ОСОБА_2, який є підписантом вказаних документів, незаконно був призначений на посаду директора ТОВ «Магістраль-Транс», критично оцінюються судом апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Так, позивач на підтвердження вказаних обставин посилається на наказ Міністерства юстиції України від 17.03.2017 №889/5 «Про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.12.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 17.05.2018 у справі №804/6469/17.

Водночас, судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань директором ТОВ «Магістраль-Транс» станом на 15.03.2017 значився ОСОБА_2 (з 25.05.2016).

Отже, станом на дату підписання зведених актів ОСОБА_2 перебував на посаді директора позивача. У свою чергу, дефекти волі учасників ТОВ «Магістраль-Транс», призначення, обмеження повноважень його виконавчого органу перебувають поза межами розумного контролю з боку ТОВ «Євротранссервіс».

Факт незаконності перебування ОСОБА_2 на посаді директора ТОВ «Магістраль-Транс» був встановлений лише 17.03.2017, тобто після здійснення господарських операцій згідно Договору у листопаді-грудні 2016 року, а відтак не спростовує факту виконання відповідачем робіт у цьому періоді, на підтвердження яких надані відповідні акти.

Посилання скаржника на те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.12.2017 та постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 17.05.2018 у справі №804/6469/17 було встановлено, що дії щодо незаконного призначення ОСОБА_2 на посаду директора ТОВ «Магістраль-Транс» є однією із ознак спланованого злочину організованою групою осіб з метою незаконного захоплення контролю ТОВ «Магістраль-Транс» не приймаються судом до уваги, оскільки такі обставини не можуть встановлюватися у межах адміністративної справи, а мають бути підтверджені лише відповідним обвинувальним вироком суду.

Твердження позивача про відсутність у нього інформації про виконання відповідачем робіт, відсутність оригіналів актів, а також наявність сумнівів щодо реальності здійснення робіт, які в них вказані, відхиляються судом як необґрунтовані і недоведені.

Так, позивачем не надано жодних доказів звернення до відповідача з вимогами про надання актів виконаних робіт (копій або їх оригіналів для огляду); більш того, таких вимог і не заявлялось у процесі розгляду даної справи. Позивачем не доведено у будь-який спосіб невиконання відповідачем робіт за договором або неналежне їх виконання; не спростовано факт підтвердження податкових накладних відповідача, у яких відображена сума заборгованості.

Отже, факт наявності у позивача заборгованості перед відповідачем згідно актів виконаних робіт за листопад-грудень 2016 року у розмірі 103 525,54 грн. також підтверджується матеріалами справи.

Посилання скаржника на те, що за період з 01.11.2016 по 18.12.2016 він повністю оплатив акти виконаних робіт згідно Договору за листопад-грудень 2016 року спростовуються вищевказаними доказами. Платіжні доручення, на які посилається скаржник у позовній заяві та апеляційній скарзі на суму 460 000,00 грн. містять призначення платежу: «За ТО та ремонт автомобілів зг.дог.№13.12.13 від 12.12.13» без зазначення номеру та дати конкретного акту виконаних робіт. Поруч із цим умовами пункту 3.11. Договору передбачено, що всі платежі по договору зараховуються в рахунок погашення заборгованості з порядку її хронологічного виникнення, якщо інше не вказано в платіжному дорученні замовника.

Сума заборгованості позивача перед відповідачем по сплаті 3% річних у розмірі 6 156,36 грн., зазначена відповідачем в оспорюваній заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог, складається із:

- 1 552,84 3% річних, нарахованих на визнану позивачем у межах справи №910/21567/17 суму боргу в розмірі 151 142,95 грн. за період з 05.10.2017 по 06.02.2018, за якою згідно заяви ТОВ «Магістраль-Транс» від 07.02.2018 проведено зарахування;

- 86,45 грн. 3% річних, нарахованих на присуджену до стягнення із позивача на користь відповідача у межах справи №910/21567/17 суму основного боргу в розмірі 5 366,53 грн. за період з 05.10.2017 по 18.04.2018;

- 4 517,07 грн. загальної суми 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за актами виконаних робіт за період листопад-грудень 2016 року, враховуючи періоди прострочки по кожному з актів.

Сума заборгованості позивача перед відповідачем по сплаті інфляційних втрат у розмірі 28 635,73 грн., зазначена відповідачем в оспорюваній заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог, складається із:

- 7071,81 грн. інфляційних втрат, нарахованих на визнану позивачем у межах справи №910/21567/17 суму боргу в розмірі 151 142,95 грн. за період з 05.10.2017 по 06.02.2018, за якою згідно заяви ТОВ «Магістраль-Транс» від 07.02.2018 проведено зарахування;

- 364,00 грн. інфляційних втрат, нарахованих на присуджену до стягнення із позивача на користь відповідача у межах справи №910/21567/17 суму основного боргу в розмірі 5 366,53 грн. за період з 05.10.2017 по 18.04.2018;

- 21 199,92 грн. загальної суми інфляційних втрат, нарахованих суму заборгованості за актами виконаних робіт за період листопад-грудень 2016 року, враховуючи періоди прострочки по кожному з актів.

Судом встановлено, що відповідачем у відзиві на позовну заяву та розрахунку суми заборгованості вих.№б/н від 19.04.2018 (том 1, а.с. 153-162) здійснений арифметично вірний розрахунок вищевказаних сум 3% річних та інфляційних втрат, який позивачем не спростований.

Враховуючи вищевикладене, зазначені вимоги є однорідними, тобто грошовими, сума боргу, яку відповідачем зараховано як зустрічну однорідну вимогу заявою вих№18 від 19.04.2018, є обґрунтованою, а тому оспорюваний правочин - заява вих№18 від 19.04.201802-09/16-07 є такою, що не суперечить вимогам статті 601 Цивільного кодексу України.

Підстави, визначені статтею 602 Цивільного кодексу України, за яких не допускається зарахування зустрічних вимог, відсутні.

Отже, за встановлених обставин справи, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту існування обставин, з якими закон у відповідності до приписів статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов'язує можливість визнання недійсним спірного одностороннього правочину, як і не доведено факту порушення його прав зі сторони відповідача у спірних правовідносинах, у зв'язку з чим суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні позову в цій частині.

Також, позивачем у позові заявлено вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс» на користь Товариства обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» 264 503,22 грн.

Вказані кошти, на думку позивача, були безпідставно сплачені відповідачу за Договором №131213 від 13.12.2013.

Так, позивач вказує, що в період з листопада 2016 по грудень 2016 року ним було сплачено на користь відповідача суму в розмірі 460 000,00 гривень, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень (том 1, а.с. 95-119), з призначенням платежу «за ТО та ремонт автомобілів зг.дог. № 13.12.13 від 12.12.13 p.».

Водночас, позивач визнає вартість виконаних відповідачем за цим договором робіт у загальній сумі 195 496,78 грн., та зазначає, що сума переплати за Договором складає 264 503,22 грн., які просить суд стягнути з відповідача на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Однак, як вірно встановив суд першої інстанції, підставою для сплати позивачем грошових коштів був Договір №131213 від 12.12.2013, а тому в даному випадку відсутнє безпідставне (без достатньої правової підстави) отримання відповідачем коштів та, як наслідок, підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Таким чином, у випадку наявності у позивача будь-яких претензій до відповідача щодо обсягів, якості виконаних робіт за договором тощо, позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з відповідними вимогами, обравши належне обґрунтування та спосіб захисту своїх прав.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів зі сторони відповідача.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Згідно частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2018 у справі №910/6184/18 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2018 у справі №910/6184/18 залишити без змін.

Матеріали справи №910/6184/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.11.2018.

Головуючий суддя Ю.Б.Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка