ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2018 р. Справа №914/782/18

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів: Мирутенка О.Л.

Якімець Г.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів

на рішення Господарського суду Львівської області від 04.09.2018 (суддя Горецька З. В., повний текст рішення складено 06.09.2018)

за позовом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача Фізичної особи - підприємця Чижишина Дмитра Андрійовича, м. Львів

про стягнення заборгованості

в розмірі 1489966,45 грн

В С Т А Н О В И В:

Суть справи.

До Господарського суду Львівської області Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради подано позов до Фізичної особи - підприємця Чижишина Дмитра Андрійовича стягнення заборгованості в розмірі 1489966,45 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що всупереч умовам договору відповідач не оплатив заборгованість за користування нерухомим майном в розмірі 1 489 966,45 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.09.2018 позов Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до ФОП Чижишина Д.А. задоволено частково. Стягнуто з ФОП Чижишина Д.А. на користь Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 114 022,23 грн заборгованості, 1 698,56 грн судового збору. В частині стягнення суми боргу в розмірі 52 056,18 грн. провадження у справі закрито. В решті частині позовних вимог - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду в частині часткового задоволення позовних вимог мотивовано тим, що позивачем доведено нарахування орендної плати за березень 2016 року, квітень 2016 року, а також 4 дні травня 2016 року (до 05.05.2016), що становить 114 022,33 грн. В частині закриття провадження у справі про стягнення боргу в розмірі 52 056,18 грн обґрунтоване тим, що стягнення орендної плати за лютий 2016 року уже було предметом розгляду у справі №914/765/16. Рішення суду в частині відмови у стягненні орендної плати у сумі 1 323 887, 94 грн мотивоване тим, що оскільки з 05.05.2016 і надалі відповідач був позбавлений об'єктивної можливості використовувати орендовані нежитлові приміщення як об'єкт оренди за умовами договору з управлінням комунальної власності Львівської міської ради, наявні правові підстави для звільнення відповідача, як орендаря, від орендної плати за весь час, протягом якого об'єкт оренди не міг бути ним використаний (а саме з 05.05.2016 по даний час).

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Позивачем подано апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якому просить скасувати рішення місцевого господарського суду. У своїй апеляційній скарзі апелянт покликається на те, що згідно п.7.1.3 договору оренди нежитлових приміщень відповідач зобов'язаний використовувати та зберігати об'єкт оренди відповідно до умов договору. Натомість відповідач не повідомляв позивача про неможливість використання об'єкту оренди чи незаконного захоплення його третіми особами. А відтак, за відсутності доказів протилежного, нарахування орендних платежів є законним. Окрім цього скаржник зазначає, що факт внесення в Єдиний державний реєстр відомостей про зміну власника нежитлового приміщення є незаконним, що підтверджується рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 18.01.2018, а відтак, Львівській міській раді на весь термін дії договору належало право нараховувати та стягувати орендну плату по спірному договору.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Клопотань, заяв в порядку ст.207 ГПК України сторонами заявлено не було.

У судовому засіданні представниками сторін викладено доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 13.01.2015 між Управлінням комунального майна департаменту економічної політики Львівської міської ради (орендодавець, позивач) та фізичною особою-підприємцем Чижишином Дмитром Андрійовичем (орендар, відповідач) укладено договір №С-9356-15 оренди нежитлових приміщень.

Відповідно до п.п. 1.1, 4.1, 5.2, 7.2 вказаного договору, орендодавець на підставі наказу управління комунальної власності №90-А від 30.12.2014 передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - приміщення, що знаходиться на балансі ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» приміщення за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 238,7м2.

Термін дії договору визначений на 2 роки 364 дні з 13.01.2015 до 12.01.2018 включно.

Орендна плата перераховується орендарем не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць.

Орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату своєчасно і в повному обсязі.

Як підтверджується матеріалами справи, Господарським судом Львівської області від 07.06.2016 у справі №914/765/16 прийнято рішення, яким стягнуто з відповідача заборгованість в розмірі 572 319,60 грн., яка виникла за період з 01.02.2015 по 29.02.2016 на користь позивача. Постановою Львівського апеляційного господарського суду та постановою Вищого господарського суду України вказане рішення залишено без змін.

Місцевим господарським судом також встановлено, що об'єкт оренди 05.05.2016 вибув із власності територіальної громади м.Львова та був зареєстрований на праві приватної спільної часткової власності (розмір часток - п 1/3) за фізичними особами - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. Дана обставина підтверджується належним, допустимим та достатнім доказом - інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.04.2017 №84773321, яка містить вищезазначені відомості про власників, дату та підстави виникнення права власності.

В подальшому Львівською міською радою було подано позов до вищевказаних фізичних осіб як незаконних набувачів права власності на об'єкт оренди про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 18.01.2018 задоволено позовні вимоги Львівської міської ради, скасовано незаконну державну реєстрацію та витребувано об'єкт оренди з чужого незаконного володіння.

Однак, як встановлено судом першої інстанції, станом на момент розгляду справи судом першої інстанції позивачем не здійснено державної реєстрації права власності на об'єкт оренди за територіальною громадою м.Львова, що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.05.2018 №125002468.

Позивач зазначає, що згідно довідки про стан заборгованості №4-2302-405 від 30.03.2018 у відповідача існує неоплачена заборгованість в розмірі 1 489 966, 45 грн. за період з 01.02.2016 по 01.02.2018, що і стало підставою звернення до суду.

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення Цивільного України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст.759, ч.1 762 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Перевіривши розрахунок заборгованості орендної плати, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим нарахування орендної плати за березень 2016 року, квітень 2016 року, а також 4 дні травня 2016 року (тобто до 05.05.2016), що становить 114 022,33 грн. (орендна плата за березень 2016 року - 52 576,74 грн., за квітень 2016 року - 54 416,93 грн., за травень - 54 471,34 грн(54 471,34/31 = 1 757,14 грн (за 1 день); 1 757,14 грн * 4 дні = 7 028,56 грн).

Судова колегія зазначає також таке.

Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на зазначену норму законодавства, судом першої інстанції дійшов правомірного висновку, що оскільки стягнення орендної плати за лютий 2016 року уже було предметом розгляду у справі №914/765/16 та рішенням Господарського суду Львівської області від 07.06.2016 стягнуто на користь позивача суму боргу за оренду плату в розмірі 52 056,18 грн, провадження в цій частині позовних вимог необхідно закрити, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Щодо відмови у стягненні заборгованості у стягненні орендної плати у сумі 1 323 887, 94 грн, то апеляційний господарський суд зазначає таке.

Згідно з ч.1 ст.761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Згідно з п.4.9 договору оренди від 13.01.2015 року №С-9356-15 перехід права власності на об'єкт оренди третім особам не визнається підставою для зміни або припинення чинності цього договору і такий договір зберігає свою чинність для нового власника об'єкта оренди. Аналогічна за змістом норма міститься в ч.1 ст.23 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

З огляду на вищевикладені норми законодавства України та умови укладеного між сторонами договору, а також наявність зареєстрованого права власності за іншими особами та рішення суду, яке не набрало законної сили щодо скасування такої реєстрації за фізичними особами - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості орендної плати на користь позивача з 05.05.2016.

Водночас при відмові у стягненні вказаної заборгованості суд першої інстанції послався на ч.6 ст.762 ЦК України, згідно якої наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Однак такий висновок місцевого господарського суду є помилковим, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Орендар відшкодовує орендодавцю вартість орендованого майна у разі відчуження цього майна або його знищення чи псування з вини орендаря.

Вищезазначені норми кореспондуються зі ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», згідно якої орендар зобов'язаний використовувати та зберігати орендоване майно відповідно до умов договору, запобігати його пошкодженню, псуванню.

Відповідно до п.7.1.3 договору оренди нежитлових приміщень відповідач зобов'язаний використовувати та зберігати об'єкт оренди відповідно до умов договору.

За таких обставин, саме на орендаря покладений обов'язок зберігати орендоване майно та саме орендар несе відповідальність за його схоронність у вигляді, у якому таке майно було передане в оренду.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що покликання суду першої інстанції на те, що позбавлення відповідача доступу до орендованого об'єкта невідомими особами є обставинами, за які відповідач не відповідає, є безпідставними, оскільки саме на відповідача вищезгаданими нормами законодавства та договором покладено обов'язок зберігати річ, передану йому в оренду.

Водночас у матеріалах справи відсутні відомості про звернення орендаря до правоохоронних органів у зв'язку з перебуванням третіх осіб у його орендованому нежитловому приміщенні, звернення до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння чи докази того, що відповідач у інший спосіб здійснював заходи для збереження орендованого майна.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що правові підстави для звільнення орендаря від орендної плати за період з 05.05.2016 по 01.02.2018 відсутні.

Разом з тим, у даному випадку, враховуючи те, що рішення Сихівського районного суду м.Львова від 18.01.2018, яким скасовано незаконну державну реєстрацію та витребувано об'єкт оренди з чужого незаконного володіння, не набрало законної сили на момент розгляду справи судом першої інстанції, Львівська міська рада є неналежним позивачем.

Однак, у разі набрання законної сили вищезгаданим рішенням суду та відповідно встановлення факту належності об'єкту оренди Львівській міській раді у період з 05.05.2016 по 01.02.2018, позивач вправі звернутися про перегляд оспорюваного рішення Господарського суду Львівської області за нововиявленими обставинами.

Згідно ст. ст. 276, 277 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити шляхом виключення з мотивувальної частини висновку суду про те, що обставини державної реєстрації власності на об'єкт оренди за третіми особами та позбавлення відповідача доступу до орендованого об'єкта невідомими особами є обставинами, за які відповідач не відповідає. А також, що такі обставини свідчать про наявність правових підстав для звільнення відповідача, як орендаря, від орендної плати за весь час, протягом якого об'єкт оренди не міг бути ним використаний (а саме з 05.05.2016 по даний час).

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити шляхом виключення з мотивувальної частини висновку суду щодо звільнення орендаря від сплати орендної плати у зв'язку з наявністю обставин, за які орендар не відповідає.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч.14 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції змінює мотивувальну частину рішення в частині позовних вимог та в решті позовних вимог рішення місцевого господарського суду залишено без змін, то судовий збір за подання апеляційної скарги залишається за апелянтом (позивачем).

Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 275, 277, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 04.09.2018 у справі № 914/782/18 змінити шляхом виключення з мотивувальної частини висновку суду про те, що обставини державної реєстрації власності на об'єкт оренди за третіми особами та позбавлення відповідача доступу до орендованого об'єкта невідомими особами є обставинами, за які відповідач не відповідає; такі обставини свідчать про наявність правових підстав для звільнення відповідача, як орендаря, від орендної плати за весь час, протягом якого об'єкт оренди не міг бути ним використаний (а саме з 05.05.2016 по даний час).

В частині стягнення з відповідача 114 022,23 грн заборгованості та закриття провадження у справі в частині стягнення 52 056,18 грн - рішення суду залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на позивача.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо або через Львівський апеляційний господарський суд до Верховного Суду (п.17.5 Перехідних положень ГПК України).

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.11.2018

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді О.Л. Мирутенко

Г.Г. Якімець