ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року м. ОдесаСправа № 915/134/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді: Л.В. Поліщук,

суддів: О.Ю. Аленіна, І.Г. Філінюка,

при секретарі судового засідання О.В. Клименко

за участю представників учасників процесу:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Салюк С.М.

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.07.2018 року (суддя, Семенчук Н.О., м. Миколаїв, повний текст складено та підписано 30.07.2018р.)

у справі №915/134/18

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Миколаївський хлібзавод №1"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3

про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 678435,40грн.,

В С Т А Н О В И В :

19.02.2018 Приватне акціонерне товариство (далі -ПАТ)"Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ)"Миколаївський хлібзавод №1" про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 678 435,40 грн. та стягнення судових витрат.

Позовні вимоги з посиланням на ст.ст. 993, 1172, 1187, 1191 Цивільного кодексу України , ст.ст. 1, 4, 24, 27, 176 Господарського процесуального кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування", п.1 ст. 9, п.1.1 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" мотивовані тим, що 01.06.2016 між ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" та ТОВ ВКФ "Віта Авто" був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого є страхування транспортного засобу "Вольво", державний № НОМЕР_1. 03.02.2017 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Вольво" під керуванням водія ОСОБА_4 та транспортного засобу "ГАЗ" під керуванням водія ОСОБА_3. Згідно постанови Херсонського міського суду від 03.03.2017 у справі №766/2611/17 вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась в наслідок порушення ОСОБА_3 ПДР України. На підставі звернення страхувальника ТОВ ВКФ "Віта Авто" із заявою про настання страхового випадку та страхового акту №ЗСКА-6270 позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 777925,40 грн. Цивільна відповідальність власника транспортного засобу винної сторони, а саме ТОВ "Миколаївський хлібзавод №1" застраховано у ПАТ НАСК "Оранта" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9296250. Від страховика відповідача позивач отримав страхове відшкодування у розмірі 99490,00 грн., у межах ліміту, встановленого полісом, а іншу частину сплаченого страхового відшкодування у розмірі 678435,40 грн. позивач просить стягнути з відповідача у порядку регресу.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 19.07.2018 року в задоволенні позову відмовлено, з огляду на те, що наявні у справі документи, вказують про необґрунтованість розрахунку позивачем розміру страхового відшкодування, сплаченого потерпілому, і, як наслідок, необґрунтованість вимоги до відповідача у даній справі.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, Приватне акціонерне товариство (далі -ПАТ)"Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду (в подальшому матеріали справи передані до Південно-західного апеляційного господарського суду у зв'язку з ліквідацією Одеського апеляційного господарського суду) з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково, а саме стягнути з відповідача 212819,50грн.

На думку скаржника рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Скаржник до апеляційної скарги додає висновок експертного дослідження № 33/04/17 від 16.08.2018р., згідно якого вартість транспортного засобу «Вольво», державний № НОМЕР_1 в пошкодженому(аварійному) стані після дорожньо-транспортної пригоди становить 413819,24грн., та, враховуючи його, робить новий розрахунок суми відшкодування, відповідно до якого і просить стягнути з відповідача 212819,50грн.

Також скаржник зазначає, що позовні вимоги підлягали частковому задоволенню, а саме стягненню 510грн. франшизи за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9296250.

Крім того, скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем розміру завданих збитків, на його думку саме відповідач як особа, яка не погоджується з розміром збитків, повинен доводити, що розмір відшкодування повинен бути меншим.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач спростовує доводи апеляційної скарги та просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Крім того, відповідач заявив клопотання про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката за ведення даної справи у розмірі 2 000грн.

Позивач та третя особа не використали законного права на участь у судовому засіданні, хоча про час та місце його проведення повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представника відповідача, який з'явився в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла наступного висновку.

01 червня 2016 року між Страховою компанією "Українська страхова група" (страховик) та ТОВ ВКФ "Віта Авто" (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами №28-0301-16-00155 (далі - Договір №28-0301-16-00155).

Відповідно до п.1.1 Частини 2 Договору №28-0301-16-00155 предметом є страхування майнових інтересів Страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з:

п. 1.1.1 володінням, користуванням і розпорядженням, визначеним цим договором (частина 1) наземним транспортним засобом (надалі - ТЗ) та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням (далі-ДО), - страхування наземного транспортного засобу (надалі-КАСКО);

п. 1.1.2 відшкодуванням Страхувальником шкоди, заподіяної третій особі або її майну, також шкоди, заподіяної юридичній особі - добровільне страхування цивільно-правової відповідальності водія (надалі - ДЦВ);

п. 1.1.3 життям, здоров'ям та/або працездатністю застрахованих осіб, визначених в Частині 1 Договору - добровільне страхування від нещасного випадку з водієм та пасажирами (надалі - ДНВ).

Підпунктом 2.1.1 п.2.1 Частини 2 Договору №28-0301-16-00155 визначено, що страхові ризики визначаються відповідно до обраних умов страхування, визначених в частині 1 договору по КАСКО, зокрема, ризик "ДТП" (дорожньо-транспортна пригода) - пошкодження або знищення ТЗ та/або його ДО внаслідок ДТП.

Згідно із п. 3.1 Частини 2 Договору №28-0301-16-00155 страховим випадком згідно умов цього Договору вважається передбачена договором подія (ризик), що відбулась в період дії Договору, з настанням якої виникає обов'язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування Страхувальнику/Вигодонабувачу застрахованим особам на умовах договору.

Відповідно до п. 10 Частини 1 Договору №28-0301-16-00155 строк дії договору визначено з 0 год. 0 хв. 19.06.2016 по 24 год. 0 хв. 18.06.2017.

Страхувальник має право отримати страхове відшкодування (страхову виплату) відповідно до умов договору та правил страхування (п.9.1.1).

Страхових зобов'язаний прийняти рішення про виплату (скласти страховий акт) страхового відшкодування, або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування (страхової виплати) в термін не пізніше 5 (п'яти) робочих днів від дати отримання страховиком всіх необхідних документів, зазначених в розділі 12 частині 2 цього договору, що підтверджує факт страхового випадку та розмір збитків.

Перелік документів, які Страхувальник зобов'язаний надати Страховику при настанні випадку за будь-яким ризиком, зазначений у п.п. 12.1.1 п. 12.1 Договору №28-0301-16-00155.

Відповідно до п.12.1.2 Договору №28-0301-16-00155 при настанні страхового випадку по Страхуванню КАСКО додатково до документів, вказаних в п. 12.1.1 частини 2 договору, надаються наступні документи:

п.12.1.2.1 документи, що підтверджують вартість відновлювального ремонту, необхідного для відновлення пошкодженого застрахованого ТЗ та/або ДО, які обираються Страховиком за одним або кількома із нижченаведених варіантів:

а) документи ремонтних підприємств (наряд-замовлення, калькуляції, рахунки), де буде здійснено відновлювальний ремонт ТЗ із зазначенням переліку відновлювальних робіт, їх вартість, вартість деталей, що замінюються і та ін. в разі, якщо ремонт здійснювався за рахунок страхувальника;

б) документи, що підтверджують оплату виконання відновлювальних робіт;

в) висновок незалежної експертизи, якщо вона замовлялась страхувальником, за погодженням із Страховиком;

г) калькуляція, проведена страховиком самостійно, на підставі програмних продуктів рекомендованих для використання в товарознавчих дослідженням та складання кошторисів відновлювального ремонту та заподіяної матеріальної шкоди.

Відповідно до п.13.4 Договору №28-0301-16-00155 у разі конструктивної загибелі ТЗ (якщо матеріальний збиток перевищує 80% дійсної вартості ТЗ, визначеної згідно з чинним законодавством України на момент настання страхового випадку) Страховик приймає рішення стосовно розрахунку розміру страхового відшкодування за наступним варіантом:

п. 13.4.1 СВ = ДВ х ПЗС+ ВТ + ОПНЕ +ВДКО -Фр - ВЗПО, де:

ДВ - дійсна вартість застрахованого ТЗ на момент настання страхового випадку;

За цим варіантом між страховиком та страхувальником укладається угода, згідно з якою: страхувальник зобов'язаний зняти з обліку ТЗ та передати його страховику разом з свідоцтвом про реєстрацію ТЗ, сервісною книжкою, інструкцією по експлуатації автомобіля та додаткового обладнання, всіма комплектами ключів, брелоками сигналізації, набором інструментів передбаченого комплектацією ТЗ, запасним колесом, про що по факту передачі між сторонами складається Акт приймання-передачі ТЗ. Страховик протягом 5 (п'яти) робочих днів, з дня підписання сторонами Акту приймання-передачі ТЗ, передачі всіх документів по оформленню права власності, а також надання всіх необхідних і належним чином оформлених документів, зазначених в Розділі 12 Договору, зобов'язаний скласти страховий акт.

п. 13.4.2 СВ = ДВ х ПЗС - ВЗ + ВТ + ОПНЕ +ВДКО -Фр - ВЗПО, де:

ВЗ - вартість залишків ТЗ після страхового випадку.

Вартість залишків ТЗ, може бути розрахована, на розсуд Страховика, як на підставі висновку експерта, так і на підставі ринкового попиту на відповідні залишки. В останньому випадку Страховик може запропонувати Страхувальнику особу (осіб), згідних придбати залишки пошкодженого ТЗ за ціну узгоджену зі Страховиком. Майнові права на ТЗ у цьому випадку залишаються у Страхувальника.

Таким чином, пункт 13.4 Договору №28-0301-16-00155 містить два взаємовиключні варіанти розрахунку розміру страхового відшкодування у разі конструктивної загибелі ТЗ.

У відповідності до додатку № 1 до договору добровільного страхування наземного транспорту №28-0301-16-00155 від 01.06.2016 сторони дійшли згоди, що дійсна вартість застрахованого транспортного засобу Volvo FM 400, державний номер НОМЕР_1, на момент укладання договору, складає 1125000,00 грн.

Згідно ст. 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно пункту 1 статті 984 ЦК України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 990 Цивільного кодексу України та частиною 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як вірно встановлено місцевим судом 03.02.2017 о 22-50 годині на а/д М14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 180 км.+400 м. сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю, вантажного фургону ГАЗ 3302, державний номер НОМЕР_2, яким керував водій ОСОБА_3, та сідлового тягача Volvo FM 400, державний номер НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_4, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №084547 від 10.03.2017 (а.с.28-29).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 транспортний засіб сідловий тягача Volvo FM 400, державний номер НОМЕР_1, зареєстрований за ВКФ "Віта-Авто" (а.с. 21).

У зв'язку з порушенням 03.02.2017 ОСОБА_3, який працював водієм на ТОВ "Миколаївський хлібзавод №1", п.2.3.б Правил дорожнього руху, 03.02.2017 складено адміністративний протокол НР211241 за статтею 124 КУпАП.

Внаслідок ДТП автомобіль Volvo FM 400 зазнав механічних пошкоджень, а тому 06.02.2017 ВКФ "Віта-Авто" у формі ТОВ звернулось до ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 25-26).

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.03.2017 у справі №766/2611/17 визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с.30).

16.03.2017 ВКФ у формі ТОВ "Віта-Авто" звернулась до ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" із заявою №349, з якій просило здійснити виплату страхового відшкодування за відновлювальний ремонт та за послуги евакуатора (а.с.27).

Судовим експертом ОСОБА_5 (Свідоцтво Міністерства юстиції України №544 від 28.09.2001 видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії) на замовлення ПАТ "СК "Українська страхова група" 25.04.2017 складено Висновок №3304/17/17 експертного дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ, відповідно до якого вартість матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ - автомобіль Volvo FM 400, державний номер НОМЕР_1 пошкодженого при ДТП складає 726 128,74 грн., вартість відновлювального ремонту - 808824,27 грн., ринкова вартість КТЗ складає 726128,74 грн. (а.с.31-41). Крім того, експерт у висновку зазначив, що матеріальна шкода, завдана власнику КТЗ, дорівнює ринковій вартості автомобіля, а саме 726128,74 грн., оскільки відновити даний КТЗ економічно невигідно.

Позивач на підставі поданої Страхувальником заяви та складеного Страховиком страхового акту виплатив ВКФ у формі ТОВ "Віта-Авто" страхове відшкодування у розмірі 777925,40 грн., що підтверджується наданими платіжними дорученнями №11816 від 21.06.2017 та №11817 від 21.06.2017, а відтак посилаючись на норми ст. 1191 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом звернувся до суду із відповідним позовом в якому просив суд стягнути з відповідача 678435,40 грн., як відшкодування шкоди у порядку регресу.

При цьому судова колегія погоджується з висновком місцевого суду, що норми ст. 1191 Цивільного кодексу України у спірних правовідносинах застосуванню не підлягають, оскільки регламентують право зворотньої вимоги (регресу), а до позивача не перейшло право регресної вимоги, а виникло право у порядку суброгації ( перехід права вимоги від страхувальника до страховика), а тому застосуванню підлягають, зокрема, норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", якими забезпечено право страховику отримати відшкодування у межах фактичних здійснених ним витрат шляхом покладення на страховика, що застрахував цивільно-правову відповідальність особи, яка заподіла шкоду, обов'язку відшкодувати шкоду у межах страхової суми (ліміту), виходячи з її оціненого розміру та з урахуванням франшизи, та, у випадку недостатності даних сум, покладення обов'язку сплати різниці на заподіювача шкоди, яка регулюється ст. 993 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.22.1 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Частиною 2 ст.30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як вже було зазначено вище, судовим експертом на замовлення ПАТ "СК "Українська страхова група" 25.04.2017 складено Висновок №3304/17/17 експертного дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ, відповідно до якого вартість матеріальної шкоди заподіяної власнику КТЗ - автомобіль Volvo FM 400, державний номер НОМЕР_1 пошкодженого при ДТП складає 726 128,74 грн., вартість відновлювального ремонту - 808824,27 грн., ринкова вартість КТЗ складає 726128, 74 грн.

Разом з тим, як вірно встановлено місцевим судом, з наданого позивачем розрахунку розміру страхового відшкодування, сплаченого потерпілому, вбачається, що останнім при розрахунку розміру страхового відшкодування враховувалась дійсна вартість ТЗ на момент страхування в розмірі 125000,00 грн., що є не правомірним, оскільки пунктом 13.4 Договору зазначено, що конструктивна загибель ТЗ настає, якщо матеріальний збиток перевищує 80% дійсної вартості ТЗ, визначеної згідно з чинним законодавством України на момент настання страхового випадку. Як визначено у висновку експерта №3304/17/17 від 25.04.2017 ринкова вартість КТЗ складає 726128,74 грн., отже конструктивна загибель ТЗ настає, якщо матеріальний збиток (808824,27 грн.) перевищує 80% дійсної вартості ТЗ на момент настання страхового випадку (726128,74*80%=580902,99 грн.).

Означене свідчить про необґрунтованість розрахунку позивачем розміру страхового відшкодування, сплаченого потерпілому.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 678435,40 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо доданого скаржником до апеляційної скарги додаткового доказу, а саме висновку експертного дослідження № 33/04/17 від 16.08.2018р., згідно якого вартість транспортного засобу «Вольво», державний № НОМЕР_1 в пошкодженому(аварійному) стані після дорожньо-транспортної пригоди становить 413819,24грн., то судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів.

За змістом ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному учаснику справи більш сприятливі, аніж іншому умови в розгляді конкретної справи.

Колегія суддів не вбачає підстав для прийняття судом апеляційної інстанції висновку експертного дослідження № 33/04/17 від 16.08.2018р., оскільки зазначений доказ не був предметом розгляду в суді першої інстанції, його складено після прийняття місцевим судом рішення у справи, а його неподання до суду першої інстанції не було зумовлено причинами, що об'єктивно не залежали від позивача.

Відповідно ст.ст. 73, 74, 77 кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

З наведеного вбачається, що обов'язок доказування правомірності заявлених позовних вимог законодавством покладено саме на позивача.

Скаржник, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтував, належних доказів та обґрунтованих підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не навів.

Відтак, суд першої інстанції надав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а тому дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

При цьому судова колегія відхиляє доводи скаржника про те, позовні вимоги підлягали частковому задоволенню, а саме стягненню 510грн. франшизи за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9296250, оскільки сума франшизи, позовними вимогами охоплена не була, а інших вимог під час розгляду справи місцевим судом позивачем до відповідача не заявлялось.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, оспорюване рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.07.2018р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - без задоволення.

Слід зазначити, що в ході розгляду апеляційної скарги відповідач заявив клопотання про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката за ведення даної справи у розмірі 2000грн., розглянувши його судова колегія зазначає наступне.

Згідно ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За ч. ч. 3, 4 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 2 ч. 4 ст.129 ГПК України встановлено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові - на позивача.

Враховуючи вищевикладене, а також документальне підтвердження наданих адвокатом ОСОБА_1 послуг, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги відповідача про покладення на позивача судових витрат на послуги адвоката у розмірі 2000 грн., понесених ТОВ „Миколаївський хлібзавод №1" у даній справі, а тому керуючись ст.129 ГПК України, вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката за ведення справи.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 123,129,269, 270, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 19.07.2018 року у справі №915/134/18 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - без задоволення.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Миколаївський хлібзавод №1" грошові кошти в сумі 2000 (дві тисячі) гривень в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката за ведення справи.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ в установленому законом порядку

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2018 року об 11.45.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя І.Г. Філінюк

Суддя О.Ю.Аленін