СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2018 р. Справа № 922/598/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Склярук О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю від 31.10.2018 року №3958;

відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Керамет-Харків, м. Купянськ (вх. №1243Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 14.05.2018 року у справі №922/598/18, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Сальнікова Г.І.), повний текст якого складено 23.05.2018 року

за позовом Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ в особі регіональної філії Придніпровська залізниця м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю Керамет-Харків, м. Купянськ

про стягнення 60 875 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.05.2018 року у справі №922/598/18 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамет-Харків» на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - штраф за неправильно зазначену адресу вантажоодержувача у розмірі 60875,00 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Керамет-Харків» з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 14.05.2018 року у справі №922/598/18 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, у розмірі 12175,00 грн., та надати відстрочення виконання судового рішення строком на 3 (три) місяці з моменту набрання рішенням законної сили; провести судове засідання з розгляду апеляційної скарги за участю представника апелянта.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

Рішення господарського суду Харківської області від 14.05.2018 року у справі №922/598/18 є необґрунтованим та незаконним внаслідок: неповного зясування обставин, які мають значення для справи; неправильної оцінки доказів; не застосування судом першої інстанції правових норм, які мають відношення до предмету спору.

Вважає висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на те, що накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, а отже підпис представника позивача на накладній свідчить про те, що він перевірив умови накладної та погодився з її умовами.

Ігнорування господарським судом першої інстанції обставин, які є винятковими і можуть бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, порушує такі загальні засади господарського процесу, як справедливість та неупередженість, рівність учасників при вирішенні спорів.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови відповідачу в задоволенні його заяви про відстрочення виконання рішення суду, є таким, що прийняте з порушенням процесуальних норм, необґрунтоване та несправедливе, оскільки судом не враховано погіршення фінансового стану відповідача, про що свідчить його фінансовий звіт за 2017 рік.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.06.2018 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Керамет-Харків» на рішення господарського суду Харківської області від 14.05.2018 року у справі №922/598/18.

09.07.2018 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилається на аналогічну правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 22.03.2018 року у справі №917/964/17, щодо відсутності доказів на підтвердження обставин, які мають істотне значення (як-от: майновий стан сторін, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу) та які могли бути підставою для зменшення розміру штрафу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№5185), який долучений до матеріалів справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.07.2018 року, з урахуванням ухвал від 07.08.2018 року та від 28.08.2018 року про виправлення, справу №922/598/18 призначено до розгляду на 02.10.2018 року

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2018 року, у звязку з відпусткою судді Гетьмана Р.А, суддею доповідачем визначено суддю Ільїна О.В. та сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Ільїна О.В., судді Россолова В.В., судді Хачатрян В.С.

09.08.2018 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання, в якому останній просить долучити до справи копію постанови Харківського апеляційного господарського суду у справі №922/433/18 (вх.№6227), яке долучено до матеріалів справи.

09.08.2018 року на адресу суду від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача (вх.№6231), в якому останній просить розглянути дані заперечення разом з апеляційною скаргою в судовому засіданні та задовольнити вимоги апеляційної скарги, які долучено до матеріалів справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2018 року, у звязку з закінченням терміну повноважень судді Россолова В.В., суддею доповідачем визначено суддю Ільїна О.В. та сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Ільїна О.В., судді Гребенюк Н.В., судді Сіверіна В.І.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.10.2018 року відкладено розгляд справи на 01.11.2018 року.

Відповідно до Указів Президента України від 29.12.2017 року №454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" та від 28.09.2018 року № 295/2018 "Про переведення суддів", а також ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів та статті 31 ГПК України, справа була передана до Східного апеляційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2018 року суддею доповідачем визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Терещенко О.І., судді Склярук О.І., судді Слободіна М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.10.2018 року прийнято справу №922/598/18 до провадження та призначено до розгляду на 19.11.2018 року.

16.11.2018 року на адресу суду від відповідача, електронною поштою надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника (вх.№216), яке долучене до матеріалів справи.

Дослідивши вказане клопотання, судом апеляційної інстанції встановлено, що воно не має електронного підпису, що підтверджується актом від 16.11.2018 року №13-42/46.

Так, приписами ст. 5 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг, електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов'язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Стаття 6 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг передбачає можливість використання електронного підпису, але не встановлено його обовязковості.

Згідно статті 7 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг, оригіналом електронного документа вважається електронний

примірник документа з обовязковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", що за своїм змістом відносить електронний підпис до обовязкових реквізитів електронного документа.

Відповідно до ч. 8 статті 42 ГПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

У відповідності до статті 4 Закону України Про електронний цифровий підпис, електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - субєктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Отже, з надісланого на електронну адресу суду апеляційної інстанції клопотання неможливо ідентифікувати підписувача та підтвердити цілісність вкладеного файлу.

А таким чином, у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для розгляду даного клопотання, оскільки такий електронний документ не має юридичної сили і статусу офіційного документу.

У судовому засідані 19.11.2018 року представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання 19.11.2018 року не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення, про що свідчить повідомлення про вручення поштового рекомендованого відправлення №442, проте, не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2017 року зі станції Основа Південної залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю «Керамет-Харків» здійснило відправлення вагону №68613488 згідно накладної №44374536 на станцію Правда Придніпровської залізниці, одержувач вантажу-Приватне акціонерне товариство «Керамет»

На вказане відправлення вагону, відправник надав станції навантаження Основа Південної залізниці заповнену накладну. У вказаному документі, представником відправника у графі 4 «Одержувач» було вказано:

«Найменування одержувача : ПрАТ «Керамет»

Адреса одержувача: 04119, м. Київ, вул. Якіра, 8»

26.09.2017 року по прибутті вагонної відправки №44374536 на станцію призначення Правда Південної залізниці було виявлено, що адреса одержувача, зазначена відправником у накладній не відповідає адресі ПрАТ «Керамет».

Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду, в якому останній просив стягнути з відповідача 60875,00 грн. штрафу, нарахованого в порядку статті 118 Статуту залізниць України.

14.05.2018 року господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обовязки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Так, предметом спору у даній справі є стягнення штрафу за порушення правил залізничного перевезення.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Відповідно до ст. 23 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. N 457 (далі - Статут залізниць України) відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

У пункті 6 Статуту залізниць України встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

У статті 23 Статуту залізниць України встановлено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

За пунктом 2.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. N 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за N 863/5084, відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил.

Згідно з пунктом 5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. N 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за N 863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Отже, саме на відправника покладається обов'язок заповнення комплекту перевізних документів, а також надається можливість до укладення договору перевезення перевірити внесені до перевізного документу відомості і при необхідності скласти новий документ.

Відповідальність за неправильне оформлення залізничної накладної несе вантажовідправник.

Згідно зі статтею 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до пункту 6.1 Розяснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. N 04-5/601 Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею при розгляді справ про стягнення цього штрафу господарським судам слід виходити з того, що неправильно вказаною має бути хоча б одна відомість; при цьому неправильне зазначення коду та адреси вантажоодержувача вважаються окремими порушеннями. Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.

Статтею 118 Статуту залізниць України передбачено стягнення штрафу у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.

У статті 129 Статуту залізниць України встановлено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Згідно з частиною третьою ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду , якщо він значно перевищує розмір збитків , та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що зменшення розміру штрафу - це право суду , а не його обов'язок , при якому повинні враховуватись певні обставини , які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, врахувати інтереси сторін, які заслуговують на увагу, причини неналежного виконання або невиконання обов'язку, вжиття відповідачем заходів для усунення порушення та його наслідків та інші обставини, які заслуговують на увагу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 925/1025/17 від 20.03.2018 року та справі № 917/964/17 від 22.03.2018 року.

Дослідивши докази та обставини, якими обґрунтовує відповідач своє клопотання, господарський суд першої інстанції вірно зазначив на те, що наведені відповідачем обставини не є винятковими та такими, що є підставою для зменшення штрафних санкцій.

Лише той факт, що відповідачем не було завдано збитків позивачу, не є підставою для зменшення судом з власної ініціативи розміру штрафу, встановленого статтями 118 та 122 Статуту залізниць України, оскільки такий штраф підлягає стягненню за сам факт допущення вантажовідправником порушення, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитків. Теж саме стосується і посилання відповідача на його тяжкий матеріальний та фінансовий стан.

Також господарський суд першої інстанції обгунтовано врахував посилання позивача на те, що це непоодинокий випадок порушення з боку відповідача заповнення в перевізному документі адреси одержувача вантажу, що свідчить про систематичність правопорушення та відсутність винятковості.

Щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду, колегія суддів зазначає про наступне.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач вказує на скрутний фінансовий стан Товариства з обмеженою відповідальністю «Керамет-Харків», посилаючись на фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва за 2017 рік.

Так, відповідно до ст. 331 Господарського процесуального кодексу України суд за наявності обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони у виняткових випадках, залежно від обставин справи може, серед іншого, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення суб'єктом господарювання, суд, зокрема, враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору та певні надзвичайні події тощо.

За змістом наведеної норми, відстрочення виконання рішення є дискреційним повноваженням, а не обов'язком суду, яке, до того ж, реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

А тому аргументи апелянта щодо того, що ігнорування господарським судом першої інстанції обставин, які на його думку є винятковими і можуть бути підставою для зменшення розміру неустойки, порушує такі загальні засади господарського процесу, як справедливість, неупередженість, рівність учасників при вирішенні спорів, оскільки судом не враховано погіршення фінансового стану відповідача, не приймаються.

В силу приписів ст.ст. 11, 73, 74 Господарського процесуального кодексу України саме на заявника покладено обов'язок доведення існування відповідних підстав, тоді як інша сторона, у разі наявності заперечень, має навести докази на їх (підстав) спростування. Таким чином, наявність/відсутність обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим є предметом доказування для відповідача, спростовування для позивача та встановлення й належної оцінки - для суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року)

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Керамет-Харків, м. Купянськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 14.05.2018 року у справі №922/598/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.11.2018 року.

Головуючий суддя О.І. Терещенко

Суддя О.І. Склярук

Суддя М.М. Слободін