ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 918/249/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Білоус В.В., Погребняк В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Лавринчук О.Ю.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство "Рівненський завод "Газотрон",

представник - адвокат Удовиченко С.В. (ордер серії РН-536 №185 від 22.10.2018),

відповідач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області,

представник - Ізвєков К.В. (довіреність №31 від 26.06.2018)

розглянув касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області

на постанову Рівненського апеляційного господарського суду

від 27.03.2018

у складі колегії суддів: Павлюк І.Ю. (головуючий), Демидюк О.О., Савченко Г.І.

та на ухвалу Господарського суду Рівненської області

від 05.02.2018

у складі судді Войтюка В.Р.

за заявою Публічного акціонерного товариства "Рівненський завод "Газотрон"

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області

про визнання права власності

в межах справи № 918/249/17

про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Рівненський завод "Газотрон"

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

1. 12.07.2018 через Рівненський апеляційний господарський суд, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області повторно звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою №10-07-02821 від 11.07.2018 на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 27.03.2018 та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 05.02.2018 у справі №918/249/17 в порядку статей 286, 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та клопотало про поновлення строку на касаційне оскарження.

2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №918/249/17 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.08.2018.

3. У зв'язку з відпусткою судді Пєскова В.Г. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №918/249/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Білоус В.В., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2018.

4. Ухвалою від 22.10.2018 Верховний Суд у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Білоус В.В., суддя - Погребняк В.Я. прийняв справу №918/249/17 Господарського суду Рівненської області за касаційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 27.03.2018 та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 05.02.2018 до провадження, ухвалив розглянути касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 27.03.2018 та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 05.02.2018 у судовому засіданні, яке призначено ухвалою Верховного Суду від 19.09.2018 на 23.10.2018.

5. Публічне акціонерне товариство "Рівненський завод "Газотрон" (далі - ПАТ "РЗ "Газотрон", боржник) подало відзив на касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області (далі - скаржник, РВ ФДМУ по Рівненській області).

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Розгляд справи в суді першої інстанції та прийняте ним рішення

6. Ухвалою Господарського суду Рівненської області 10.05.2017 порушено провадження у справі №918/249/17 про банкрутство ПАТ "РЗ "Газотрон" за заявою Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області за загальною процедурою відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

6.1. Постановою Господарського суду Рівненської області від 07.08.2017 припинено процедуру розпорядження майном ПАТ "РЗ "Газотрон" та повноваження розпорядника майна, визнано банкрутом ПАТ "РЗ "Газотрон", відкрито ліквідаційну процедуру банкрута строком на 12 місяців, призначено ліквідатором арбітражного керуючого Ткачука Д.В.

6.2. 01.12.2017 від ліквідатора ПАТ "РЗ "Газотрон" Ткачука Д.В. надійшла позовна заява про визнання права власності на сховище, вбудоване у триповерхову будівлю корпусу 5-а, інвентарний №15141 в місті Рівне по вулиці Гагаріна, 39, яка ухвалою суду від 07.12.2017 прийнята до розгляду в межах справи №918/249/17 про банкрутство ПАТ "РЗ "Газотрон" та призначена до слухання в судовому засіданні на 18.12.2017 (т. 4, а.с. 146-195). Розгляд справи неодноразово відкладався місцевим судом.

7. Ухвалою від 05.02.2018 Господарський суд Рівненської області, керуючись статтями 16, 328, 331, 376, 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), заяву ПАТ "РЗ "Газотрон" до РВ ФДМУ по Рівненській області про визнання права власності в межах справи №918/249/17 про банкрутство задовольнив, визнав за ПАТ "РЗ "Газотрон" право власності на сховище, вбудоване в триповерхову будівлю корпусу 5а інв., №15141 в місті Рівному по вулиці Гагаріна, 39, стягнув з РВ ФДМУ по Рівненській області на користь боржника 1 600 грн. судового збору.

7.1. Під час розгляду справи суд встановив таке:

- 14.08.1997 рішенням позачергових загальних зборів акціонерів Відкрите акціонерне товариство "Рівненський завод "Газотрон" перетворено на Публічне акціонерне товариство "Рівненський завод "Газотрон";

- акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу Рівненського заводу "Газотрон" затверджено 23.06.1994 відповідно до наказу Мінмашпрому України від 30.06.1994 №992 "Про затвердження акту інвентаризації майна і акту оцінки вартості майна Рівненського заводу "Газотрон". Згідно із зазначеним актом визначено розмір вартості цілісного майнового комплексу державного підприємства та розмір статутного фонду його правонаступника - акціонерного товариства;

- правонаступником Рівненського заводу "Газотрон" було Відкрите акціонерне товариство "Рівненський завод "Газотрон", якому перейшли усі активи і пасиви підприємства (Рівненського заводу "Газотрон"). Матеріали справи містять перелік об'єктів Рівненського заводу "Газотрон", які вилучені з оцінки вартості цілісного майнового комплексу та не включаються в статутний фонд Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод "Газотрон", відповідно до якого серед переліку майна, яке не було включено до статутного капіталу Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод "Газотрон", відсутні записи про сховище, вбудоване в триповерхову будівлю корпусу 5а інв. №15141 у місті Рівному по вулиці Гагаріна, 39;

- ліквідатором проведено інвентаризацію майна боржника, за наслідками якої встановлено та виявлено об'єкт нерухомості: протирадіаційне сховище (укриття) вбудоване в триповерхову будівлю корпусу 5а інв. №15141 у місті Рівне, по вулиці Гагаріна, 39 (далі - сховище) (т. 4 а.с. 162) ;

- місцевий суд дійшов висновку, що оскільки спірне приміщення не вилучене з оцінки вартості цілісного майнового комплексу, яке в подальшому включене до статутного капіталу Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод "Газотрон", отже, таке приміщення передано в статутний капіталі останнього та є його власністю. Зазначене також підтверджується обліковою картою Відкритого акціонерного товариства "Рівненський завод "Газотрон" №64074, відповідно до якої власником спірного майна є ВАТ "Рівненський завод "Газотрон";

- судом встановлено, що відповідно до Акта комплексної перевірки (спеціального огляду) захисної споруди цивільної оборони №64074 від 06.04.2016 вбачається, що під час проведення комплексної перевірки (спеціального огляду) сховища комісією у складі головного інспектора відділу державного нагляду (контролю) у сфері ПТБ та ЦЗ Рівненського міськрайонного управління ГУ ДСНС України у Рівненській області та головного спеціаліста управління з питань НС Рівненського міськвиконкому, зобов'язано голову правління ПАТ "Рівненський завод "Газотрон" провести технічну інвентаризацію сховища та завести експлуатаційно-технічну документацію (т. 4, а.с. 163-165);

- технічний паспорт на Захисну споруду цивільного захисту (цивільної оборони) (обліковий номер 64074) - сховище вбудоване у триповерхову будівлю корпусу 5-а інв.№15141 виготовлено 09.11.2016, замовником технічної інвентаризації є ПАТ "Рівненський завод "Газотрон" (т. 4, а.с. 166-173).

7.2. Ухвала місцевого суду мотивована тим, що:

- позивачем доведено належними та допустимими доказами факт належності йому приміщення, право власності на сховище, як об'єкт індивідуально визначеного нерухомого майна, не було зареєстровано та оформлено у встановленому законом порядку, однак, воно увійшло у склад цілісного майнового комплексу боржника під час його приватизації у 1993-1994 роках, а тому позов підлягає задоволенню на підставі статті 392 ЦК України;

- місцевим судом враховано доводи відповідача про те, що спірним приміщенням уповноважено управляти Міністерство економіки розвитку і торгівлі України, як правонаступника Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України, однак, для встановлення дійсного правового статусу спірного майна даний орган судом не залучався до участі у справі;

- суд першої інстанції, здійснивши аналіз положень пункту 1 статті 4 Закону України "Про Фонд державного майна України", наказу Фонду державного майна України та Мінекономіки України "Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації але перебуває на їх балансі" від 19.05.1999 №908/68, Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України та Положення про представництво Фонду державного майна України в районі, місті, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 15.05.2012 №678, за змістом яких регіональне відділення Фонду державного майна України утворюється в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і є територіальним органом Фонду державного майна України, дійшов висновку, що позивач правомірно звернувся з позовом про визнання права власності до відповідача, як органу, на який покладено обов'язки з контролю за утриманням, зберіганням та використанням державного майна;

- під час розгляду даної справи сторонами клопотань про залучення інших осіб до участі у справі не подавалося.

Провадження в суді апеляційної інстанції та обґрунтування прийнятої ним постанови

8. Постановою від 27.03.2018 Рівненський апеляційний господарський суд апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області залишив без задоволення, а ухвалу Господарського суду Рівненської області від 05.02.2018 у справі №918/249/17 залишив без змін.

8.1. Постанова суду апеляційної інстанції, з посиланням на положення статей 15, 316, 319, 392 ЦК України, статтю 86 ЦК УРСР (чинну на момент виникнення спірних правовідносин), частину 1 статті 20, статтю 21 Закону України "Про власність" (в редакції, чинній на момент приватизації майна у 1994 році), частину 1 статті 15 Закону України "Про приватизацію державного майна", статті 74-76, 86 ГПК України, мотивована тим, що:

- суд дійшов висновку, що матеріалами підтверджено набуття права власності на сховище, вбудоване в триповерхову будівлю корпусу 5а інв. №15141 в місті Рівному по вулиці Гагаріна, 39 ПАТ "РЗ "Газотрон" як правонаступника майна державного підприємства під час приватизації цілісного майнового комплексу у 1994 році;

- матеріалами справи підтверджується, що право власності на сховище не було зареєстровано та оформлено боржником як на окремий об'єкт нерухомого майна у встановленому законом порядку та на момент подання позову у боржника не було можливості зареєструвати право власності на сховище у зв'язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів, однак з 1994 року він ним володіє;

- суд апеляційної інстанції погодився з висновком Господарського суд Рівненської області про те, що позов на підставі статті 392 ЦК України підлягає задоволенню в повному обсязі;

- доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, про те, що спірне майно є державним, як таке, що було об'єктом цивільної оборони та не могло включатися до складу цілісного майнового комплексу боржника, а тому повинно було обліковуватися на позабалансових рахунках боржника відповідно до спільного наказу Фонду державного майна України та Мінекономіки України "Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі" від 19.05.1999 №908/68, апеляційний суд прийняв до уваги тільки в частині висновків про те, що ФДМУ є належним органом, що реалізує державну політику в сфері приватизації державного майна, а тому позивач правильно звернувся з позовом у даній справі до нього. Також, апеляційний суд спростував доводи скаржника про необхідність залучення співвідповідачем Міністерство економіки розвитку і торгівлі України, як правонаступника засновника боржника, зазначивши що відповідно до статті 48 ГПК України суд може залучити співвідповідача тільки за клопотанням сторін у справі, яке в даному випадку не подавалося.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ

Доводи скаржника (відповідач у справі)

9. Скаржник, з посиланням на статтю 86 УК УРСР (в редакції на момент приватизації боржника 30.06.1994), статтю 21 Закону України "Про власність" (чинну на період приватизації), статтю 15 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції на 30.06.1994), Декрет КМУ №57-39 від 20.05.1993, доводив, що до статутного капіталу новоутвореного акціонерного товариства перейшло усе майно державного підприємства, за виключенням об'єктів, які не підлягають приватизації, а зокрема, об'єктів цивільної оборони (протирадіаційного захисту), яким є спірне майно. Судами попередніх інстанцій не взято до уваги, що на момент розгляду справи відомостей про державне майно, яке не увійшло до статутного капіталу ПАТ "РЗ "Газотрон" від суб'єкта управління об'єкта державної власності, зокрема, від Міністерства економіки розвитку і торгівлі України безпосередньо до Фонду державного майна України щодо внесення змін до реєстру державного майна, не надано. При цьому, майно створених акціонерних товариств, яке не було включене до їх статутних капіталів, залишалось у сфері управління міністерств, відомств та інших органів державної влади, уповноважених управляти цим майном, а Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській області є неналежним відповідачем у даній справі.

Доводи інших учасників справи

10. У відзиві ПАТ "РЗ "Газотрон" на касаційну скаргу РВ ФДМУ по Рівненській області зазначено, що скаржник визнає факт належності йому права власності на спірне приміщення боржника та просить залишити в силі прийняті судами рішення.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

11. Закон України "Про приватизацію майна державних підприємств" в редакції Закону України №2163-XII від 04.03.1992, чинній на момент видачі наказу Мінмашпрому України 30.06.1994 №992 "Про затвердження акту інвентаризації майна і акту оцінки вартості майна Рівненського заводу "Газотрон"

Частина 1 статті 5 - до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать: майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиними (цілісними) майновими комплексами; незавершене будівництво; частки (паї, акції), що належать державі у майні господарських товариств та інших об'єднань.

Частина 2 статті 5 - приватизації не підлягають: …. інші об'єкти державної власності, необхідні для виконання державою своїх функцій.

Частина 3 статті 5 - перелік об'єктів (груп об'єктів), що не підлягають приватизації, затверджується Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України.

Частина 1 статті 15 - приватизація державного майна здійснюється шляхом: продажу об'єктів приватизації та незавершеного будівництва на аукціоні, за конкурсом, в тому числі з виключним застосуванням майнових сертифікатів, вільно конвертованої валюти; продажу часток (акцій, паїв) у майні підприємств на аукціоні, за конкурсом, на фондовій біржі та іншими способами, що передбачають конкуренцію покупців; викупу майна державного підприємства, зданого в оренду; викупу майна державного підприємства згідно з альтернативним планом приватизації; викупу об'єктів малої приватизації товариствами покупців, створеними працівниками цих об'єктів.

Частина 1 статті 27 - при приватизації майна державного підприємства як цілісного майнового комплексу шляхом його викупу, продажу на аукціоні, за конкурсом між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу.

Частина 4 статті 27 - договір купівлі-продажу підлягає нотаріальному посвідченню, а також реєстрації виконкомами Рад народних депутатів протягом одного місяця з дня його укладення. Порядок переходу права власності на приватизовані об'єкти визначається відповідно до законодавства.

12. Декрет Кабінету Міністрів України "Про перелік майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація або передача в оренду яких не допускається" від 31.12.1992 №26-92, Додаток №1 "Перелік майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація яких не допускається". Пункт 20 - Протирадіаційні споруди.

13. Закон України "Про власність" в редакції станом на 30.06.1994

Частина 1 статті 21 - право колективної власності виникає на підставі: добровільного об'єднання майна громадян і юридичних осіб для створення кооперативів, акціонерних товариств, інших господарських товариств і об'єднань; передачі державних підприємств в оренду; викупу колективами трудящих державного майна; перетворення державних підприємств в акціонерні та інші товариства; безоплатної передачі майна державного підприємства у власність трудового колективу, державних субсидій; пожертвувань організацій і громадян, інших цивільно-правових угод.

14. Указ Президента України "Про корпоратизацію підприємств" від 15.06.1993 №210/93

Стаття 2 - засновниками відкритих акціонерних товариств, що створюються відповідно до цього Указу на базі загальнодержавної власності, з боку держави є органи, уповноважені управляти цим майном: центральні органи державної виконавчої влади, інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи та обласні державні адміністрації.

15. Цивільний кодекс Української РСР

Стаття 86 - право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

16. Цивільний кодекс України

Статті 328 - Підстави набуття права власності

1. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

2. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

17. Господарський процесуальний кодекс України в редакції з 15.12.2017

Частина 1 статті 50 - треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Частина 2 статті 50 - якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Частина 1 статті 74 - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 2 статті 76 - предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частина 1 статті 236 - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частина 5 статті 236 - обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Пункт 4 частини 3 статті 277 - порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

18. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника про неправильне застосування судами положень статті 86 ЦК УРСР, статті 21 Закону України "Про власність", статті 5 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" в редакції Закону України №2163-XII, Декрету КМУ №57-39 від 20.05.1993.

А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права

19. Аналіз статті 328 ЦК України свідчить про те, що вона не може бути самостійною підставою для визнання судами права власності особи на певне майно, оскільки за змістом даної норми право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, з правочинів.

20. Одним з правочинів, за якими особа набуває право власності на майно, є правочини, які укладаються під час приватизації державного майна. Аналіз законодавства, чинного на період приватизації позивача у 1993-1994 роках дозволяє зробити висновок про те, що законодавцем згідно із Законом України "Про приватизацію майна державних підприємств" в редакції Закону України №2163-XII від 04.03.1992, передбачалися певні способи приватизації майна та було заборонено приватизацію окремих об'єктів державної власності, необхідних для виконання державою своїх функцій (стаття 5 цього Закону). Також, відповідно до чинного на той час Декрету Кабінету Міністрів України "Про перелік майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація або передача в оренду яких не допускається" від 31.12.1992 №26-92 була заборонена приватизація протирадіаційних споруд.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний об'єкт, про визнання права власності на який звернувся ліквідатор боржника, обліковується боржником на балансі як обєкт цивільного захисту (протирадіаційне укриття) (т. 1 а.с. 162-173), однак суди на зазначені документальні докази уваги не звернули та не дали їм належної оцінки на предмет можливості його приватизації у складі цілісного майнового комплексу відповідно до чинного на той час законодавства.

21. Положеннями частин 1, 8, 11, 12 статті 32 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що до захисних споруд цивільного захисту належить сховище - герметична споруда для захисту людей, в якій протягом певного часу створюються умови, що виключають вплив на них небезпечних факторів, які виникають внаслідок надзвичайної ситуації, воєнних (бойових) дій та терористичних актів. Утримання захисних споруд цивільного захисту у готовності до використання за призначенням здійснюється суб'єктами господарювання, на балансі яких вони перебувають (у тому числі споруд, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації), за рахунок власних коштів. З моменту виключення захисної споруди із фонду споруд цивільного захисту вона втрачає статус захисної споруди цивільного захисту, а володіння, користування та розпорядження такою спорудою здійснюється відповідно до закону. Захисні споруди цивільного захисту державної та комунальної власності не підлягають приватизації (відчуженню).

Відповідно до пункту 16 частини 2 статті 17 Кодексу цивільного захисту України, формування та реалізація заходів державної політики щодо створення, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту, ведення їх обліку належить до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту, яким є Державна служба України з надзвичайних ситуацій.

Згідно з частиною 1 статті 18 Кодексу цивільного захисту України, до повноважень інших центральних органів виконавчої влади у сфері цивільного захисту (територіальні органи Державної служби України з надзвичайних ситуацій в АРК, областях, містах Києві та Севастополі) належить, зокрема, організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту суб'єктів господарювання, що належать до сфери їх управління, та захисних споруд цивільного захисту державної власності, що перебувають на балансі суб'єктів господарювання приватної форми власності; виключення за погодженням з центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, сховищ та протирадіаційних укриттів з фонду захисних споруд цивільного захисту (пункти 11, 13 частини 1 цієї статті).

Положеннями частини 1 статті 19 Кодексу цивільного захисту України визначено повноваження місцевих державних адміністрацій у сфері цивільного захисту, до яких, зокрема, віднесено прийняття рішень про подальше використання захисних споруд цивільного захисту державної та комунальної власності; організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту; організація проведення технічної інвентаризації захисних споруд цивільного захисту, виключення їх за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту, з фонду таких споруд (пункти 25, 26, 28 частини 1 цієї статті).

Відповідно до частини 2 статті 19 Кодексу цивільного захисту України, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері цивільного захисту належить, зокрема, прийняття рішень про подальше використання захисних споруд цивільного захисту державної та комунальної власності у разі банкрутства (ліквідації) суб'єкта господарювання, на балансі якого вона перебуває, та безхазяйних захисних споруд; організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту; організація проведення технічної інвентаризації захисних споруд цивільного захисту, виключення їх за погодженням з центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, з фонду захисних споруд цивільного захисту (пункти 26, 27, 29 частини 2 статті 19 Кодексу).

Отже, законодавець визначив систему органів (як державної виконавчої влади, так і місцевого самоврядування), що здійснюють реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту, з розмежуванням їх повноважень в залежності від статусу відповідного органу в структурі органів влади в Україні та виходячи із форми власності (державної, комунальної чи приватної) на захисну споруду.

22. Постановою Кабінету Міністрів України №253 від 25.03.2009 затверджено Порядок використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для господарських, культурних та побутових потреб (далі - Порядок), яким встановлено вимоги до використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для зазначених потреб, особливості їх реконструкції і подальшого використання у разі зміни власника чи балансоутримувача.

Пунктами 2, 3 Порядку передбачено, що уповноваженим органом управління є центральний чи місцевий орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що здійснює управління відповідно державним та комунальним майном, у складі якого перебувають захисні споруди, або суб'єкт права приватної власності, у власності якого перебувають захисні споруди, чи уповноважений ним орган; забезпечення утримання та збереження функціонального призначення захисних споруд здійснюють їх балансоутримувачі.

Згідно з пунктом 27 Порядку, питання щодо подальшого використання захисної споруди у разі банкрутства (ліквідації) підприємства, на балансі якого вона перебуває, вирішує комісія з питань подальшого використання захисної споруди, утворена Радою міністрів Автономної Республіки Крим або місцевою держадміністрацією за ініціативою уповноваженого органу управління. До складу комісії входять представники уповноваженого органу управління, територіального органу МНС, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань надзвичайних ситуацій або відповідного структурного підрозділу місцевої держадміністрації та підприємства. У разі потреби до роботи комісії можуть залучатися представники інших органів та установ за згодою їх керівників. Комісія разом з розпорядником майна, керуючим санацією чи ліквідатором готує пропозиції щодо подальшого використання споруди та вжиття заходів до її зберігання та утримання у належному технічному стані. Відповідно до висновків комісії уповноважений орган управління забезпечує виконання рішення комісії згідно із законодавством. Координацію дій державних органів, відповідальних за виконання такого рішення, здійснює МНС або його відповідний територіальний орган.

Отже, питання подальшого використання захисної споруди, яка перебуває на балансі підприємства, що ліквідується в процедурі банкрутства, вирішує комісія, утворена місцевою держадміністрацією за ініціативою уповноваженого органу управління (органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в залежності від того у державній чи комунальній власності знаходиться об'єкт цивільного захисту), із залученням до її роботи представників інших органів та установ, а також ліквідатора підприємства-балансоутримувача за їх згодою.

При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що матеріали справи містять Акт комплексної перевірки (спеціального огляду) захисної споруди цивільної оборони №64074 та технічний паспорт Сховища (обліковий помер 64074), виготовлений 09.11.2016, з яких вбачається, що спірний об'єкт належить до захисних споруд цивільного захисту. При цьому, чи був спірний об'єкт виключений із фонду споруд цивільного захисту та чи втратив він статус захисної споруди цивільного захисту, судами попередніх інстанцій такі обставини не досліджувались та не встановлювались.

Відтак, судам належить дослідити чи перебуває дане протирадіаційне сховище на обліку в компетентних органах як об'єкт цивільного захисту та чи застосовуються до нього статті 18, 19 Кодексу цивільного захисту України та положення Порядку використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) для господарських, культурних та побутових потреб, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України №253 від 25.03.2009.

23. Виходячи із системного аналізу частини 2 статті 50 та пункту 4 частини 3 статті 277 ГПК України, на місцевий суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду покладено обов'язок встановити чи рішення господарського суду може вплинути на права та обов'язки осіб, які не є стороною у справі, а за їх наявності суд повинен залучити таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. При цьому, незалучення таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, може бути підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Судами встановлено, що приватизація Державного підприємства "Рівненський завод "Газотрон" відбулася на підставі наказу Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України №991 від 31.06.1994.

При цьому, виходячи з аналізу статті 2 Указу Президента України "Про корпоратизацію підприємств" від 15.06.1993 №210/93, засновниками відкритих акціонерних товариств, що створюються відповідно до цього Указу на базі загальнодержавної власності, з боку держави є органи, уповноважені управляти цим майном: центральні органи державної виконавчої влади, інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи та обласні державні адміністрації.

Отже, Міністерство машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України було органом управління державним майном, яке не ввійшло до складу цілісного майнового комплексу боржника на час його приватизації, а на даний час його правонаступник - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, незалежно від того чи було включено таке майно до відповідних переліків державного майна (Єдиного реєстру об'єктів державної власності).

Відтак, незалучення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, може призвести до порушення його прав та законних інтересів, що в свою чергу, не було враховано судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді спору по суті.

А.3. Мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

24. Доводи скаржника, зазначені в пункті 9 мотивувальної частини даної постанови, Суд вважає обґрунтованими згідно висновків касаційного суду, зазначених у пунктах 19-23 мотивувальної частини цієї постанови.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

25. З огляду на зазначене та встановлення порушення норм процесуального та матеріального права, які унеможливили прийняття законних та обґрунтованих рішень, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги відповідача, скасування постанови апеляційного суду та ухвали суду першої інстанції з переданням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судам належить дослідити правовий статус спірного майна на предмет його приналежності до об'єктів протирадіаційного захисту на період приватизації у 1993-1994 роках, дійти правових висновків про можливість включення такого об'єкта до складу цілісного майнового комплексу боржника, дослідити правовий статус даного об'єкта на період здійснення ліквідаційної процедури, залучити орган управління (його правонаступника), який був засновником приватизованого підприємства боржника та який є відповідальним за державне майно, яке не ввійшло до складу цілісного майнового комплексу боржника під час приватизації, здійснити оцінку доказів та обставин справи з дотриманням правил оцінки доказів відповідно до статей 75-77, 86 ГПК України, дослідити предмет заявлених позовних вимог з врахуванням висновків касаційного суду про застосування норм права, викладених в пунктах 19-23 мотивувальної частини даної постанови, та дійти висновку про можливість задоволення позовної заяви 01.12.2017 ліквідатора боржника Ткачука Д.В. про визнання права власності на сховище, вбудоване у триповерхову будівлю корпусу 5-а, інвентарний №15141 в місті Рівне по вулиці Гагаріна, 39.

В. Судові витрати

26. У зв'язку з продовженням розгляду справи, відповідно до статті 129 ГПК України, питання щодо розподілу судових витрат Верховним Судом не вирішувалось.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 308, 310, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області задовольнити частково.

2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 27.03.2018 та ухвалу Господарського суду Рівненської області від 05.02.2018 у справі №918/249/17 скасувати, справу №918/249/17 в частині розгляду заяви ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Рівненський завод "Газотрон" Ткачука Д.В. про визнання права власності на сховище, вбудоване у триповерхову будівлю корпусу 5-а, інвентарний №15141 в місті Рівному по вулиці Гагаріна, 39, передати на новий розгляд до Господарського суду Рівненської області в іншому складі суду в зазначеній частині.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.В. Білоус

В.Я. Погребняк