ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2018 р. Справа №5027/805-б/2012

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого судді - О.Л. Мирутенко

суддів - О.В.Зварич

- ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання М.Кришталь

розглянувши апеляційну скаргу ліквідатора Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України

на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 25.07.2018

у справі № 5027/805-б/2012

за позовом: Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України

до відповідача 1: Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України

до відповідача 2: ФОП ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 академія аграрних наук України

про: визнання права власності на майно

у справі за заявою: Управління Пенсійного фонду України в м.Чернівці

до Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України

про визнання банкрутом

з участю представників:

від позивача не зявився

від відповідача 1 не зявився

від відповідача 2 не зявився

від третьої особи не зявився

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 25.07.2018 у справі №5027/805-б/2012, суддя В.В.Дутка, про банкрутство Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України відмовлено у задоволенні позову Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України до Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитлові будівлі та споруди.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження підстав набуття права власності на спірні обєкти будівництва, а доданий до позовної заяви Технічний паспорт на базу відпочинку №112-В по вул. Каштановій в м. Чернівці не може вважатись правовстановлюючим документом. Посилання позивача про передачу ФОП ОСОБА_2 спірних обєктів будівництва на баланс позивача за актом від 10.05.2018 та результати інвентаризації майна банкрута не можуть слугувати підставою для визнання права власності позивача на самочинне будівництво. Окрім того, позивач не подав суду жодних доказів понесення витрат на будівництво спірних обєктів нерухомого майна.

Не погоджуючись з даною ухвалою позивач Державне підприємство «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України в особі ліквідатора ОСОБА_4 подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадану ухвалу та позовні вимоги задовольнити повністю посилаючись, зокрема, на те, що вона є незаконна, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Підставами для скасування оскаржуваної ухвали скаржник вважає те, що матеріалами справи спростовується твердження суду першої інстанції про те, що земельна ділянка не відводилась під будівництво, оскільки вона виділялась саме під будівництво та перебувала в користуванні ДПДГ «Центральне» згідно постанови Президії Української академії аграрних наук від 30 червня 1999 року (протокол № 13). Договір про надання підряду до приведення гідротехнічної споруди технологічних водойм та ставка до придатності у використанні від 15.07.2011, укладений між ДПДГ «Центральне» (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (підрядник), погоджувався інститутом сільського господарства Карпатського регіону НААН України 24.07.2011, тобто земельна ділянка площею 7,8 га станом на 2011 рік належала на праві постійного користування ДПДГ «Центральне». Окрім того, скаржник вважає посилання суду на рішення Господарського суду Чернівецької області від 15.05.2017 по справі № 926/672/15, на виконання якого ДПДГ «Центральне» передало Буковинській державній сільськогосподарській дослідній станції земельні ділянки площею 2 652 га, безпідставним, оскільки вказане рішення було скасовано, а відтак законним користувачем земельної ділянки залишається ДПДГ «Центральне». Також скаржник зазначає, що технічний звіт за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та споруд, доданий до матеріалів справи, є належним доказом, оскільки підтверджує готовність будівель та споруд до експлуатації та відповідність їх державним будівельним нормам.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2018 справу № 5027/805-б/2012 передано судді-доповідачу ОСОБА_5 та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Мирутенко О.Л. та Якімець Г.Г.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 13.08.2018 апеляційну скаргу ліквідатора Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 25.07.2018 у справі № 5027/805-б/2012 було залишено без руху та зобовязано апелянта усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: надати (надіслати) належні докази надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів усім кредиторам у справі.

22.08.2018 до суду від апелянта надійшов супровідний лист б/н від 18.08.2018 про долучення документів до матеріалів справи; додано докази направлення копії апеляційної скарги кредиторам по справі.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.09.2018 по справі № 5027/805-б/2012 відкрито апеляційне провадження та витребувано у Господарського суду Чернівецької області матеріали господарської справи.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.09.2018 розгляд справи було призначено на 18.10.2018.

03.10.2018 почав роботу Західний апеляційний господарський суд та відповідно припинив роботу Львівський апеляційний господарський суд.

Відповідно до ч.5 ст.31 ГПК України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадження, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 18.10.2018 справу № 5027/805-б/2012 було передано на розгляд колегії суддів у складі: ОСОБА_6 головуючий суддя, ОСОБА_7, ОСОБА_1

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.10.2018 прийнято до провадження апеляційну скаргу ліквідатора Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 25.07.2018 у справі № 5027/805-б/2012 та призначено справу до розгляду у судовому засідання на 19.11.2018.

21.09.2018 до Львівського апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення від третьої особи по справі ОСОБА_3 академії аграрних наук України № 14-122 від 19.09.2018, з яких вбачається, що наявність встановленого судом факту законного права постійного користування Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції земельними ділянками, що підтверджується Державними актами на право постійного користування № А-000003 від 10.02.1993р., № А-000004 від 03.06.1993р., не спростовано та додатково підтверджується рішенням Господарського суду Чернівецької області від 12.12.2016р. у справі № 910/14685/15, яким встановлено факт відсутності у ДПДГ «Центральне» права користування земельними ділянками.

21.09.2018 надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача 2 ФОП ОСОБА_2, в якому останній вимоги апеляційної скарги підтримує повністю, оскільки будівництво обєктів нерухомості здійснювалось на земельній ділянці, яка належала на праві постійного користування ДПДГ «Центральне» згідно постанови Президії Української академії наук від 30.06.1999.

18.10.2018 до Західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції за № 02-08/267 від 05.10.2018, в якому вимоги апеляційної скарги не заперечуються, оскільки спірне майно не закріплене державою в безстрокове користування ні за ОСОБА_3 академією аграрних наук, ні за Буковинською державною сільськогосподарською дослідною станцією, є новоствореним нерухомим майном, а відтак власником може бути визнано ДПДГ «Центральне».

Сторони були повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду справи.

В судове засідання 19.11.2018 сторони та третя особа явку повноважних представників не забезпечили, причин неявки суду не повідомили.

У відповідності до ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відводів складу суду та секретаря судового засідання в порядку ст.ст.35,37 Господарського процесуального кодексу України не заявлялось.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 19.11.2018 проголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 09.11.2012 за заявою Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях порушено провадження у справі про банкрутство державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне».

Постановою Господарського суду Чернівецької області від 22.09.2016 по справі №5027/805-6/2012 державне підприємство «Дослідне господарство «Центральне» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 05.09.2017 ліквідатором підприємства-банкрута призначено ОСОБА_4

Під час проведення інвентаризації майна банкрута аудиторською фірмою Аудит-Сервіс виявлено комплекс будівель та споруд за адресою: м. Чернівці, вул. Каштанова, 112 В, дані про балансову вартість яких в бухгалтерському обліку не відображено.

Виявлене аудитором під час ліквідаційної процедури майно за актом приймання-передавання від 10.05.2018 передано від ФОП ОСОБА_8 до ДПДГ Центральне.

30.05.2018 до місцевого господарського суду надійшла позовна заява державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України в особі ліквідатора ОСОБА_4 про визнання права власності на нежитлові будівлі та споруди по вулиці Каштановій, 112-В в м. Чернівці, що складається з приміщення літ."А" загальною площею -265,50 кв.м., будинок літ."Б" загальною площею-34,00 кв.м., будинок літ."В" загальною площею-17,20 кв.м., мангальна літ."Г", альтанка літ."Д", альтанка літ."Е", вбиральня літ."Ж", криниця-I, вигрібна яма - II, місток - III, огорожа №1.

Відтак, предметом позову у даній справі є визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Згідно з ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами 1, 2 ст.16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач, відповідно до ч.2 ст.20 Господарського кодексу України, має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав.

Таким чином, сторона при зверненні з позовом до господарського суду повинна довести, що її субєктивне право порушено, не визнано чи оспорюється, а обєктом захисту є її охоронюваний законом інтерес.

Судом встановлено, що 15.07.2011 між ДП Дослідне господарство Центральне (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (підрядник) укладено договір про надання підряду до приведення гідротехнічної споруди технологічних водойм та ставка до придатності у використанні.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору підрядник зобов'язаний за завданням замовника на власний ризик виконати відповідно до умов цього Договору роботи щодо приведення гідротехнічної споруди технологічних водойм та ставка до придатності у використанні на площі 5 га - площа ставка, 2.8 га - площа земельної ділянки необхідної для обслуговування споруди, котра належить ДПДГ Центральне, а замовник зобов'язується прийняти цю роботу, оплатити їх та надати послуги щодо науково-консультативного забезпечення (консультації) та методичні рекомендації.

У п.2 Договору сторони встановили перелік робіт, що виконуються підрядником, зокрема технічне обслуговування та ремонт гідротехнічної споруди, проведення рибоводно-меліоративних заходів, здійснення заходів про забезпеченню покращенню екологічного стану і умов відтворення рибних запасів, проведення роботи по спорожненню та наповненню ставка, забезпечення виготовлення паспорта водного обєкта, виготовлення деревяних будинків в кількості 5 штук з метою розвитку зеленого туризму на Буковині, виготовлення деревяного будинку (кафе) тощо.

Земельна ділянка, що виділялася підряднику під будівництво перебувала в користуванні ДПДГ Центральне згідно постанови Президії Української академії аграрних наук від 30 червня 1999 року (протокол №13).

На виконання умов договору ФОП ОСОБА_2 збудувала нежитлові будівлі по вулиці Каштановій, 112-В в м. Чернівці, що складаються з наступних споруд : приміщення літ. А загальною площею - 265,50 кв.м., будинок літ. Б загальною площею - 34,00 кв.м., будинок літ. В загальною площею - 17,20 кв.м., мангальна літ. Г, альтанка літ. Д, альтанка літ. Е, вбиральня літ. Ж, криниця - І, вигрібна яма - II, місток - III, огорожа №1.

Проте, ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 06.12.2016 у справі №5027/805-б/2012 вищезгаданий договір підряду від 15.07.2011 визнаний недійсним; зобовязано ФОП ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку від побудованих підрядником обєктів.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 вказану вище ухвалу від 06.12.2016 у справі №5027/805-б/2012 скасовано в частині позовної вимоги про зобовязання ФОП ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку від побудованих підрядником обєктів та відмовлено у задоволенні вказаної вимоги, а в частині визнання недійсним договору залишена без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За таких обставин, посилання позивача-апелянта на норми ст.876 ЦК України про те, що власником обєкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, тобто позивач у даному спорі, є юридично неспроможним.

Позивач-апелянт не подав суду належних доказів відведення земельної ділянки під збудовані обєкти нерухомості.

Поняття самочинного будівництва, а також правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно визначені в статті 376 ЦК України, яка є спеціальною в регулюванні спірних правовідносин, оскільки унормовує відносини, що виникають у тих випадках, коли вимоги закону та інших правових актів при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені.

Частиною першою і другою вказаної статті ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною третьою ст.376 ЦК України визначено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Тобто, в окремих випадках норми ст. 376 ЦК України передбачають можливість визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво, права власності на це будівництво за рішенням суду.

При цьому, відповідно до частини четвертої ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно п. 1.3. Статуту державного підприємства "Дослідне господарство "Центральне" Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільськогосподарського господарства Карпатського регіону ОСОБА_3 аграрних наук України підприємство підпорядковане безпосередньо - Буковинській державній сільськогосподарській дослідній станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону ОСОБА_3 академії аграрних наук України; загальне підпорядкування - ОСОБА_3 академії аграрних наук України, як органу по управлінню державним майном.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 15 травня 2017 року у справі №926/672/15 встановлено, що законним постійним користувачем даних земельних ділянок є Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція, що підтверджується Державними актами на право постійного користування № 000003 від 10.02.1993 року, № А - 000004 від 03.06.1993 року та листом Держземагенства м. Чернівці.

На виконання вказаного судового рішення у справі №926/672/15 ДПДГ Центральне передало Буковинській державній сільськогосподарській дослідній станції земельні ділянки площею 2652 га, про що складений акт приймання-передавання земельної ділянки від 11.12.2017.

Отже, користувачем земельної ділянки, розташованої за адресою: вул.Каштанова, 112-В у м. Чернівці є не позивач, а Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція ОСОБА_3 академії аграрних наук України, згідно державного акту на право постійного користування землею № А-000003 від 10.02.1993 (2187,5 га землі в м. Чернівці).

Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція не заперечувала проти задоволення позову, проте землекористувач не відводив землю позивачеві у встановленому законом порядку, а останній не отримав земельну ділянку під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до норми ст..125 Земельного кодексу України право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання користувачем документа, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації забороняється.

Всупереч наведеній нормі права апелянт не надав судам обох інстанцій жодних доказів щодо одержання ним документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою та їх державної реєстрації. Посилання апелянта лише на постанову Президії Української академії аграрних наук від 30 червня 1999 року (протокол №13) є нікчемним в розумінні Земельного кодексу України, оскільки сама постанова не дає особі жодного права на використання земельної ділянки.

В обґрунтування завершеності спірних обєктів будівництва, відсутності у них істотних порушень будівельних норм і правил, введення обєктів нерухомого майна в експлуатацію доказів суду не надано.

Технічний звіт Чернівецького міського бюро технічної інвентаризації за 2012 рік не є доказом відповідності будівельним нормам спірних обєктів нерухомості. У випадку самовільного будівництва лише висновок ліцензованої експертної установи може бути належним доказом відповідності будівельним нормам спірних обєктів нерухомості.

Статтею 2 Закону України Про особливості правового режиму діяльності ОСОБА_3 академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу встановлено, що майновий комплекс ОСОБА_3 академії наук України та майновий комплекс національних галузевих академій наук складають усі матеріальні та нематеріальні активи (далі - об'єкти майнового комплексу), що обліковуються на балансах ОСОБА_3 академії наук України та на балансах відповідних національних галузевих академій наук і організацій, віднесених до відання ОСОБА_3 академії наук України та національних галузевих академій наук, і які закріплені державою за ОСОБА_3 академією наук України та за національними галузевими академіями наук в безстрокове користування, або придбані за рахунок бюджетних коштів, а також коштів від фінансово-господарської діяльності та/або набуті іншим шляхом, не забороненим законом.

З письмових пояснень ОСОБА_3 академії наук України вбачається, що спірні обєкти нерухомості не перебувають на балансі ОСОБА_3.

Посилання позивача-апелянта про передачу ФОП ОСОБА_2 спірних обєктів будівництва на баланс позивача за актом від 10.05.2018 та результати інвентаризації майна банкрута не можуть слугувати підставою для визнання права власності позивача на самочинне будівництво.

Позивачем-апелянтом не надано доказів у підтвердження підстав набуття права власності на спірні обєкти будівництва. Доданий до позовної заяви Технічний паспорт на базу відпочинку №112-В по вул.Каштановій в м.Чернівці не є правовстановлюючим документом.

До того ж позивач не подав суду жодних доказів понесення витрат на будівництво спірних обєктів нерухомого майна.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 02.12.2015 у справі № 6-135цс14.

В контексті викладеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Чернівецької області від 25.07.2018 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для її скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 277 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Судовий збір за перегляд ухвали Господарського суду Чернівецької області від 25.07.2018 у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 129, 275, 276, 281, 282, 283, 284, 285 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ліквідатора Державного підприємства «Дослідне господарство «Центральне» Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН України - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 25.07.2018 у справі № 5027/805-б/2012 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за перегляд ухвали в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України.

ОСОБА_9 ОСОБА_6

Судді: О.В. Зварич

ОСОБА_1

Повний текст постанови виготовлено 22.11.2018