ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 року Справа № 915/445/18

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В.

за участю представника позивача - Шелемба О.П. - дов.№37 від 02.05.2018

за участю представника відповідача - Порхун В.М. - дов.№40 від 16.01.2018,

за участю 3-ї особи - ОСОБА_3

представник 3-ї особи - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився

Присутні: Юрін Ю.О. - журналіст (членський квиток №5365)

розглянувши у відритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Фермерського господарства "Шепіт", вул.Миру, буд.46, с.Садове, Арбузинський район, Миколаївська область, 55312

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Іченський Сергій Васильович, АДРЕСА_2

Третя особа: ОСОБА_3, АДРЕСА_1

Третя особа: ОСОБА_4, АДРЕСА_3

про: - визнання факту набуття спірного майна ФОП Іченським Сергієм Васильовичем без достатніх на те правових підстав та подальшого його безпідставного зберігання;

- повернення ФГ "Шепіт" безпідставно набутого (збереженого)

відповідачем майна - зерна пшениці в кількості 102 210 кг., урожаю 2017 року, в натурі.

21.05.2018 Фермерське господарство "Шепіт" звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №42 від 18.05.2018 в якій просить суд:

- визнати факт набуття спірного майна ФОП Іченським Сергієм Васильовичем без достатніх на те правових підстав та подальшого його безпідставного зберігання;

- у відповідності до положень ч.1 ст.1213 ЦК України, повернути ФГ "Шепіт" безпідставно набуте (збережене) відповідачем майно - зерно пшениці в кількості 102 210 кг., урожаю 2017 року, в натурі.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 29.05.2018 позовну заяву №42 від 18.05.2018 Фермерського господарства "Шепіт" залишено без руху.

Ухвалою суду від 11.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 11 липня 2018 року, о 10 год. 00 хв.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ФГ "Шепіт" є платником 4-ї групи єдиного сільгосподатку без ПДВ. В період з 11.07.2017 по 13.07.2017 ФГ "Шепіт" було завезено на зберігання ПП Іченському Сергію Васильовичу 102210 кг пшениці. Зерно було завезено 11.07.2017 згідно накладної №11 від 11.07.2017 наступним транспортом: КАМАЗ 6344 НІМ у кількості 16120 кг та 15460 кг; КАМАЗ ВЕ8061ХТ з причепом ВЕ 6316ХТ у кількості 11500 кг та 13840 кг. Зерно також завозилось 13.07.2017 згідно накладної №12 від 13.07.2017 наступним транспортом: КАМАЗ 63-44 HIM у кількості 9320 кг; КАМАЗ ВЕ8061ХТ з причепом ВЕ6316ХТ у кількості 11030 кг, 13440 кг та 11550 кг. Таким чином, позивач здав на тимчасове зберігання ПП Іченький С.В. 102210 кг на суму 413 950,00 грн., виходячи з ціни пшениці 6-го класу станом з 18.05.2018 по 21.05.2018 на Вознесенському елеваторі ГК "ПРОМЕТЕЙ" - 4050,00 грн. за 1 тонну. Згідно ст.14 Закону України "Про фермерське господарство" саме фермерське господарство має право власності на вироблену сільськогосподарську продукцію. Зерно пшениці в кількості 102210 кг є законною власністю ФГ "Шепіт". Позивач вказує, що на земельній ділянці площею 50 га., яка перебувала згідно статистичної звітності у користуванні ФГ «Шепіт», зазначене фермерське господарство у 2016-2017 роках виконувало роботи з вирощування та збирання зернових культур, зокрема, зерна пшениці у кількості 115 тон. Зерно пшениці у кількості 102210 кг. в подальшому, було перевезено до складу ФОП Іченського С.В. автотранспортом, який перебував у користуванні позивача. Збирався зазначений врожай позивачем та перевозився до складу ФОП Іченському С.В. у кількості 102210 кг. під контролем уповноваженої позивачем особи. Також, позивач зазначає, що між сторонами була усна домовленість як про тимчасове зберігання зазначеної кількості зерна (належного ФГ «Шепіт») так і про його повернення на вимогу позивача у разі настання необхідності. Проте, в подальшому на неодноразові звернення позивача до відповідача, як в усній формі та і в письмовій, з приводу повернення зерна, ФОП Іченський С.В. відповідав відмовою на те, що поверне зазначене майно лише в присутності ОСОБА_3, який був присутній під час відвантаження зерна на склад відповідача. Незаконні дії відповідача нанесли збитки господарству. За цей період часу господарство не має можливості своєчасно розрахуватися із підрядниками, працівниками заплатити податки, закупити паливно-мастильні матеріали та насіннєвий матеріал, провести осінньо-польові роботи та засіяти озимину. В подальшому позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення майна. Проте незважаючи на обізнаність відповідача з приводу необхідності виконання зобов'язання, останній до теперішнього часу зерно не повернув. Посилаючись на приписи ст.ст.1212, 1213 ЦК України позивач зазначає, що враховуючи відсутність між сторонами договірних правовідносин збереження, поставки зерна, то зерно пшениці у кількості 102210 кг. утримується ФОП Іченським С.В. без достатньої правової підстави та підлягає поверненню позивачу.

Відповідач у наданому відзиві на позовну заяву заперечує проти позовних вимог. Вказує, що позивач вважаючи себе власником майна (зерна пшениці), обрав спосіб захисту з використанням правового механізму, установленого ст.1212 ЦК України, шляхом застосування кондикційного позову. Відповідач вважає, що загальним правилом обов'язковим для особи, яка звертається з кондикційною вимогою є підтвердження наявності речового права на майно. Матеріали справи не містять безперечних доказів наявності в позивача речових прав на зерно пшениці. Право власності на зерно пшениці є предметом дослідження в цивільній справі №467/163/18, яка розглядається в Арбузинському районному суді Миколаївської області за позовом до ФГ «Шепіт» про визнання права власності на зерно пшениці. Позовні вимоги вважає передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

У наданій відповіді на відзив за б/н від 10.07.2018, позивач зазначає, що доводи відповідача є не обґрунтованими, надуманими та такими, що суперечать вимогам законодавства. Посилаючись на ст.14 Закону України «Про фермерське господарство» вказує, що зерно пшениці в кількості 102210 кг. є законною власністю ФГ «Шепіт», оскільки воно вирощене за кошти останнього та на земельній ділянці, яка знаходиться у постійному користуванні позивача. Посилання позивача на справу №467/163/18 є не обґрунтованим, оскільки остання не є пов'язаною із даною справою. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

У клопотанні (вх. №10550/18) позивач в обґрунтування своїх вимог додатково посилається на наступне.

Зерно пшениці, яке було передано фермерським господарством до ФОП «Іченський С.В» було вирощено на земельних ділянках, що знаходяться у постійному користуванні ФГ «Шепіт» згідно довідок державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх власниками земель, землекористувачами , угіддями від 16.02.2016 та 23.01.2015 які видані відділом Держгеокадастру у Арбузинському районі Миколаївської області. Восени 2016 року господарство посіяло 38 гектарів озимої пшениці, що відображено у звіті про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду №29-сг станом на 1 грудня 2016 року. ОСОБА_4 будучи учасником фермерського господарства, участі у господарській діяльності по вирощуванні сільгоскультур не приймав, коштів не вносив, жодних робіт не виконував. Замість того, щоб працювати на землі надав довіреність ОСОБА_3 представляти свої приватні інтереси. На підставі даної довіреності ОСОБА_3 найнявши 15 осіб організував рейдерський захват посівів пшениці. ОСОБА_3, який не маючи жодного відношення до господарства та цього майна, без рішення суду, приїхав з комбайном збирати урожай пшениці не звертаючи уваги на рішення суду від 29.06.2017 за №467/618/17. Протистояння тривало тиждень. Так як зерно почало осипатися позивач дійшов згоди, що буде збирати урожай. У позивача був підписаний договір на зберігання зерна з ДП "Хлібна база 76" та ОСОБА_3 супроводжуючи кожну машину не дозволив позивачу завести зерно пшениці на держане підприємство, примусив здати зерно на склад до ФОП Іченського С.В. Позивач вказує, що з ФОП Іченський С.В. домовились усно, що завеземо зерно і він підпише відповідні документи. Після того, як було дане зерно завезене, голова фермерського господарства прийшов з документами, щоб їх підписати та ФОП Іченський С.В. відмовив мотивуючи тим, що зерно завозили в супроводі ОСОБА_3 Дана особа до господарства та цього майна не має жодного відношення, за заявою позивача на дану особу відкрито кримінальне провадження №0000501. Після цього позивач неодноразово звертався до ФОП Іченського С.В. з вимогою віддати зерно пшениці, оскільки воно умисно та неправомірно утримується, однак відповідач відмовив. Оскільки відповідач умисно відмовився підписати договір, безпідставно та неправомірно утримує майно, яке є власністю ФГ "Шепіт", посилаючись на ст.ст.1212, 1213 ЦК України позивач зазначає, що ФОП Іченський С.В. зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно утримуване зерно.

В судовому засіданні 11.07.2018 судом підготовче засідання було відкладено на 07.08.2018.

07.08.2018 позивач до відділу документального забезпечення господарського суду Миколаївської області надав клопотання в якому на підставі ст. 64, 65, 131 ЦПК України просить суд долучити до матеріалів справи в якості електронних доказів відеоматеріали, для з'ясування обставин справи, всебічного та об'єктивного розгляду справи. Вказує, що на відео зафіксовано рейдерський захват посівів пшениці ФГ «Шепіт» організований ОСОБА_3

Суд розглянувши клопотання позивача про долучення до матеріалів справи в якості електронних доказів відеоматеріали, ухвалив його відхилити, оскільки воно подано з порушенням ст.96 ГПК України.

Ухвалою суду від 07.08.2018 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 06.09.2018.

22.08.2018 позивач до відділу документального забезпечення господарського суду Миколаївської області надав клопотання в якому на підставі ст. 96 ГПК України просить суд долучити до матеріалів справи в якості електронних доказів відеоматеріали та фотоматеріали, для з'ясування обставин справи, всебічного та об'єктивного розгляду справи. Вказує, що на відео зафіксовано рейдерський захват посівів пшениці ФГ «Шепіт» організований ОСОБА_3

Суд розглянувши клопотання позивача про долучення до матеріалів справи в якості електронних доказів відеоматеріали, ухвалив його відхилити, оскільки воно подано з порушенням ст.96 ГПК України.

Ухвалою суду від 06.09.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу №915/445/18 до судового розгляду по суті на 09.10.2018.

09.10.2018 відповідач до відділу документального забезпечення господарського суду Миколаївської області надав заяву в якій просить суд відвести суддю Семенчук Наталію Олександрівну від розгляду справи №915/445/18. У вказаній заяві зазначає, що суддя Семенчук Наталія Олександрівна не може брати участь у розгляді справи №915/445/18 і підлягає відводу, у зв'язку з обставинами, які викликають сумнів в її об'єктивності та неупередженості, а саме суддею не враховано те, що в Арбузинському районному суді Миколаївської області розглядається справа №467/163/18 за позовом ОСОБА_4 (який є третьою стороною у справі №915/445/18) до Фермерського господарства "Шепіт" (який є позивачем у справі №915/445/18), предметом спору якої є майно, а саме зерно пшениці в кількості 105 тон 250 кг. Вважає, що для повного та об'єктивного розгляду спору присутність третьої особи у справі - ОСОБА_4 є обов'язковою, при цьому справа розглядається суддею Семенчук Наталією Олександрівною за його відсутності, чим порушується право відповідача на справедливий та об'єктивний судовий захист.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 09.10.2018 (суддя - Семенчук Н.О.) у задоволенні заяви без номера від 09.10.2018 Фізичної особи - підприємця Іченського Сергія Васильовича про відвід судді у справі №915/445/18 - відмовлено та передано справу №915/445/18 для розгляду заявленого відводу складу суду, визначеному у відповідності до порядку, встановленому ч.1 ст.32 ГПК України.

За результатом автоматизованого розподілу судової справи, проведеного 09.10.2018 відділом документального забезпечення Господарського суду Миколаївської області на підставі відповідного розпорядження керівника апарату суду від 09.10.2018 № 283, дану заяву розподілено для розгляду, судді Господарського суду Миколаївської області Ковалю Ю.М.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 09.10.2018 (суддя - Коваль Ю.М.) відмовлено у задоволені заяви фізичної особи - підприємця Іченського Сергія Васильовича про відвід судді Семенчук Н.О. від розгляду справи № 915/445/18.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області (суддя - Семенчук Н.О.) призначено справу №915/445/18 до судового розгляду по суті на "06" листопада 2018 року.

24.09.2018 від позивача до господарського суду надійшла заява про виклик свідка б/н від 24.09.2018 (вх. № 12162/18), в якій позивач просить суд викликати та допитати в якості свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 ОСОБА_13, які можуть підтвердити, що громадянин ОСОБА_4 земельні ділянки не засівав, не обробляв та не вів господарської діяльності і не може бути власником майна, а саме зерна пшениці в кількості 102,210 т. (а.с.292-293).

Представник позивача в судовому засіданні 06.11.2018 підтримав клопотання про виклик свідків, за виключенням свідка ОСОБА_10, оскільки він знаходиться у лікарні та не зможе прибути до суду для надання пояснень.

Представник відповідача проти клопотання відповідача про виклик свідків не заперечує.

Розглянувши клопотання позивача про виклик свідків та взявши до уваги міркування відповідача про доречність заслуховування свідків у судовому засіданні, з метою усунення порушення прав та інтересів сторін, правильного застосування законодавства та надання можливості учасникам справи подати докази на підтвердження своїх правових позицій, суд заяву позивача про виклик свідків задовольнив. Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 06.11.2018 відкладено розгляд справи на " 16" листопада 2018 року об 11 год. 15 хв. Викликано для допиту в судове засідання, яке призначене на 16 листопада 2018 року об 11 год. 15 хв. в якості свідка: - ОСОБА_9; - ОСОБА_11; - ОСОБА_12; - ОСОБА_13.

09.10.2018 позивач до відділу документального забезпечення господарського суду Миколаївської області надав клопотання в якому просить суд постановити окрему ухвалу та направити до прокуратури, оскільки ФОП Іченський С.В. займається незаконною діяльністю та у злочинній змові з ОСОБА_3 безпідставно та умисно утримують майно ФГ «Шепіт».

Також, позивач 09.10.2018 до відділу документального забезпечення господарського суду Миколаївської області надав клопотання в якому зазначає, що ОСОБА_4В та ОСОБА_3 вчинено кримінальне правопорушення, а саме організовано рейдерський захват посівів пшениці на площі 38 га вирощеної ФГ «Шепіт» із за діянням 15 осіб спортивної струкрути. ОСОБА_3 діючи на підставі довіреності від приватної особи ОСОБА_4 не маючи до господарства жодного відношення, супроводжував з поля до складу ФОП «Іченський С.В.» машини завантажені зерном. Дії вчинені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 містять ознаки кримінального правопорушення. У зв'язку з цим просить суд постановити окрему ухвалу стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення виявленого під час дослідження доказів у судовому засіданні. Надіслати окрему ухвалу прокурору або органу досудового розслідування.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 4 статті 246 Господарського процесуального кодексу України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов'язків, неналежного виконання професійних обов'язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких входить притягнення вказаних осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність у діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення. Суд постановляє окрему ухвалу щодо свідка, експерта чи перекладача у разі виявлення під час розгляду справи відповідно неправдивих показань, неправдивого висновку експерта чи неправильного перекладу, підробки доказів та направляє її прокурору чи органу досудового розслідування.

Частиною 5 статті 246 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Суд звертає увагу, що нормами ст.246 ГПК України не визначено порядку та обставин при яких учасник у справі може звернутись до суду із відповідною заявою (клопотанням) щодо винесення окремої ухвали, тому у задоволенні клопотань позивача про винесення окремих ухвал слід відмовити.

06.11.2018 позивач до відділу документального забезпечення господарського суду Миколаївської області надав клопотання №69 від 06.11.2018 в якому просить суд стягнути в дохід державного бюджету штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму за зловживання процесуальними правами з представника відповідача ФОП Іченського С.В. - Порхуна В.М.

Зазначене клопотання обґрунтовано зловживанням та недобросовісним користуванням представником відповідача - ФОП Іченського С.В. - Порхун В.М. належними процесуальними правами, яке мало вираження у вигляді подання безпідставного клопотання про відвід судді Семенчук Н.О. у справі №915/445/18.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 06.11.2018 в задоволенні клопотання №69 від 06.11.2018 Фермерського господарства "Шепіт" про стягнення в дохід державного бюджету штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму за зловживання процесуальними правами з представника ФОП Іченського С.В. - Порхун В.М. - відмовлено.

06.11.2018 позивач до відділу документального забезпечення господарського суду Миколаївської області надав клопотання №68 від 06.11.2018 в якому просить суд стягнути в дохід державного бюджету штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму за зловживання процесуальними правами з третьої особи ОСОБА_4.

Зазначене клопотання обґрунтовано зловживанням та недобросовісним користуванням 3-ю особою ОСОБА_4 належними процесуальними правами, яке мало вираження у нез'явленні в судові засідання, поданням апеляційних скарг від 10.10.2018 та 11.10.2018 на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню.

Статтею 131 ГПК України встановлено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Положеннями ч. 1 ст.135 ГПК України встановлено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках, зокрема невиконання процесуальних обов'язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Ураховуючи наведене, дослідивши матеріали справи та надане клопотання, суд доходить висновку про відмову в його задоволенні з огляду на відсутність в діях 3-ї особи - ОСОБА_4 навмисного зловживання належними йому процесуальними права, оскільки як то визначено ч.1 ст.202 ГПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд явку 3-ї особи - ОСОБА_4 в судове засідання обов'язковою не визначав та пропонував ОСОБА_4 надати суду пояснення на позов, оформлені згідно вимог ст.165 ГПК України в строк визначений судом, при цьому подання заяв по суті справи, як то визначено ч.4 ст.161 ГПК України є правом учасників справи, а не обов'язком.

Посилання на зловживання процесуальними правами ОСОБА_4 при подачі апеляційних скарг від 10.10.2018 та 11.10.2018 на ухвалу суду від 09.10.2018 у справі №915/445/18 є передчасним, так як в апеляційній скарзі, ОСОБА_4 (апелянтом) зазначено, що скарга подана без ознайомлення з текстом ухвали з метою недопущення пропуску строку на апеляційне оскарження.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні 16.11.2018 вказав, що на підставі доручення ОСОБА_4 ним здійснювались роботи по збиранню врожаю на земельній ділянці ОСОБА_4, при цьому дане доручення на час розгляду справи надати не може. Скошування зерна на земельній ділянці ОСОБА_4 здійснювалось ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Вказує, що при здачі ним та ОСОБА_1 зібраного зерна Іченському, їм не пропонувалось складання первинних документів.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання 16.11.2018 не з'явився, причини неявки не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином ухвалою господарського суду Миколаївської області. Третя особа ОСОБА_4 своїм правом у визначений судом строк на подання пояснень на позов або відзив оформлених згідно вимог ст.165 ,168 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються пояснення 3-ї особи не скористався.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та свідків, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, згідно усної домовленості з ФОП Іченським С.В. до останнього в період часу з 11.07.2017 по 13.07.2017 було завезено на зберігання зерно пшениці в кількості 102,210 тони на загальну суму 413950 грн., яке є законною власністю ФГ "Шепіт". Вимоги позивача щодо повернення зерна пшениці, які заявлялись позивачем в усному порядку, були залишені відповідачем без розгляду та задоволення.

Крім того, позивач неодноразово звертався до відповідача з письмовими претензіями № 1 від 25.04.2018 за вих. №26 та № 2 від 07.05.2018 за вих. №38, в яких позивач вимагав повернути безпідставно утримане майно (а.с.28,30). Докази направлення вказаних претензій наявні в матеріалах справи (а.с.29-31).

Зважаючи на те, що зерно пшениці не повернуте відповідачем зі зберігання, ФГ "Шепіт" звернулось до суду із позовними вимогами про визнання факту набуття спірного майна ФОП Іченським Сергієм Васильовичем без достатніх на те правових підстав та подальшого його безпідставного зберігання та у відповідності до положень ч.1 ст.1213 ЦК України, повернути ФГ "Шепіт" безпідставно набуте (збережене) відповідачем майно - зерно пшениці в кількості 102210 кг., урожаю 2017 року, в натурі.

Згідно зі ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтями 202 та 205 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі, а сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю на настання відповідних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на факт не повернення відповідачем його зерна пшениці, прийнятого на зберігання.

Факт того, що спірне зерно пшениці знаходиться у ФОП Іченського С.В. підтверджено представником відповідача в судовому засіданні, при цьому зазначає, що між учасниками існує спір про право власності на зерно пшениці.

У відповідності до ст.14 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство та його члени відповідно до закону, зокрема, мають право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену сільськогосподарську продукцію.

В підтвердження того, що зерно, яке було передано ФОП Іченському С.В. було вирощено на землях, що знаходились у користуванні ф/г "Шепіт", силами та засобами ф/г "Шепіт", останнім надані суду наступні докази:

- Довідка державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями видана Відділом Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області від 23.01.2015 (а.с.254), Довідка державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями видана Відділом Держгеокадастру в Арбузинському районі Миколаївської області від 08.02.2016 (а.с.255).

- Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур на 01.12.2016 (а.с.84-86), Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2017 року (а.с.87-89), Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур на 01.12.2017 (а.с.90-95), які свідчать про те, що у користуванні позивача перебуває лише 50 га ріллі, розташованої в межах с.Садове Арбузинського району Миколаївської області, яка використовувалась ним, у т.ч. у 2016-2017 роках для вирощування зернових культур, про що останнім подавалась статистична та фінансова звітність. Станом на 01.12.2017 обсяг виробництва пшениці озимої на засіяній площі 38 га склав 1150,0 центнерів (115 тон) після доробки.

- договір про спільну діяльність №1 від 10.03.2014 з метою спільного вирощування зернових та олійних культур (а.с.227-229); договір про надання послуг №2 від 09.03.2017 з обробітку землі, внесення добрив, опискування посівів гербіцидами (а.с.230, 231), які укладені між ф/г "Шепіт" та ф/г "Шелемба"; акт №7 від 05.11.2016 на виконання робіт з дискування, посіву пшениці на площі 38 га, внесення добрив на площі 38 га (а.с.211); акт здачі-прийняття виконаних робіт від 25.05.2017 (дискування - 24 га, культивація - 12 га, посів -12 га, оприскування пшениці на площі 38 га, внесення добрив на площі 38 га) (а.с.232);

- договір про надання послуг №4 від 11.07.2017, укладений між ф/г "Шепіт" та ПП Камянченко Т.О. на збирання врожаю комбайном (а.с.219,220). Акт здачі-прийняття виконаних робіт зі збирання врожаю пшениці на площі 33 га (а.с.221);

- договір про надання послуг №5 від 11.07.2017, укладений між ф/г "Шепіт" та ф/г "Шелемба" на вивезення пшениці з поля автомобілем КАМАЗ (а.с.233,234); акт здачі-прийняття виконаних робіт від 14.07.2017 з вивезення пшениці з поля автомобілем КАМАЗ (а.с.235); свідоцтво про реєстрацію за ф/г "Шелемба" вантажного автомобіля КАМАЗ 63-44 НІМ (а.с.249); складені ф/г "Шелемба" подорожні листи від 11.07.2017 та 13.07.2017 вантажного автомобіля КАМАЗ 63-44 НІМ переданого у розпорядження ф/г "Шепіт" для перевезення зерна з поля (с.Садове - ст.Кавуни склад ПП Іченського С.В.) (а.с.236, 237).

- письмові пояснення ОСОБА_1 (а.с.247), в яких вона пояснює, що 11 та 13 липня 2017 року на підставі довіреності №01 від 11.07.2017 виданої ф/г "Шепіт" вона контролювала перевезення зерна пшениці з поля ф/г "Шепіт", до складу ФОП Іченського С.В. 11.07.2017 були завантажені на полі ф/г "Шепіт"та вивантажені на складі ФОП Іченського С.В. такі вантажні автомобілі: НОМЕР_1 у кількості 16120 кг та 15460 кг; КАМАЗ ВЕ8061ХТ з причепом ВЕ 6316ХТ у кількості 11500 кг та 13840 кг. 13.07.2017 були завантажені на полі ф/г "Шепіт"та вивантажені на складі ФОП Іченського С.В. такі вантажні автомобілі: КАМАЗ 63-44 HIM у кількості 9320 кг; КАМАЗ ВЕ8061ХТ з причепом ВЕ6316ХТ у кількості 11030 кг, 13440 кг та 11550 кг. Тобто, всього 11 та 13 липня 2017 року до складу ФОП Іченського С.В. завезено 102,210 тон зерна пшениці. Вказані машини з зерном зважувались на комбікормовому заводі в присутності ОСОБА_15. Кожну машину супроводжував ОСОБА_3, який не має відношення до даного зерна та фермерського господарства.

В судовому засіданні 16.11.2018 свідок ОСОБА_9 зазначив, що земельні ділянки на яких він веде господарську діяльність межують з земельними ділянками на яких веде господарську діяльність ФГ «Шепіт». Восени 2016 року ОСОБА_9 бачив як ОСОБА_16 засівав поля пшеницею. Весною 2017 року удобряв, обробляв гербіцидами та інсектицидами. Подвійних посівів не було. Вказує, що за всі роки ОСОБА_4 на полі не бачив жодного разу.

ОСОБА_11 в письмових поясненнях та в судовому засіданні 16.11.2018 вказав, що в період з 05 по 13 липня 2017 року цілодобово перебував на полях ФГ «Шепіт», оскільки на господарство було організовано та скоєно рейдерський захват посівів пшениці. Збирали пшеницю комбайном який є власністю ФОП «Камянченко Т» та вивозили двома грузовими автомобілями. Все зерно в кількості 102 210 кг. завезли та вивантажили у склад до ФОП «Іченський С.В.».

ОСОБА_12 в судовому засіданні 16.11.2018 зазначив, що він працював на сезонних роботах у ФГ «Шелемба», оскільки ОСОБА_11 обробляє та засіває земельні ділянки ФГ «Шепіт», тому всі роки він виконував роботи підсобного робітника на полі ФГ «Шепіт». Восени 2016 року вони обробили землю та засіяли пшеницею на полі ФГ «Шепіт». Особисто він протравлював зерно пшениці, завантажував зерном сіялки та контролював норми висіву. У липні він знаходився на полі ФГ «Шепіт». Збирали урожай пшениці комбайном Класс, вивозили двома Камазами. ОСОБА_4 за всі ці роки поля не обробляв та не займався господарською діяльністю.

Представник позивача в судовому засіданні 16.11.2018 вказала, що свідок ОСОБА_13 не має можливості з'явитись у судове засідання для дачі своїх пояснень, оскільки немає напарника, який би зміг замінити його на роботі та вказує, що в матеріалах справи міститься нотаріально засвідчена заява свідка ОСОБА_13, яку він підтримує.

Як вбачається із нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_13 з 06.07.2017 по 28.07.2017 за направленням Арбузинського районного Центру зайнятості Миколаївської області він працював на громадських та тимчасових роботах у ФГ «Шелемба». У період з 11 по 13 липня 2017 року ОСОБА_16, який одночасно є головою ФГ «Шепіт» транспортним засобом КАМАЗ вивозив зерно пшениці з поля, спочатку на комбікормовий завод для зважування машин з зерном, а далі - до місця відвантаження зерна на склад ФОП Іченського С.В. Таким чином, 11.07.2017 ними було вивезено та відвантажено дві машини (КАМАЗ) із зерном пшениці, а 13.07.2017 одну машину (КАМАЗ) із зерном пшениці. Зерно пшениці він разом з ОСОБА_16 відвантажував власноруч, удвох.

Позивач у відповідності до ст.74 та ч.4 ст.75 ГПК України посилається на рішення суду у справі №915/1275/17 щодо встановлених судом обставин.

Так, Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 11.04.2018 по справі №915/1275/17, яке набрало законної сили, встановлено факт, що «на земельній ділянці площею 50 га, яка перебувала згідно статистичної звітності ф-6зем у користуванні ф/г "Шепіт", зазначене фермерське господарство у 2016-2017 роках виконувало роботи з вирощування та збирання зернових культур, зокрема, зерна пшениці у кількості 115,0 тон. Зерно пшениці у кількості 102,210 тони, в подальшому, було перевезено до складу ФОП Іченського С.В. автотранспортом, який перебував у користуванні позивача. Передача зерна пшениці у кількості 102,210 тони ФОП Іченському С.В. здійснювалась уповноваженою особою ф/г "Шепіт" гр.ОСОБА_17, яка діяла на підставі довіреності №01 від 11.07.2017.

Незважаючи на те, що між сторонами не виникли відносини з договору зберігання, матеріали справи свідчать про передачу ФОП Іченському С.В. з боку гр.ОСОБА_17 як уповноваженої особи ф/г "Шепіт" зерна пшениці у кількості 102,210 тони.

Враховуючи відсутність між сторонами договірних правовідносин щодо збереження, поставки зерна тощо, то зерно пшениці у кількості 102,210 тони утримується ФОП Іченським С.В. без достатньої правової підстави.»

Тобто, рішенням господарського суду Миколаївської області встановлені обставини:

- що на земельній ділянці площею 50 га, яка перебувала у користуванні ф/г

"Шепіт", позивачем виконувались роботи у 2016-2017 роках з вирощування та збирання зернових культур, зокрема, зерна пшениці у кількості 115,0 тон;

- перевезення до складу ФОП Іченського С.В. зерна пшениці у кількості

102,210 тони;

- передачі зерна пшениці у кількості 102,210 тони ФОП Іченському С.В.

уповноваженою особою ф/г "Шепіт" гр.ОСОБА_1;

- відсутності між позивачем та відповідачем договірних правовідносин щодо

збереження, поставки зерна, а звідси і утримання ФОП Іченським С.В. без достатньої правової підстави зерно пшениці у кількості 102,210 тони.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Предметом спору у справі № 915/445/18 є вимога позивача про визнання факту набуття спірного майна відповідачем без достатніх на те правових підстав та повернення безпідставно набутого відповідачем майна.

Щодо позовних вимог про визнання факту набуття спірного майна відповідачем без достатніх на те правових підстав та подальшого його безпідставного зберігання слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Виходячи зі змісту ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Конституційний суд України у рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, до обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги входять, зокрема, факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на порушення інтересу позивача, на захист якого подано позов, або утверджують за собою право, яке належить позивачу тощо, тобто ті, які свідчать про те, що право (інтерес) позивача порушене або оспорюється. Зазначені обставини входять до підстав позову і підлягають дослідженню, оскільки, суд, приймаючи рішення, має встановити чи мають місце факти порушення чи оспорення суб'єктивного матеріального права чи інтересу, на захист якого подано позов.

У розумінні приписів ст. 15, ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, спосіб захисту повинен бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст.16 ЦК України, ст. 20 ГК України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Господарський суд розглядає справи, пов'язані з вирішенням спору про право, та в силу положень ст.238 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні господарського спору по суті приймає рішення, у мотивувальній частині якого вказує, зокрема, встановлені ним обставини справи.

Тобто, встановлені господарським судом факти мають бути викладені саме в мотивувальній частині рішення.

Чинним законодавством України не наведено чіткого визначення юридичних фактів, однак з практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції слідує, що юридичними фактами є передбачені законом конкретні обставини, які тягнуть правові наслідки у вигляді виникнення, зміни або припинення правовідносин.

Вимога про встановлення факту не може бути окремим предметом спору і самостійно розглядатись в справі. Встановлення факту може лише бути елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Тобто, вимоги позивача про встановлення юридичних фактів можуть бути досліджені та встановлені лише під час вирішення спору про право, відтак, зазначені вимоги не можуть виступати самостійним предметом спору і, відповідно, належним способом захисту.

Рішення суду є правозахисним актом, однак способи захисту повинні кореспондуватись з повноваженнями суду, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на зміст позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що фактично вимога позивача про визнання факту набуття спірного майна ФОП Іченським Сергієм Васильовичем без достатніх на те правових підстав та подальшого його безпідставного зберігання не відповідає встановленим законом способам захисту прав та вказана вимога не призводить до поновлення права позивача, яке на його думку порушено.

Щодо позовних вимог про повернення безпідставно набутого відповідачем майна слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. І по-третє, відсутні правові підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

Підставою виникнення зобов'язання із безпідставного збагачення можуть бути як дії набувача майна або потерпілого, так і події. При цьому поведінка набувача майна може бути як правомірною (коли він набуває майно внаслідок помилки, без умислу зі своєї сторони), так і неправомірною (здійснення будь-яких неправомірних діянь з метою отримання безпідставного збагачення).

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 11.04.2018 по справі №915/1275/17, яке набрало законної сили, встановлено факт про відсутність між сторонами договірних правовідносин щодо збереження, поставки зерна тощо та що зерно пшениці у кількості 102,210 тони утримується ФОП Іченським С.В. без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Представник відповідача у судових засіданнях підтвердив факт того, що зерно пшениці у кількості 102,210 тони перебуває у ФОП Іченського С.В., при цьому зазначає, що між учасниками існує спір про право в підтвердження чого посилається на справу №467/163/18 за позовом ОСОБА_4 до ФГ «Шепіт» про визнання права власності на зерно пшениці, яка розглядається Арбузинським районним судом Миколаївської області.

Представник позивача проти тверджень відповідача щодо існування спору про право заперечує, оскільки ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 05.10.2018 у справі №467/163/18 позовну заяву ОСОБА_4 до Фермерського господарства «Шепіт» про визнання права власності залишено без розгляду з підстав не з'явлення в судове засідання та повторного неповідомлення про причини неявки позивача ОСОБА_4

Цивільний кодекс України припускає можливість двох видів зобов'язань з безпідставного збагачення: перший вид - зобов'язання, що виникли внаслідок безпідставного придбання (майно набувача збільшується, майно потерпілого зменшується); другий вид - зобов'язання, що виникли внаслідок безпідставного збереження (збереження майна з боку набувача і зменшення або не збільшення майна з боку потерпілого).

За своїми ознаками факт придбання або зберігання майна (цінності) без відповідних правових підстав одним суб'єктом правовідносин за рахунок інших суб'єктів правовідносин передбачає виникнення зобов'язань особливого виду, які мають назву кондикційні, які відносяться до позадоговірних правовідносин і мають мету поновлення майнового положення того суб'єкту, за рахунок котрого інший суб'єкт безпідставно збагатився. Тому наявність або відсутність вини відповідача судом не встановлюється. Поняття "за рахунок іншої особи" означає, що одночасно відбувається два моменти: придбання або збереження майна однією особою та втрата майна іншою особою.

Факт набуття або збереження майна чи грошових коштів без належних правових підстав одним суб'єктом правовідносин за рахунок іншого суб'єкта правовідносин зумовлює виникнення зобов'язань особливого виду, які мають назву кондикційних.

Як вбачається з матеріалів справи, вказане майно, про повернення якого просить позивач з посиланням на ст.ст.1212, 1213 ЦК України, було передано, за відсутності жодних договірних правовідносин між ним та ФОП Іченським С.В.

Згідно зі ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач жодних доказів в підтвердження наявності правовідносин та підстав збереження спірного майна в процесі розгляду справи до суду не надав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині повернення ФОП Іченським С.В. Фермерському господарству "Шепіт" безпідставно набутого (збереженого) майна - зерна пшениці в кількості 102210 кг., урожаю 2017 року.

Решта доводів та заперечення сторін судом відхиляються, оскільки не спростовують вищенаведені обставини.

Судовий збір у сумі 6 209,25 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.2, 11, 73, 74, 75, 76-79, 86, 87, 91, 96, 123, 129, 195, 196, 210, 211, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Фізичній особі - підприємцю Іченському Сергію Васильовичу (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) повернути Фермерському господарству "Шепіт" (вул.Миру, буд.46, с.Садове, Арбузинський район, Миколаївська область, 55312; ) безпідставно набуте (збережене) майно - зерно пшениці в кількості 102210 кг., урожаю 2017 року.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Іченського Сергія Васильовича (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Фермерського господарства "Шепіт" (вул.Миру, буд.46, с.Садове, Арбузинський район, Миколаївська область, 55312; ) 6 209,25 грн. судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вступна і резолютивна частина рішення проголошені в судовому засіданні 16.11.2018, повний текст рішення складено 26.11.2018.

Суддя Н.О. Семенчук