СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2018 р. Справа № 917/105/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Медуниця О.Є.,

за участі секретаря судового засідання Кохан Ю.В.,

за участі представників:

позивача ОСОБА_1, довіреність № 22/10-2 від 22.10.18 р.;

1-го відповідача - не з'явився;

2-го відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу 2-го відповідача - ПАТ "ВіЕйБі Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_2 (вх. № 87П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 12 червня 2018 року (повний текст складено 14.06.2018) по справі № 917/105/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгросток", с. Тарасівка Зіньківського району Полтавської області,

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна-Агроінвест", с. Тарасівка Зіньківського району Полтавської області;

2) Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_3", м. Київ,

про визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ТОВ "Украгросток" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до ТОВ "Україна-Агроінвест" та ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_3", в якому просив: 1) визнати за ТОВ "Украгросток" право власності на майно - автомобіль КАМАЗ 5410, 1985 року випуску, реєстраційний № 11605СН, шасі (рама) № 133281, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серія ІХС № 341160, виданого Зінківським МРЕВ, зареєстрований за СБК Україна (), що був реорганізований в ТОВ "Україна-Агроінвест" (); 2) звільнити майно, що належить ТОВ "Украгросток", а саме: автомобіль КАМАЗ 5410, 1985 року випуску, реєстраційний № 11605СН, шасі (рама) № 133281, з-під арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника від 21.10.2016 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 у виконавчому провадженні ВП № 52701567.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 12.06.2018 у справі № 917/105/18 (суддя Семчук О.С.) позов задоволено повністю. Визнано за позивачем право власності на автомобіль КАМАЗ 5410, 1985 року випуску, реєстраційний № 11605СН, шасі (рама) № 133281. Звільнено майно, що належить позивачу - автомобіль КАМАЗ 5410, 1985 року випуску, реєстраційний № 11605СН, шасі (рама) № 133281, з-під арешту, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника від 21.10.2016 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 у виконавчому провадженні ВП № 52701567. Повний текст зазначеного рішення складено 14.06.2018.

2-й відповідач - ПАТ "ВіЕйБі Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_2 звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. № 1913П/3 від 17.09.2018), в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати. Також апелянт в апеляційній скарзі просить поновити строк на подання апеляційної скарги, з посиланням на поважність причини пропуску строку.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що державний виконавець правомірно наклав арешт на спірний автомобіль, оскільки згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія ІХС № 341160, виданого Зіньківським МРЕВ, автомобіль зареєстровано за СБК «Україна», правонаступником якого є ТОВ «Україна Агроінвест». Вважає, що перереєстрацію автомобіля позивачем не було проведено з невідомих причин, а перебування майна на його балансі не є безспірною ознакою права власності на спірне майно. Крім того зазначає, що ухилення боржником/поручителем від сплати заборгованості за кредитним договором, ухвалення рішень судами про відмову в задоволенні вимог ПАТ ВіЕйБі Банку» призведе до штучного зменшення ліквідаційної маси, що порушить права Держави в особі Фонду, інших кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк», спричинить невиправдані видатки з Державного бюджету України, а також збитки для держави, в особі Фонду гарантування, в особливо великих розмірах. Крім того, вказує, що господарський суд не розглянув його заяву щодо спливу строку позовної давності у даній справі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.09.2018 у справі № 917/105/18 поновлено строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою 2-го відповідача, встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу та зупинено дію рішення Господарського суду Полтавської області від 12.06.2018 у справі № 917/105/18.

На виконання ухвали Харківського апеляційного господарського суду 1-й відповідач - ТОВ "Україна-Агроінвест" надав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 7692 від 04.10.2018), в якому не погоджується з доводами 2-го відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні ВП №52701567, де стягувачем є ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк, а боржником ТОВ Україна-Агроінвест було безпідставно накладено арешт на автомобіль, який належить ТОВ «Украгросток». У власність ТОВ «Украгросток» вказаний автомобіль був переданий на підставі Акту приймання-передачі № 5 від 01.11.2010 відповідно до Протоколу № 2/2010 від 28.08.2010 Загальних зборів співвласників майнових паїв розпайованого КСП «Україна» як виділена в натурі частка у пайовому фонді реорганізованого КСП «Україна». При цьому зазначає, що транспортний засіб до 01.11.2010 весь час належав до пайового майна співвласників КСП «Україна», а СКБ «Україна», як його правонаступник, мало право лише володіти та користуватися майном, але не розпоряджатися.

ТОВ «Україна-Агроінвест» 05.10.2018 за вх. № 7691 звернувся до суду з клопотанням про розгляд апеляційної скарги без участі його представника.

Позивач - ТОВ "Украгросток" також надав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 7693 від 05.10.2018), в якому не погоджується з доводами 2-го відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує на те, що передача розпайованого майна КСП «Україна», в тому числі автомобіля, від СКБ «Україна» у власність ТОВ «Украгросток» була здійснена у повній відповідності з Порядком розподілу та використання майна реорганізованих сільськогосподарських підприємств. В даному випадку позивач набув право власності на спірний автомобіль на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), рішення загальних зборів співвласників майнових паїв та акту приймання-передачі майна. Не здійснення позивачем реєстрації автомобіля не позбавляє його права власності на вказаний транспортний засіб.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Суд, що ліквідується, передає до новоутвореного суду судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, негайно, до дня початку роботи новоутвореного суду.

За приписами ч. 5 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Згідно з ч. 7 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

З метою дотримання вимог чч. 5, 7 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України, ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів та на виконання п. 4 р. ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого Наказом ДСАУ № 475 від 20.09.2018, у звязку з припиненням діяльності з відправлення правосуддя Харківським апеляційним господарським судом з 01.10.2018 на підставі Указу Президента України від 29.12.2017 № 454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" та Указу Президента України від 28.09.2018 № 295/2018 "Про переведення суддів", всі нерозглянуті справи, що перебували у провадженні Харківського апеляційного господарського суду, згідно з Розпорядженням керівника апарату суду від 03.10.2018 передані до Східного та Північного апеляційних господарських судів.

Повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду оприлюднено в газеті Голос України № 185 (6940) від 03.10.2018.

10.10.2018 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи № 917/105/18 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.10.2018 справу № 917/105/18 прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 06.11.2018 о 10:30 год., викликано в судове засідання представників учасників справи.

Позивач - ТОВ "Украгросток" та 2-й відповідач - ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_3" в судове засідання 06.11.2018 своїх представників не направили, причину відсутності представників в судовому засіданні не повідомили, хоча про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими рекомендованими повідомленнями №№ 037, 053 та 908.

У звязку з неявкою у судове засідання представників сторін, розгляд справи відкладено на 27.11.2018 о 15:00 год.

В судове засідання 27.11.2018, яке відбувалось в режимі відео конференції в Гадяцькому районному суді, прибув представник позивача ОСОБА_1, який підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник 1-го відповідача - ТОВ "Україна-Агроінвест" в судове засідання 27.11.2018 не прибув, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявне поштове повідомлення № 518 про вручення ухвали суду.

Представник 2-го відповідача - ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_3" також в судове засідання 27.11.2018 не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням № 5105. 27.11.2018 електронною поштою від адвоката ОСОБА_5 надійшов електронний лист (вх. ел. пошта № 289 від 27.11.2018) з якого вбачається, що 27.11.2018 у Північному апеляційному господарському суді буде слухатись справа № 910/22696/15 за апеляційною скаргою ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_3".

Дослідивши вказаний документ, суд встановив, що він не містить електронного підпису про що складено акт №13-42/76 від 27.11.2018.

Згідно зі ст. 5 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг, електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов'язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Стаття 6 Закону передбачає можливість використання електронного підпису, але не встановлено його обовязковості.

Водночас у ст. 7 вказаного Закону встановлено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обовязковими реквізитами, в тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, що за своїм змістом відносить електронний підпис до обовязкових реквізитів електронного документа.

Пунктом 1.5.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України передбачено, що електронний лист є офіційним, якщо містить вкладення з текстом офіційного документа у вигляді файлу, скріпленого електронним цифровим підписом.

Пунктом 1.5.17. зазначеної Інструкції роз'яснено, що документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа у паперовій формі.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про електронний цифровий підпис, електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Отже, з надісланого на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду клопотання неможливо ідентифікувати підписувача та підтвердити цілісність вкладеного файлу.

З урахуванням викладеного, у суду відсутні правові підстави для розгляду станом на 27.11.2018 надісланого електронну адресу суду електронного листа (вх. ел. пошта № 289 від 27.11.2018), оскільки такий електронний документ не має юридичної сили і статусу офіційного документа.

Присутній у судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка в судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце проведення судового засідання та зважаючи, що в матеріалах справи наявні документи для розгляду апеляційної скарги по суті, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу й порушення прав інших учасників судового процесу щодо розгляду справи судом упродовж розумного строку, колегія суддів дійшла висновку про можливість перегляду рішення суду першої інстанції без участі представників відповідачів.

Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, а також викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи учасників справи, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.10.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 було відкрито виконавче провадження ВП 52701567 по примусовому виконанню наказу № 917/1967/15, виданого 11.03.2016 Господарським судом Полтавської області про стягнення з ТОВ «Україна-Агроінвест» на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3 банк» 198834200,00 грн. заборгованості за кредитом, 41917193,01 грн. заборгованості за процентами, 58114061,52 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 7311240,81 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 5213269,30 грн. 3% річних за користування кредитом, 612754,05 грн. 3% річних за користування процентами, 87301958,00 грн. інфляційних збитків за несвоєчасну сплату процентів.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 від 21.10.2016. накладено арешт на все майно ТОВ Україна-Агроінвест в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 446 815 034,08 грн.

16.02.2017 державним виконавцем оголошено в розшук майно ТОВ «Україна-Агроінвест»: транспортні засоби у кількості 30 одиниць згідно доданого переліку, що належать боржнику ТОВ «Україна-Агроінвест».

Постановою від 07 листопада 2017 року Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_6, при виконанні доручення Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України проведено опис, накладено арешт на майно ТОВ «Украгросток» - Автомобіль КАМАЗ 5410, 1985 року випуску, реєстраційний №11605СН, шасі (рама) №133281, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Серія ІХС №341160 виданого Зіньківським МРЕВ. На підставі постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 07.11.2017 року, транспортний засіб вилучено і передано на зберігання представнику Сумської філії ДП «СЕТАМ» та призначено зберігачем представника вказаної філії ОСОБА_7

У позовній заяві позивач вказує на те, що ТОВ «Україна-Агроінвест» ніколи не мало права власності на вказаний транспортний засіб, оскільки це майно перебувало у спільній частковій власності співвласників майнових паїв розпайованого КСП «Україна». ТОВ «Україна-Агроінвест» лише мало право володіння та користування цим транспортним засобом з дозволу співвласників майнових паїв розпайованого КСП «Україна» доки цей транспортний засіб не було виділено у власність ТОВ «Украгросток» за рішенням Загальних зборів співвласників розпайованого КСП «Україна» на підставі Протоколу №2/2010 від 28 серпня 2010 року, Додатоку № 5 від 28 серпня 2010 року №2/2010 та Акту приймання-передачі від 01.11.2017 року, без зняття з реєстрації в органах МРЕВ. У відповідності до норм ведення бухгалтерського обліку транспортній засіб був поставлений на баланс підприємства та віднесений ТОВ «Украгросток» до основних засобів і переданий в експлуатацію. За час перебування на балансі вказаного транспортного засобу, на нього ТОВ «Украгросток» нараховувалась амортизація. Також зазначає, що передача транспортного засобу була здійснена у повній відповідності відповідно до норм чинного законодавства, а саме Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, а нездійснення перереєстрації автомобіля у МРЕВ не має правовстановлюючого значення.

З цих підстав позивач наполягає, що право власності на вказаний автомобіль виникло у нього з моменту отримання транспортного засобу за актом приймання передавання від 01.11.2010, а накладення у 2016 році арешту та вилучення у 2017 році спірного транспортного засобу з метою погашення заборгованості ТОВ "Україна-Агроінвест" перед ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_3" порушує його право власності на належний йому на законних підставах транспортний засіб, у зв'язку з чим він просить визнати за ним право власності на автомобіль КАМАЗ 5410, 1985 року випуску та звільнити вказаний автомобіль з-під арешту.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи колегія суддів зазначає наступне.

Зі статуту ТОВ «Україна-Агроінвест» (відповідач вбачається, що ТОВ «Україна-Агроинвест» створено його учасниками на добровільних засадах у відповідності з чинним законодавством, на підставі рішення установчих зборів учасників (протокол №1 від 24.06.2014) в результаті перетворення (реорганізації) СБК «Україна» та є його правонаступником.

В свою чергу, в матеріалах справи наявний Статут СБК «Україна», який свідчить про те, що СБК «Україна» створений в процесі реорганізації та є правонаступником КСП «Україна».

Спірний автомобіль КАМАЗ 5410, 1985 року випуску, реєстраційний № 11605СН, шасі (рама) № 133281 належав на праві власності та входив до активів пайового фонду розпайованого КСП «Україна», правонаступником якого стало СБК «Україна» .

Правове регулювання відносин, пов'язаних з набуттям права власності на розпайоване майно реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств здійснюється на підставі Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14.03.2001. N 62 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.04.2001. за N 305/5496, який був чинним на момент передачі спірного автомобіля позивачу.

Відповідно до п. 4 Порядку, у процесі реорганізації підприємств, у тому числі при вирішенні майнових питань, належні їм активи, відображені у загальному переліку на дату реорганізації, поділяються на такі групи: активи, передбачені для задоволення кредиторської заборгованості реорганізованого підприємства, які передаються підприємству-правонаступнику; активи, які не підлягають паюванню; майно соціальної інфраструктури; активи пайового фонду.

Пунктом 8 Порядку визначено способи використання майнових паїв їх власниками. Так, кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об'єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об'єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім'ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку.

Судом встановлено, на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства Серії ПО №422874 виданого 27 серпня 2010 року Тарасівською сільською радою ТОВ «Украгросток» мало право на пайовий фонд майна КСП «Україна». Частка Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгросток» визначена в розмірі 7956798,00 грн.

Відповідно до п. 9 Порядку, виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників.

Вказані норми свідчать про те, що виділення із складу пайового фонду КСП «Україна» майна у натурі окремим власникам мав право здійснювати його правонаступник СБК «Україна».

У матеріалах справи наявний Протокол №2/2010 від 28 серпня 2010 року Загальних зборів співвласників майнових паїв розпайованого КСП «Україна», реорганізованого в СБК «Україна», якими розглядалась заява ТОВ «Украгросток» про виділення йому в натурі майна з пайового фонду реорганізованого КСП «Україна» на суму належного йому майнового паю у розмірі 7956798,00 грн., яка була прийнята до розгляду.

Згідно з п. 5 Порядку складання (уточнення) переліків активів та зобов'язань підприємств здійснюється комісією з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки (далі - комісія), у відповідності до ОСОБА_2 уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року N 177 "Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки" .

З Протоколу №2/2010 від 28 серпня 2010 року Загальних зборів співвласників майнових паїв розпайованого КСП «Україна», реорганізованого в СБК «Україна», вбачається, на зборах було затверджено новий склад діючої Комісії з організації вирішення майнових питань реорганізованого КСП «Україна» та доручено комісії невідкладно зібратися та визначити майно з активів пайового фонду реорганізованого КСП «Україна», вирішити питання про можливість виділення індивідуально- визначеного майна з активів пайового фонду реорганізованого КСП «Україна» для виділення його в натурі (у власність) Групі осіб, зобовязано Комісію оформити свої рішення протоколом з Додатками відповідно до вимог чинного законодавства та подати на затвердження Зборами, у звязку з чим оголосити перерву у засіданні зборів на час вирішення Комісією вказаних питань.

Згідно п. 10 Порядку, з метою реалізації права власності громадян на майнові паї комісія, зокрема, готує для розгляду на загальних зборах переліки майна для виділення у натурі окремо для кожної з груп співвласників, які виявили бажання отримати свої майнові паї у натурі у спільну часткову власність єдиним комплексом; для виділення майнових паїв особам, які виявили бажання отримати свої паї в індивідуальну власність, та для виділення невитребуваних паїв особам, які з різних причин не прийняли жодного з рішень щодо розпорядження належними їм майновими паями.

З наданого до матеріалів справи Додатку №5 до Протоколу від 28 серпня 2010 року №2/2010 засідання Комісії з організації вирішення майнових питань (врегулювання майнових відносин) КСП «Україна» реорганізованого в СБК «Україна» вбачається, що комісією було рекомендовано Загальним зборам співвласників майнових паїв розпайованого КСП «Україна», реорганізованого в СБК «Україна», яке є правонаступником (користувачем) майна реорганізованого КСП «Україна», розглянути питання про виділення в натурі (у власність) ТОВ «Украгросток» (разом з іншим майном) автомобіля КАМАЗ 5410, 1985 року випуску, реєстраційний №11605СН, шасі (рама) №133281.

Відповідно до п. 12 Порядку Збори співвласників після розгляду пропозицій комісії щодо визначення розмірів майнових паїв затверджують результати розподілу майна пайового фонду та переліки майна, яке виділяється у натурі групам співвласників. Після затвердження зборами співвласників переліків майна для виділення вищезазначеним групам співвласників комісія: визначає місцезнаходження майна і юридичну особу - користувача майна, яке виділено кожній із груп співвласників і до якого перейшли зобов'язання з виділення майнових паїв у натурі співвласникам; передає не пізніше 10 днів з дня затвердження зборами співвласників підприємствам-правонаступникам (користувачам майна) уточнені списки груп співвласників та переліки майна, призначеного для виділення кожній із груп, а копії цих документів - сільській раді.

Згідно п. 15 Порядку виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (далі - Свідоцтво), що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою.

Відповідно до Протоколу №2/2010 від 28 серпня 2010 року Загальних зборів співвласників майнових паїв розпайованого КСП «Україна, реорганізованого в СБК «Україна», було виділено в натурі (у власність) ТОВ «Украгросток» на його частку у пайовому фонді реорганізованого КСП «Україна» автомобілі та автопричепи, зазначені у Додатку № 5, зокрема автомобіль КАМАЗ 5410, 1985 року випуску, реєстраційний №11605СН, шасі (рама) №133281.

На підставі Акту приймання-передавання майна № 5 від 01.11.2010 автомобіль був переданий ТОВ «Украгросток». При цьому, на звороті Свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майнового сертифікату) серії ПО № 422874, виданого 27.08.2010 було зроблено відмітку наступного змісту: "По цьому Свідоцтву майно виділене в натурі на повну суму вартості визначеної в ньому частки. Протокол № 2-2010 від 28.08.2010. Загальних зборів власників майнових паїв". Вказана відмітка засвідчена печаткою СБК "Україна" і підписом голови СБК "Україна".

У п. 15 Порядку виділення майнових паїв зазначено, що Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.

Таким чином, передача спірного автомобіля, від СБК "Україна" у власність ТОВ "Украгросток" була здійснена у повній відповідності з діючими на той час нормами чинного законодавства, зокрема Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств.

Отриманий у власність автомобіль у відповідності до норм ведення бухгалтерського обліку був поставлений на баланс ТОВ «Украгросток»», віднесений до основних засобів і переданий в експлуатацію. За час перебування на балансі вказаного транспортного засобу, на нього ТОВ «Украгросток» нараховувалась амортизація.

Після опису вилучення та арешту Автомобіля КАМАЗ 5410, 1985 року випуску, реєстраційний №11605СН, ТОВ «Украгросток» звернулося з запитом №10/11/17-1 від 10.11.2017 до ТОВ «Україна-Агроінвест», який є правонаступником реорганізованого СБК «Україна» про надання інформації щодо вказаного автомобіля.

На вказаний запит ТОВ «Україна-Агроінвест» надало Довідку про відсутність вказаного автомобіля на балансі ТОВ «Україна-Агроінвест» та про відсутність законних підстав вважати вказаний транспортний засіб власністю ТОВ «Україна-Агроінвест».

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач на законних підставах набув право власності на спірний автомобіль з моменту його отримання від СБК "Україна" за Актом приймання-передачі від 01.11.2010.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 144 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майнові права та майнові обов'язки суб'єкта господарювання виникають, у тому числі, із угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать. Право на майно, що підлягає державній реєстрації, виникає з дня реєстрації цього майна або відповідних прав на нього, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є право власності на певне майно, і має місце факт оспорювання належного позивачу права.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявності у позивача суб'єктивного права, оскільки останнім надано суду відповідні докази, що підтверджують його право власності на Автомобіль КАМАЗ 5410, 1985 року випуску, реєстраційний №11605СН, а саме: Свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП «Україна» (майновий сертифікат) серії ПО № 422874, виданий Тарасівською сільською радою 27.08.2010; Протокол №2/2010 від 28 серпня 2010 року Загальних зборів співвласників майнових паїв розпайованого КСП «Україна, реорганізованого в СБК «Україна»; Додаток №5 до Протоколу від 28 серпня 2010 року №2/2010 засідання Комісії з організації вирішення майнових питань (врегулювання майнових відносин) КСП «Україна», реорганізованого в СБК «Україна» та Акт приймання-передачі транспортного засобу від 01.11.2017 року.

Щодо посилання апелянта у апеляційній скарзі на те, що позивач у встановлений законом строк не перереєстрував спірний автомобіль, а отже і не набув на нього права власності, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про державний рух", в редакції чинній на момент передачі спірного транспортного засобу від СБК "Україна" позивачу, державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування автомобілі, автобуси, самохідні машини, сконструйовані на шасі автомобілів, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, причепи, напівпричепи та мотоколяски. Державна реєстрація і облік здійснюються органами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, а їх порядок установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 N 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" (далі - Порядок реєстрації), порядок реєстрації та правомірні підстави набуття права власності на автотранспортні засоби визначені наступним чином.

У п. 6 Порядку, реєстрації в редакції чинній на момент передачі спірного транспортного засобу від СБК "Україна" позивачу, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції.

Відповідно до п. 7, п. 8 Порядку реєстрації, в тій же редакції, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Позивач вказує на те, що він до теперішнього часу не здійснив реєстрацію спірного транспортного засобу, яка на даний час проводиться в сервісних центрах МВС або через центри надання адміністративних послуг (п. 6 Правил реєстрації у редакції чинній на час проголошення даного рішення).

Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що реєстрація транспортного засобу не має правовстановлюючого значення. З такою реєстрацією законодавець не пов'язує виникнення у особи права власності. В даному випадку позивач набув право власності на спірний автомобіль на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), рішення загальних зборів співвласників майнових паїв та акту приймання-передавання майна. Не здійснення позивачем реєстрації автомобіля не позбавляє його права власності на вказаний автомобіль, а є лише підставою для застосування до нього адміністративної відповідальності за порушення Порядку реєстрації транспортних засобів.

Посилання другого відповідача у апеляційній скарзі на те, що задоволення даного позову призведе до штучного зменшення ліквідаційної маси ПАТ «ВіЕйБі Банк», що порушить права Держави та інших кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк» та спричинить невиправдані видатки з Державного бюджету України, а також збитки для держави в особі Фонду гарантування в особливо великих розмірах, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується право власності на спірний автомобіль саме за позивачем, а не першим відповідачем. Таким чином, звернення стягнення на майно, яке не належить першому відповідачу, в рахунок його кредитної заборгованості перед другим відповідачем порушує вимоги чинного законодавства та права позивача.

Крім цього, колегія суддів не погоджується з твердженням апелянта проте, що господарський суд першої інстанції не розглянув його заяву щодо спливу строку позовної давності по вимозі про визнання права власності.

Так, з повного тексту оскаржуваного рішення вбачається, що господарський суд зазначив, що відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Матеріали справи свідчать про те, що державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно ТОВ Україна-Агроінвест , до якого було віднесено і спірний автомобіль, 21.10.2016. Позивач стверджує, що йому стало відомо про порушення свого права на належне йому майно лише 07.11.2017, тобто після проведення державним виконавцем опису автомобіля та його вилучення. Як зазначає позивач, до 07.11.2017 ніяких порушень його права власності на спірний автомобіль не було.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що перебіг строку давності по вимозі про визнання права власності на спірний автомобіль розпочинається з 28.08.2010, як зазначає другий відповідач, оскільки до моменту накладення арешту на автомобіль державним виконавцем ніхто не оспорював право власності позивача на спірний транспортний засіб.

Тобто, на момент звернення позивачем з даним позовом до суду, строк позовної давності по вимозі про визнання права власності на автомобіль не сплив.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вимога позивача про визнання права власності на транспортний засіб є обґрунтованою, підтвердженою достатніми доказами та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про звільнення спірного автомобіля з-під арешту, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника від 21.10.2016 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні ВП № 52701567 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

У ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 45 ГПК України зазначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким предявлено позовну вимогу.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що умовою здійснення судового захисту є, по-перше, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, по-друге, наявність чи відсутність факту порушення цього права.

З позовної заяви вбачається, що ТОВ "Украгросток" звернулось до Господарського суду Полтавської області з двома позовними вимогами:

- про визнання за ТОВ "Украгросток" права власності на майно - автомобіль КАМАЗ 5410, 1985 року випуску, реєстраційний № 11605СН, шасі (рама) № 133281,

- звільнення майна, що належить ТОВ "Украгросток", а саме: автомобілю КАМАЗ 5410, 1985 року випуску, реєстраційний № 11605СН, шасі (рама) № 133281, з-під арешту, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника від 21.10.2016 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 у виконавчому провадженні ВП № 52701567.

При цьому відповідачами за двома вимогами позивач визначив ТОВ "Україна-Агроінвест" та ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_3".

Проте, друга позовна вимога про звільнення з-під арешту майна стосується повноважень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Частинами 1,2 статті 48 ГПК України встановлено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Тобто, наведена правова норма надає право суду залучити співвідповідача лише за заявою позивача.

Проте, позивач з відповідним клопотанням про залучення у справі співвідповідача до суду першої інстанції не звертався.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що друга позовна вимога про звільнення майна, що належить ТОВ "Украгросток", а саме: автомобілю КАМАЗ 5410, 1985 року випуску, реєстраційний № 11605СН, шасі (рама) № 133281, з-під арешту, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника від 21.10.2016 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 у виконавчому провадженні ВП № 52701567 не стосується дій відповідачів - ТОВ "Україна-Агроінвест" та ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_3", а стосується повноважень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який не був залучений до справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що господарським судом необґрунтовано задоволена позовна вимога про звільнення спірного майна з-під арешту, оскільки вона предявлена до ТОВ "Україна-Агроінвест" та ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_3".

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ПАТ "ВіЕйБі Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_2 та скасування рішення Господарського суду Полтавської області від 12 червня 2018 року у справі № 917/105/18 в частині звільнення майна, що належить позивачу - автомобіля КАМАЗ 5410, 1985 року випуску, реєстраційний № 11605СН, шасі (рама) № 133281, з-під арешту, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника від 21.10.2016 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 у виконавчому провадженні ВП № 52701567, з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в позові. В решті рішення Господарського суду Полтавської області від 12 червня 2018 року у справі № 917/105/18 залишити без змін.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам. Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1400,00 грн. підлягає відшкодуванню 2-му відповідачу за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 240, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 1 ч. 1 ст. 277, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "ВіЕйБі Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 12 червня 2018 року у справі № 917/105/18 скасувати в частині звільнення майна, що належить позивачу - автомобіля КАМАЗ 5410, 1985 року випуску, реєстраційний № 11605СН, шасі (рама) № 133281, з-під арешту, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника від 21.10.2016 головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 у виконавчому провадженні ВП № 52701567.

Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким в позові в цій частині відмовити.

В решті рішення Господарського суду Полтавської області від 12 червня 2018 року у справі № 917/105/18 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАГРОСТОК» ( 38113, Полтавська область, Зінківський район, с. Тарасівка, ідентифікаційний код юридичної особи 34463495) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» (04119, м.Київ, вул.Дегтярівська, 27т, 02096, м.Київ, вул.Харківське шосе, 49, ідентифікаційний код юридичної особи 19017842) судовий збір за апеляційною скаргою у розмірі 2400,00 грн.

Доручити Господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29.11.2018.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя С.В. Барбашова

Суддя О.Є. Медуниця