ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2018 року м. Дніпро Справа № 904/621/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Березкіна О.В., Кузнецов В.О.

секретар Манчік О.О.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1, ордер, серія ДП №2016/000008 від 12.03.2018 р., адвокат;

від відповідача: Свірідов Д.М., ордер, серія ДП №1552/042 від 12.06.2018 р., адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну

скаргу Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2018 року (повний текст підписано 24.05.2018 року)

у справі № 904/621/18 (суддя - Полєв Д.М., м. Дніпро)

за позовом ОСОБА_3, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та мотиви рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2018 року у даній справі замінено Публічне акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" його правонаступником Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль". Позовні вимоги (з урахуванням заяви про зменшення вимог від 29.03.2018 року) задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 212 832,49 грн. середнього заробітку за весь час затримки виплати. Стягнуто з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на користь державного бюджету судовий збір в розмірі 3 192,49 грн.

Вказане рішення мотивовано тим, що оскільки постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.02.2018 року у справі № 904/7538/17 фактично підтверджено безпідставну невиплату відповідачем позивачу матеріальної допомоги, яку не сплачено позивачеві й при звільненні, суд вважає нарахування позивачем середнього заробітку за час затримки розрахунку правомірним. Відповідачем не доведено, що розрахунок позивача здійснено невірно та до нього було помилково включено матеріальну допомогу. Стосовно поновлення позивача на роботі на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21.04.2017 року у справі № 212/1205/178-ц та наказу (розпорядження) відповідача № 156-К від 11.05.2017 року, отримання в подальшому позивачем заробітної плати суд першої інстанції зазначив, що поновлення на роботі позивача ніяким чином не впливає на обов'язок відповідача щодо сплати матеріальної допомоги, визначеної постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі № 904/7538/17 від 01.02.2018 року. Щодо посилання відповідача на встановлення чотириденного робочого тижня у відповідності до наказу № 76 від 08.02.2017 року суд вважає, що вказаний наказ видано після звільнення позивача, а тому не може розповсюджуватись на позивача. Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги (з урахуванням їх зменшення) в частині нарахування середнього заробітку за час затримання розрахунку за період з 03.02.2017 року (дата звільнення) по дату фактичного розрахунку - 05.02.2018 року - 247 днів затримки розрахунку, що складає 212 832,49 грн. (247 днів х 861,67 грн.).

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в повному обсязі, відмовити позивачу у задоволені позову.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що рішення господарського суду є незаконним. Суд не звернув увагу на доводи відповідача про те, що позивачка з 03.02.2017 року по 27.07.2017 року включно працювала і отримувала заробітну плату. При цьому, зазначений період позивачка помилково включила до кількості днів затримки розрахунку, що згідно її даним, наведеним у позові, дорівнює 247 днів. Між сторонами існували трудові спори, що прямо чи опосередковано мали вплинути на розмір сум, належних позивачці при звільненні. Вказана обставина виключала прямий обов'язок відповідача здійснювати повне погашення всієї суми у день звільнення позивачки 27.07.2017 року. Проте з нею було проведено розрахунок у повному обсязі, що підтверджується відповідною довідкою, меморіальними ордерами та відомостями розподілу виплат відповідача. Суд не врахував, що в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", зокрема, зазначено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Судом не було враховано положень чинного законодавства, згідно яких власник підприємства (роботодавець) на свій розсуд, але в межах вимог чинного законодавства, виходячи при цьому з фінансової можливості підприємства може самостійно визначати зокрема розмір і порядок виплати працівникам матеріальної допомоги. Судом також не було взято до уваги зміст пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, згідно якого при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються зокрема одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

2.2. Узагальнені доводи інших учасників справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити без змін рішення Господарського суду Дніпропетровської області, а апеляційну скаргу - без задоволення. Посилається на те, що в день звільнення роботодавець провів розрахунок вихідної допомоги та поточної заробітної плати, але безпідставно не виплатив матеріальну допомогу, що належала позивачу на підставі заяви від 05.01.2017 року. Судом обґрунтовано задоволені позовні вимоги в частині нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 03.02.2017 року (день звільнення) по 05.02.2018 року (дату фактичного розрахунку) - 247 днів затримки розрахунку, що складає 212 832,49 грн. (247 днів х 861,67 грн.). Відповідач, на думку позивача, безпідставно зазначає, що суд повинен врахувати податки та інші обов'язкові платежі без дослідження правової природи стягнутих грошових коштів.

В додаткових письмових поясненнях по апеляційній скарзі позивач звертає увагу суду, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, оскільки Законом не передбачено будь-яких підстав для його зменшення (правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-511цс16). Крім того, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2018 року у справі № 904/128/17 закрито провадження у справі про банкрутство АТ "Криворізька теплоцентраль", за час розгляду справи № 904/621/18 процедура ліквідації АТ "Криворізька теплоцентраль" не вводилась, тому вимоги поточних кредиторів мають розглядатись господарським судом у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, проте в окремому позовному провадженні.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.10.2018 року справу № 904/621/18 прийнято до свого провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 06.11.2018 року.

В судовому засіданні 06.11.2018 року оголошено перерву до 13.11.2018 року.

13.11.2018 року в судовому засіданні оголошено перерву до 21.11.2018 року.

Представник відповідача в судових засіданнях 06.11.2018 року, 13.11.2018 року та 21.11.2018 року надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги.

Позивач в судовому засіданні 06.11.2018 року та його представник в судових засіданнях 13.11.2018 року та 21.11.2018 року проти доводів апеляційної скарги заперечували.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач - гр. ОСОБА_3 з 2011 року працювала на ДП "Криворізька теплоцентраль", правонаступником якого є відповідач - АТ "Криворізька теплоцентраль". 25.10.2016 року позивача переведено на посаду головного юрисконсульта та 03.02.2017 року наказом № 31-к звільнено на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України.

23.03.2017 року ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/128/17 порушено провадження у справі про банкрутство Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль".

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21.04.2017 року у справі № 212/1205/178-ц позивача поновлено на посаді головного юрисконсульта відповідача.

Наказом (розпорядженням) відповідача № 156-к від 11.05.2017 року позивача поновлено на роботі з 03.02.2017 року.

27.07.2017 року наказом відповідача № 203-к позивача звільнено за власним бажанням згідно із частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.11.2017 року у справі № 212/1205/17-ц апеляційну скаргу представника ПАТ "Криворізька теплоцентраль" задоволено, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21.04.2017 року скасовано, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ "Криворізька теплоцентраль" про поновлення на роботі відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19.02.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.11.2017 року залишено без змін.

Разом з тим, 26.07.2017 року позивач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою про стягнення 18 095,07 грн. матеріальної допомоги на оздоровлення, середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 48 253,52 грн. та 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2017 року у справі № 904/7538/17 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Криворізька теплоцентраль" на користь ОСОБА_3 48 253,52 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 3 636,5 грн. витрат на послуги адвоката. Стягнуто з ПАТ "Криворізька теплоцентраль" на користь державного бюджету 1 163,68 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.02.2018 року у справі № 904/7538/17 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2017 року скасовано в частині відмови у стягненні матеріальної допомоги. Стягнуто з ПАТ "Криворізька теплоцентраль" на користь ОСОБА_3 18 095,00 грн. матеріальної допомоги.

05.02.2018 року відповідачем проведено розрахунок з позивачем щодо матеріальної допомоги в розмірі 14 566,48 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 643. Решту суми спрямовано на погашення податків, що підтверджено платіжними дорученнями №№ 641, 642.

Несвоєчасна виплата відповідачем матеріальної допомоги позивачу і стала підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2018 року закрито провадження у справі № 904/128/17 про банкрутство АТ "Криворізька теплоцентраль".

3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

3.3.1. Норми права, що підлягають застосуванню.

Кодекс законів про працю України.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина 1 статті 94).

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (частина 1 статті 47).

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (частина 1 статті 116).

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина 1 статті 117).

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи , але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частини 2, 3, 8 статті 235).

У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки (стаття 236).

Закон України "Про оплату праці".

Стаття 2. Структура заробітної плати

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Стаття 28 - у разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку зобов'язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги), виконану у період, що передував банкрутству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше, як через застосування ліквідаційної процедури (стаття 1).

Суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, в тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України (частина 4 статті 10).

Господарський процесуальний кодекс України.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 1, 4 статті 269).

3.3.2. Юридична оцінка доводів апеляційної скарги і висновків місцевого господарського суду.

Розгляд спорів з майновими вимогами до суб'єкта господарювання, який перебуває в процедурі банкрутства, та визначений позивачем в статусі відповідача у такому спорі, законодавцем віднесено до підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, оскільки результат розгляду вимог майнового характеру до відповідача-боржника, в тому числі щодо виплати заборгованості по заробітній платі, може мати наслідком зменшення його активів, збільшення кредиторської заборгованості та зачіпати права та інтереси кредиторів боржника, вимоги яких визнано судом та включено до реєстру.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд першої інстанції виходив із встановлених обставин прострочення відповідача-боржника щодо проведення повного розрахунку з ОСОБА_3 за виплатою матеріальної допомоги та здійсненням роботодавцем фактичного розрахунку з позивачем лише 05.02.2018 року.

Факт нарахування та сплати заробітної плати ОСОБА_3 за період з 03.02.2017 року по січень 2018 року підтверджується довідкою відповідача від 16.03.2018 року (а. с. 44).

Зазначені обставини підтверджують порушення АТ "Криворізька теплоцентраль" права ОСОБА_3 на оплату праці та є підставою для застосування до боржника-роботодавця відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Аналіз вимог статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України дає підстави для висновку, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадяться в день звільнення. У разі невиконання такого обов'язку з вини роботодавця, у працівника виникає право вимагати виплати йому роботодавцем середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період триваючого порушення роботодавцем права працівника на оплату праці. При цьому, до предмета доказування при розгляді зазначеного спору входять такі юридичні факти, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та проведення роботодавцем остаточного розрахунку із звільненим працівником.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13, в постанові Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 910/6968/16.

Матеріали справи свідчать, що при звільненні ОСОБА_3 03.02.2017 року відповідачем не було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення.

Разом з тим, згідно із статтею 2 Закону України "Про оплату праці" матеріальна допомога входить до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, які в свою чергу входять до структури заробітної плати.

Пунктом 2.3.3 Інструкції по статистиці заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5, встановлено, що до складу фонду додаткової заробітної плати входить, зокрема, матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників.

Дніпропетровським апеляційним господарським судом у справі № 904/7538/17 було встановлено, що згідно пункту 1.2. та пункту 2.1.1. Положення про надання матеріальної допомоги працівникам ДП «Криворізька теплоцентраль», додаток 7 до Колективного договору на матеріальну допомогу мають право всі працівники, які мають безперервний стаж роботи на підприємстві більше одного року. Таким чином, маючи безперервний стаж на підприємстві понад 3 роки (з 05.08.2013 року по 03.02.2017 року) та у зв'язку з відсутністю дисциплінарних стягнень, ОСОБА_3 на рівні з іншими працівниками підприємства має право на отримання матеріальної допомоги, відповідно до умов Колективного договору.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що позивач мав правові підстави для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку в зв'язку із невиплатою матеріальної допомоги під час звільнення.

Верховний Суд в постанові від 04.09.2018 року у справі № 910/6968/16 зробив висновок, що при вирішенні майнового спору, що виник між роботодавцем та звільненим працівником щодо виплати середнього заробітку судам необхідно розмежовувати підстави для його стягнення за статтею 117 Кодексу законів про працю України (при затримці остаточного розрахунку при звільненні) та за статтею 235 Кодексу законів про працю України (у разі незаконного звільнення за час вимушеного прогулу) та не допускати подвійного стягнення з роботодавця середнього заробітку на користь звільненого працівника, оскільки протилежне не буде співмірним із правами працюючого працівника, який отримує лише одну заробітну плату за виконану роботу. Про таке застосування статей 117, 235 Кодексу законів про працю України зроблено висновок Верховним Судом України у постанові від 18.01.2017 року у справі № 6-2912цс16.

Колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції не перевірив правильності застосування приписів трудового законодавства при розгляді позовних вимог ОСОБА_3 як працівника підприємства-боржника, яку було поновлено на роботі за рішенням суду в порядку статті 235 Кодексу законів про працю України, зважаючи на обставини заявлення нею раніше позовної вимоги про стягнення з боржника середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2017 року у справі № 904/7538/17 стягнуто з ПАТ "Криворізька теплоцентраль" на користь ОСОБА_3 48 253,52 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 03.02.2017 року по 16.05.2017 року. Рішення суду в зазначеній частині в апеляційному порядку не переглядалось.

Надаючи оцінку позовним вимогам ОСОБА_3 суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_3 просить виплатити їй середній заробіток за час затримки їй розрахунку при звільненні за період з 03.02.2017 року по 05.02.2018 року, який частково охоплюється періодом, за який нею було нараховано середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнуто з відповідача за рішенням суду у справі № 904/7538/17.

Крім цього, судом не враховано, що після поновлення ОСОБА_3 на роботі згідно з наказом (розпорядженням) відповідача № 156-к від 11.05.2017 року вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем та отримувала заробітну плату.

Факт отримання ОСОБА_3 відповідних виплат підтверджується довідкою відповідача від 16.03.2018 року.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду перевіривши наданий позивачем розрахунок дійшла висновку, що позовні вимоги в частині нарахування середнього заробітку за час затримання розрахунку підлягають задоволенню за період, який не охоплюється виплатою ОСОБА_3 середнього заробітку після припинення трудових відносин з відповідачем (28.07.2017 року), та по день фактичного розрахунку (05.02.2018 року). Вказаний період складає 131 робочий день.

Згідно з довідкою відповідача № 204/06 від 27.06.2017 року (а. с. 9) середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці, що передували звільненню (за грудень 2016 року по січень 2017 року) складає 861,67 грн.

Таким чином, розмір середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні складає 112 878,77 грн. = 131 (кількість робочих днів затримки розрахунку) х 861,67 грн. (середньоденна заробітна плата).

За наведених обставин, правомірними є позовні вимоги про стягнення з відповідача 112 878,77 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

3.3.3. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Спір у даній справі виник між ОСОБА_3, як позивачем, та АТ "Криворізька теплоцентраль", як відповідачем, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відносно відповідача - АТ "Криворізька теплоцентраль" Господарським судом Дніпропетровської області на час розгляду справи в суді першої інстанції здійснювалось провадження у справі про банкрутство № 904/128/17 на стадії розпорядження майном, що визначало спеціальний порядок розгляду спорів, стороною яких є відповідач-боржник, та зумовлює їх концентрацію в межах справи про банкрутство, так як результат розгляду таких спорів може впливати на права та обов'язки боржника та його кредиторів, в тому числі кредиторів по заробітній платі.

Звертаючись в лютому 2018 року до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ПАТ "Криворізька теплоцентраль" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ОСОБА_3 у позовній заяві зазначила про те, що відповідач перебуває в процедурі банкрутства у справі № 904/128/17.

Отже, позивачем у позовній заяві від 13.02.2018 року спір про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначено як такий, що є спором з майновими вимогами до боржника, що стосується формування пасиву боржника за рахунок вимог ОСОБА_3, які можуть бути визнані господарським судом як кредиторські вимоги по заробітній платі.

Приписами частини 9 статті 30 Господарського процесуального кодексу України передбачено виключну підсудність справ у спорах з майновими вимогами до боржника господарському суду за місцезнаходженням боржника.

Відповідно до частини 4 статті 10 суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, в тому числі трудові спори (стягнення заробітної плати, поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника тощо).

Суд першої інстанції не прийняв до уваги, що стягнення з АТ "Криворізька теплоцентраль" середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є за своєю природою вимогою до боржника, яка стосується формування конкурсної маси боржника-відповідача за рахунок грошових вимог кредиторів, в тому числі кредиторів по заробітній платі, та можливостей їх погашення за рахунок активів боржника у справі про банкрутство № 904/128/17. Зазначене є порушенням принципу диспозитивності в господарському процесі відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, на час розгляду справи в апеляційній інстанції провадження у справі № 904/128/17 про банкрутство АТ "Криворізька теплоцентраль" закрито ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2018 року.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості скасування рішення суду першої інстанції у даній справі та направлення матеріалів справи для розгляду в межах справи про банкрутство АТ "Криворізька теплоцентраль" № 904/128/17.

В зв'язку з чим, судом апеляційної інстанції переглянуто в апеляційному порядку позовну заяву ОСОБА_3 по суті з наданням відповідної правової оцінки обґрунтованості позовних вимог.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції має бути змінено в частині стягнення з відповідача суми середнього заробітку. В зв'язку з чим, абзаци 2, 3, 4 резолютивної частини рішення слід викласти в новій редакції, згідно з якою з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 112 878,77 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

3.3.4. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд позовної заяви покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2018 року у справі № 904/621/18 - змінити.

Викласти абзаци 2, 3, 4 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Позов гр. ОСОБА_3, м. Кривий Ріг до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль, м. Кривий Ріг про стягнення середнього заробітку за час затримання розрахунку в розмірі 212 832,49 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 29.03.2018 року) - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 112 878,77 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" в дохід Державного бюджету 1 693,18 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви".

В решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2018 року у справі № 904/621/18 - залишити без змін.

Видачу наказу доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 26.11.2018 року.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ О.В. Березкіна

Суддя _________________ В.О. Кузнецов