ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 листопада 2018 р. Справа № 903/581/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Комунального підприємства "Луцьке"

до відповідача: Відділу освіти, молоді та з питань фізичної культури і спорту Луцької районної державної адміністрації Волинської області

про стягнення 282 623,88 грн.

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: ОСОБА_1, начальник, паспорт АС № 039768.

Права та обов'язки учаснику судового процесу роз'яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Діловодство суду.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

в с т а н о в и в:

Позивач Комунальне підприємство "Луцьке" звернувся до суду з позовом, з врахуванням заяви про зміну підстав позову від 09.11.2018 року, про стягнення з відповідача - Відділу освіти, молоді та з питань фізичної культури і спорту Луцької районної державної адміністрації Волинської області 282623,88 грн. збитків.

Позов обґрунтовує з посиланням на рішення господарського суду від 19.06.2018 року у справі № 903/68/17, згідно якого було задоволено позов ТзОВ «Айвер», стягнуто з КП «Луцьке» 282623,88 грн., з них 246662,00 грн. заборгованості та 35961,88 грн. інфляційних по договору № 2/08-15 від 27.07.2017 року на виконання робіт по капітальному ремонту покрівлі ОСОБА_2 ступеня в с.Боратин Луцького району; 22.10.2018 року платіжними дорученнями №№ 48,36 вказана сума перерахована ТзОВ «Айвер»; Відділ освіти, молоді та з питань фізичної культури і спорту Луцької районної державної адміністрації Волинської області по справі № 903/68/17 був залучений 3-ю особою, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, який надав пояснення, що роботи проводились ТзОВ «Стир Агробуд», згідно договору № 37 від 28.07.2017 року з яким і було проведено розрахунок за бюджетні кошти на підставі актів виконаних робіт, однак роботи виконано ТзОВ «Айвер», а тому вважає, що дана сума повинна бути відшкодована позивачу на підставі ст. ст. 224, 225 ГК України, вказує, що вину відповідача було встановлено рішенням у справі № 903/68/17, а тому в силу ч.4 ст. 75 ГПК України зазначені обставини є доведеними та не потребують повторного доказування.

Відповідач 16.10.2018 року подав відзив на позов (а.с.37-41) в якому вимогу позивача повністю заперечує, вказуючи, що згідно поданих позивачем доказів, а саме, договорів підряду № 1/07 від 14.07.2015 року та субпідряду № 2/08-15 від 27.07.2017 року сторонами КП «Луцьке» та ТзОВ «Айвер», Відділ освіти, молоді та з питань фізичної культури і спорту Луцької районної державної адміністрації Волинської області не є стороною по даних договорах; позивач не подав жодних доказів в підтвердження кредиторсько-дебіторської заборгованості між КП «Луцьке» та відповідачем станом на 01.01.2016 року, 01.01.2017 року, 01.01.2018 року; протягом першої половини 2017 року фінансово-господарська діяльність відповідача перевірялась Управлінням західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, в ході даної перевірки проводилась зустрічна перевірка в КП «Луцьке» щодо документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків з відповідачем за період з 01.01.2014 року по 01.06.2017 року, за результатами перевірки встановлено відсутність дебіторської та кредиторської заборгованості між позивачем та відповідачем; зі сторони позивача довідка підписана директором та головним бухгалтером КП «Луцьке»; посилаючись на Порядок реєстрації та обліку бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Держказначейства, затверджений наказом Мінфіну 02.03.2012 року № 309, зазначає, що подані позивачем копії договорів підряду не містять відміток органів Держказначейства; щодо посилань позивача на обставини встановлені при розгляді справи № 903/68/17, які в силу ч.4 ст. 75 ГПК України не потребують повторного доказування, то як слідує з рішення по даній справі факт виконання робіт ТзОВ «Айвер» по договору від 14.07.2015 року № 1/07 визнано директором КП «Луцьке» ОСОБА_3, який в даний період не працював на посаді директора, а тому не може стверджувати здійснення будівельних робіт.

У відзиві на заяву позивача про зміну підстав позову, наданому 15.11.2018 року, вказує, що рішення по справі № 903/68/17, згідно якого позивач вважає встановленими обставини по справі № 903/581/18, не стосується жодного зобовязання відповідача ні перед КП «Луцьке», ні перед ТзОВ «Айвер», подані позивачем докази з позовною заявою та долучені до заяви про зміну підстав позову не встановлюють наявності зобовязань відповідача перед позивачем; щодо висновку № 9132-9133 судової будівельно-технічної експертизи, на який посилається позивач, то даний підтверджує факт виконання робіт, однак не встановлює їх виконавця; надані позивачем документи на виконання ухвали суду від 10.10.2018 року не підтверджують договірних відносин між позивачем та відповідачем; вказує, що відповідач не визнає порушень зобовязань в частині оплати робіт, а тому відсутні підстави відшкодування збитків за ст. 224 ГК України; також у позивача відсутнє право зворотньої вимоги (регресу) за ст. 1191 ЦК України, оскільки застосування даної статті можливе лише за умови встановлення факту завдання шкоди 3-ю особою, або добровільне визнання такого факту, що в даному випадку відсутнє; при розгляді справи № 903/68/17 досліджувались господарські зобовязання між позивачем та ТзОВ «Айвер»; відповідач не перебував у господарських відносинах з ТзОВ «Айвер», а тому не має зобовязань перед ним, вважає хибними твердження позивача в частині того, що ним здійснено оплату ТзОВ «Айвер», замість відповідача.

В судове засідання 20.11.2018 року позивач не зявився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином в судовому засіданні 12.11.2018 року та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 384, представник відповідача в судовому засіданні підтримав викладене у відзивах на позов та заяву позивача про заміну підстав позову.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд вважає позов безпідставним, а тому відмовляє в його задоволенні, виходячи з наступного.

Так, як слідує з заявленої вимоги, предметом позову є стягнення з відповідача збитків на підставі ст. ст. 224, 225, 228-229 ГК України.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Виходячи з того, що саме на позивача покладається обовязок обгрунтувати позов, тобто навести ті обставини, які на його думку свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог (підстави позову), суд при визначені предмету доказування керується, зокрема підставами позову.

Відповідно до ст. 224 ГК України, на яку посилається позивач, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч.2 ст. 224 ГК України).

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включається неодержаний прибуток (втрачена невигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Згідно з ч.1 ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

За ст. 1191 ЦК України право зворотної вимоги (регресу) надається особі, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою. Застосування права стягнення збитків з третіх осіб у порядку регресу можливе лише за умови встановлення факту завдання шкоди цією третьою особою, або добровільного визнання нею такого факту.

За твердженням позивача розмір збитків щодо яких заявлено позов, підтверджено рішенням господарського суду у справі № 903/68/17 за позовом ТзОВ «Айвер» до КП «Луцьке» про стягнення 282623,88 грн.

Однак, як слідує з даного рішення, при розгляді справи № 903/68/17 суд досліджував господарські відносини, що виникли при виконанні договору № 1/07 на виконання робіт по косметичному ремонту покрівлі ОСОБА_2 ступеня с.Боратин, Луцького району, укладеному 17.07.2015 року між ТзОВ «Айвер» та КП «Луцьке», яке повністю визнало позов; Відділ освіти, молоді та з питань фізичної культури і спорту Луцької районної державної адміністрації Волинської області по даній справі був 3-ю особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судовому рішенні відсутні будь-які посилання щодо невиконання зобовязань в частині оплати будівельних робіт зі сторони 3-ї особи, а тому суд вважає необґрунтованими твердження позивача щодо встановлення обставин невиконання зобовязань зі сторони 3-ї особи при розгляді справи № 903/68/17.

З наданих позивачем матеріалів, згідно заяви від 19.11.2018 року вбачається, що між КП «Луцьке» та Відділом освіти, молоді та з питань фізичної культури і спорту Луцької районної державної адміністрації Волинської області 22.06.2015 року та 10.08.2015 року було укладено два договори підряду на виконання капітального ремонту покрівлі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів в с.Боратин, Луцького району, Волинської області, відповідно на суму 224952,48 грн. та 683251,00 грн., згідно довідки Управління західного офісу Держаудитслужби у Волинській області за даними бухгалтерського обліку та звітності КП «Луцьке» дебіторська чи кредиторська заборгованість по розрахунках з Відділу освіти Луцької РДА за капітальний ремонт станом на 01.01.2015 року, 01.01.2016 року, 01.01.2017 року, 01.04.2017 року не рахується (а.с.44-51), відповідно до висновку № 9132-9133 судової будівельно-технічної експертизи виконані у 2015 році будівельною організацією роботи по «Капітальному ремонту покрівлі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня в с.Боратин Луцького району Волинської області (корпус № 1, № 2, № 3, № 4, № 5)» відповідають проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва. Перелік та обєм фактично виконаних будівельних робіт проведених по «Капітальному ремонту покрівлі загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня в с.Боратин Луцького району Волинської області (корпус № 4, № 5) відповідає переліку та обєму будівельних робіт передбачених проектно-кошторисною документацією та переліку та обєму будівельних робіт внесених в акти приймання виконаних будівельних робіт (форми № КБ-2в) (а.с.83-89).

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Суд вважає, що позивачем згідно поданих доказів не доведено факту завдання шкоди на заявлену в позові суму, яка заперечується відповідачем, а тому підстави для її стягнення відсутні.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 86, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

29.11.2018 року.

Суддя С. В. Костюк