ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2018 м.Дніпро Справа № 904/2166/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Широбокової Л.П., Подобєда І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2018 у справі № 904/2166/18 (суддя Панна С.П., повний текст рішення складений 30.07.2018)

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс", м.Запоріжжя

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро

про стягнення 4 072 грн. 19 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Приватне акціонерне товариство "Запоріжкокс" (надалі - ПАТ "Запоріжкокс") звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця") на свою користь 4 072 грн. 19 коп. шкоди, завданої недостачею вугільного концентрату.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2018 у справі №904/2166/18 (суддя Панна С.П.) позов задоволено; з ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" на користь ПАТ "Запоріжкокс" стягнуто 4 072 грн. 19 коп. основного боргу та 1 762 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, він просить апеляційний господарський суд його скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що:

- задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов необґрунтованого висновку, що незбереження вантажу могло статись як внаслідок доступу до вантажу в процесі перевезення, так і внаслідок природної втрати ваги через випарювання вологи з вантажу; про покладення відповідальності за несхоронність вантажу на перевізника;

- при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здатні до перевезення в сирому (свіжому) або вологому стані; в даному випадку у графі 7 залізничної накладної самим відправником зазначено, що вантаж має вологість у розмірі 10,5%, відсутність зазначеного застереження у графі 20 залізничної накладної є наслідком бездіяльності самого відправника, так як графу 7 та графу 20 заповнює вантажовідправник, а не залізниця, та у графі 55 представник вантажовідправника ставить свій підпис, чим підтверджує правильність заповнення всіх відповідних граф; вантажовідправником є ТОВ "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська", тому залізниця не може нести відповідальність за ті пункти накладної, які не заповнює;

- відправник не вжив належних дієвих заходів щодо забезпечення збереження вантажу під час перевезення, та оскільки вина перевізника не доведена позивачем, то відповідальність за втрачений вантаж повинна бути покладена на відправника - ТОВ "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська".

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, просить апеляційний господарський суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Дослідивши матеріали справи, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ "Запоріжкокс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інкостіл Груп" укладений договір поставки №17/133 від 31.03.2017, за умовами якого постачальник зобов'язується передати, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити на умовах цього договору вугільну продукцію (товар) виробництва її "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод».

На виконання умов цього договору зі станції відправлення Удачна Донецької залізниці Приватним акціонерним товариством "Донецьксталь - металургійний завод" здійснено відправлення вагонів №№60455177, 54752738, 62111737, 53513859, 56422579 згідно накладної №53171948 від 01.12.2017 на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці (одержувач - Приватне акціонерне товариство "Запоріжкокс").

На станції призначення Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці був складений комерційний акт №460005/1933 від 04.12.2017 (а.с.12).

Відповідно до розділу "Д" комерційного акту № 460005/1933 від 04.12.2017 на підставі акту загальної форми №12321 від 02.12.2017 станції Запоріжжя-Ліве проведена комісійна видача вантажу вантажоодержувачу, зі зважуванням вагона на справних електронних вагонних вагах вантажоодержувача № 085, держповірка 08.11.2017 комісією у складі: приймальником поїздів ОСОБА_1, прийомоздавальником заводу ОСОБА_2, слідчим Заводського ВП Радченко С.В., в присутності ДСЗМ ОСОБА_3

В акті зазначено, що згідно перевізного документу в вагоні №55513859 значиться вага: тара 22 700 кг, нетто 67 700 кг. Фактично виявилася вага, брутто 89 000 кг. тара з документу 22 700 кг, нетто 66 300 кг, що менше ваги за документом на 1 400 кг. В комерційному відношенні навантаження у вагоні насипом на рівні бортів, рівномірне. Вантаж маркований катком-ущільнювачем і поперечними смугами, що відповідає перевізному документу. Порушене маркування, виїмка над 1,2 люками довжиною 300 см, на ширині вагону і глибиною 30 см. В технічному відношенні вагон справний, двері люка закриті, течі вантажу немає. При повторному зважуванні дані не змінилися.

Позивач вважає, що недостача вантажу в спірному вагоні виникла з вини відповідача, який не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, та просить стягнути вартість недостачі вугільного концентрату в сумі 4 072 грн. 19 коп., що і є причиною спору.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Загальна сума відшкодування збитку за незбережений вантаж в усіх випадках не може перевищувати суми, яка сплачується за повністю втрачений вантаж. Оскільки спірний вагон з вугільним концентратом був прийнятий залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, відповідно до положень статті 110 Статуту залізниці України відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу, покладається на залізницю.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто; при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1% маси, зазначеної в перевізних документах, а саме: кокс.

Таким чином, вартість вагової недостачі вугілля з урахуванням норми природної втрати у вагоні №55513859 в даному випадку становить 4 072 грн. 19 коп.

Згідно ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало; перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Також, відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини; у транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника; за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Статтею 23 Закону України від 04.07.1996 №273/96-ВР "Про залізничний транспорт" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України; перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України; за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно ст. 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству; обов'язки збереження, супроводження та охорони особливо цінних та небезпечних вантажів, перелік яких встановлюється Правилами, покладаються на відправника.

Відповідно до ст. 31 Статуту залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери; оскільки незбереження вантажу може бути наслідком як технічної несправності вагона або контейнера, так і їх непридатності для перевезення певного вантажу (тобто у комерційному відношенні), то господарським судам у вирішенні спорів слід розмежовувати відповідні поняття; вагон (контейнер) може бути цілком справним, але таким, що не забезпечить збереження якості певного вантажу, наприклад, має стійкий запах, що впливає на завантажені до нього продовольчі товари; саме в такому випадку йдеться про непридатність вагона (контейнера) у комерційному відношенні; згідно з зазначеною статтею Статуту придатність вагона чи контейнера для перевезення відповідного вантажу у комерційному відношенні визначається відправником або залізницею, якщо вона здійснює завантаження; отже, якщо псування вантажу є наслідком комерційної несправності вагона (контейнера), відповідальність за це несе той, хто завантажив продукцію у вагон (контейнер); у випадках, коли під завантаження подано несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання; якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника; винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу; прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера; у такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю; якщо незбереження вантажу сталося внаслідок того, що вагон чи контейнер поряд з прихованими несправностями або з несправностями, які виникли під час транспортування, мали ще й такі, які могли бути виявлені до завантаження, господарський суд може вирішити питання про покладення відповідальності як на залізницю, так і на відправника; для правильного вирішення питань щодо відповідальності за незбереження вантажу внаслідок технічної несправності рухомого складу господарський суд повинен провести досконале дослідження не тільки комерційного акта, але й акта про технічний стан вагону або контейнера і дати їм відповідну оцінку (пункт 3.9 роз'яснень Вищого господарського суду України від 29.09.2008 №04-5/225 "Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею").

Відповідно до частин 1 та 2 статті 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме:

- за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі;

- за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; - за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість;

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Загальні підстави для відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсязі особою, яка її завдала; при цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо заперечень апелянта відносно того, що концентрат вугільний здавався до перевезення у вологому стані, а тому у розрахунку нестачі вантажу необхідно застосовувати 2% норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто, передбаченої пунктом 27 "Правил видачі вантажів", затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, слід зазначити наступне:

- в графі 20 залізничної накладної відправником зазначаються: найменування вантажу відповідно до Алфавітного списку вантажів Єдиної тарифно-статистичної номенклатури вантажів та відмінні ознаки вантажу (у твердому, рідкому або вологому стані, у свіжому або сушеному та іншому вигляді), та інше;

- відповідно до п.1.1 договору №17/133 від 31.03.2017 постачальник зобов'язується поставити вугільну продукцію - вугільний концентрат марки К з граничними показниками якості: зола (mах) - 9,0%, вологаю (mах) - 10,5%, сірка (mах) - 0,8%;

- у графі 7 залізничної накладної №53171948 відправником вказано дані про вантаж, а саме: показники якості вугільного концентрату марки К, групи "К1" щодо вмісту золи 9,0% та вологи 10,5%; в той же час, в графі 20 вказаної залізничної накладної відсутні дані про ознаки вантажу (у твердому, рідкому або вологому стані), відомості про завантаження вантажу у вологому стані, які визначені Правилами оформлення перевізних документів та додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта відносно необхідності розрахунку норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто на рівні 2% маси вантажу, оскільки зазначена у накладних вологість на рівні 10,5%, є показником якості товару згідно умов договору поставки та не відноситься до відмінних ознак вантажу, прийнятого залізницею до перевезення.

Відносно інших доводів апелянта, слід зазначити, що пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що вантажі, завантажені завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони, тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень.

Комерційний акт №460005/1933 від 04.12.2017 не містить відомостей про те, що вагон №53513859 є технічно-несправним, невідповідний у комерційному відношенні, які могли призвести до втрати вантажу. В ньому зазначено, що у вагоні №53513859 порушене маркування, встановлено виїмку над 1 і 2- ми люками, розміром: довжиною 300 см на ширину вагону, глибиною 30 см., фактично виявилась вага, що менше документу на 1400 кг.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для покладення відповідальності за вагову нестачу вантажу на залізницю.

Отже, Господарським судом Дніпропетровської області обставини справи з'ясовані повно та всебічно; рішення у даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, пов'язані з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, покладаються на ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

З огляду на викладене та керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2018 у справі № 904/2166/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту до Верховного Суду з підстав, встановлених п.2 ч.3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя І.М. Подобєд