СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2018 р. Справа № 922/6678/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В., суддя Медуниця О.Є.,

за участі секретаря судового засідання Казакова О.В.,

за участі представників:

стягувача не зявився;

боржника ОСОБА_1, довіреність б/н від 28.08.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача ТОВ "Лозівський молочний завод" (вх. № 774П/3) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 23.10.2018 про відмову в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 21.03.2016 у справі № 922/6678/15

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Прогрес", м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", м. Харків,

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 21.03.2016 у справі № 922/6678/15 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором № 173/11-М від 28.10.2011 в розмірі 1 744 040,99 грн, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 26160,62 грн та 3000,00 грн витрати на оплату послуг адвоката. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.06.2016, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 27.09.2016, вказане рішення скасовано і прийнято нове рішення про стягнення з відповідача заборгованість за договором на закупівлю молока від 28.10.2011 № 173/11-М в розмірі 1744 040,99 грн, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 26160,62 грн та 3 000,00 грн витрати на оплату послуг адвоката.

На виконання вказаної постанови господарським судом Полтавської області 14.06.2016 видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 10.11.2016 задоволено заяву Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та розстрочено виконання судового рішення від 21.03.2016 у справі № 922/6678/15 з листопада 2016 по липень 2017 щомісячно рівними частинами по 197022,40 грн.

У травні 2017р. боржник особисто звернувся до Господарського суду Полтавської області із заявою про надання відстрочки виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 21.03.2016 у дані справі на 12 місяців, задоволення якої ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06.06.2017 було відхилено. Проте, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.06.2017, яка була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 07.11.2017, ухвалу Господарського суду Полтавської області від 06.06.2017 скасовано та надано ТОВ "Лозівський молочний завод" відстрочку виконання судового рішення строком на 6 місяців.

У червні 2018 боржник повторно звертався до Господарського суду Полтавської області із заявою про надання відстрочки виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 21.03.2016 у дані справі на 12 місяців, яку ухвалою господарського суду Полтавської області від 23.07.2018 було відхилено та відмовлено у наданні відстрочки виконання рішення. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 вказану ухвалу господарського суду Полтавської області від 23.07.2018 залишено без змін.

10.10.2018 боржник втретє звернувся до Господарського суду Полтавської області із заявою про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2016 на 12 місяців з моменту винесення ухвали.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області області від 23.10.2018 у справі № 922/6678/15 (суддя Безрук Т.М.) заяву відхилено. Повний текст зазначеної ухвали складено 24.10.2018.

Боржник - ТОВ "Лозівський молочний завод" 24.10.2018, тобто в межах встановленого законом строку на апеляційне оскарження ухвали суду, звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неналежну правову оцінку обставин справи, неналежне дослідження матеріалів справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішенням, яким заяву відповідача (вх. № 1010/1 від 10.10.2018) про відстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 21.03.2016 у справі № 922/6678/15 задовольнити та відстрочити виконання вказаного рішення на 12 місяців.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що через дію об'єктивних та незалежних від заявника причин підприємство опинилось у вкрай скрутному матеріальному становищі і як наслідок не може забезпечити одномоментне, без оголошення банкрутства, виконання рішення суду через фактичне блокування господарської діяльності арештами на кошти та майно, накладеними органами виконавчої служби . На підтвердження збитковості та скрутного фінансового становища ТОВ «Лозівський молочний завод» надано суду висновок аудит, докази відсутності майна, на яке можливо було б звернути стягнення та заходи боржника щодо виконання рішення.

02.11.2018 за вх. № 583 відповідач - ТОВ "Лозівський молочний завод" подав доповнення до апеляційної скарги, в якому підтримує апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.11.2018 у справі № 922/6678/15 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою стягувача, встановлено боржнику строк для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання відзиву апелянту та призначено справу до розгляду на 22.11.2018.

На виконання зазначеної ухвали представник стягувача - ПСП "Агрофірма "Прогрес" засобами поштового зв`язку надіслав до Східного апеляційного господарського суду відзив (вх. № 1232 від 19.11.2018), в якому не погоджується з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування своїх заперечень вказує на те, що відповідно до положень ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Проте, боржник просить розстрочить рішення, ухвалене ще у 2016 році, а тому заява боржника не підлягає задоволенню. Також стягувач зазначає, що боржник неодноразово звертався до суду із заявами про розстрочку/відстрочку виконання рішень, обґрунтовуючи однаковими обставинами та документами, в тому числі аудиторським висновком та бухгалтерськими документами. Крім того зазначає, що труднощі зі збутом продукції не свідчить про неплатоспроможність відповідача, а незадовільний фінансовий стан підприємства, який зумовлений втратою основних ринків збуту в сукупності з соціальними та економічними потрясіннями в державі не є безумовною підставою для розстрочки виконання рішення суду.

Також у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить забезпечити проведення судових засідань у справі № 922/6678/15 в режимі відеоконференції в приміщенні Солом`янського районного суду м. Києва.

У задоволенні клопотання представника стягувача про проведення судового засідання 22.11.2018 в режимі відеоконференції ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.11.2018 було відмовлено у зв'язку з зайнятістю в Солом`янському районному суді м. Києва залу судових засідань, оснащеного необхідними технічними засобами для проведення відеоконференцзв'язку та надходження вказаного клопотання лише 19.11.2018, тобто з порушенням п'ятиденного строку.

Представник стягувача - Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Прогрес" в судове засідання 22.11.2018 не зявився. Копія ухвали Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2018, направлена рекомендованим листом № 355 із зворотним повідомленням на його юридичну адресу, повернулась до суду апеляційної інстанції з довідкою працівника відділення поштового звязку: за закінченням терміну зберігання.

За приписами ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою Судова повістка з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

З огляду на наведене, судом апеляційної інстанції вжито необхідних заходів щодо належного повідомлення стягувача - Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Прогрес" про дату, час і місце розгляду справи.

Крім того, стягувач був обізнаний про час та місце проведення судового засідання, про що ним зазначено у відзиві на апеляційну скаргу.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка в судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вищезазначене та зважаючи на те, що в матеріалах справи наявні документи для розгляду апеляційної скарги по суті, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу й порушення прав інших учасників судового процесу щодо розгляду справи судом упродовж розумного строку, колегія суддів дійшла висновку про можливість перегляду рішення суду першої інстанції без участі представника стягувача.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника боржника, який підтримав апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи, Господарським судом Полтавської області 21.03.2016 було прийнято рішення у справі № 922/6678/15 про стягнення з ТОВ "Гадячсир" на користь ПСП "Агрофірма "Прогрес" заборгованості за Договором № 173/11-М від 28.10.2011 року в розмірі 1 744 040,99 грн., а також витрат на сплату судового збору в розмірі 26160,62 грн. та витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 3 000,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.06.2016 вказане рішення було скасовано і прийнято нове рішення про стягнення з ТОВ «Лозівський молочний завод» на користь ПСП "Агрофірма "Прогрес" заборгованість за договором на закупівлю молока від 28.10.2011р. № 173/11-М в розмірі 1744040,99 грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 26 160,62 грн. та витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 3 000,00 грн.

На виконання вказаної постанови господарським судом Полтавської області 14.06.2016 видано відповідний наказ.

Як свідчать матеріали справи, Постановою Вищого господарського суду України від 27.09.2016 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.06.2016 залишено без змін.

20.07.2016 Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51723187 з виконання наказу від 14.06.2016 № 922/6678/15 про стягнення з ТОВ «Лозівський молочний завод» на користь ПСП "Агрофірма "Прогрес" заборгованість за договором на закупівлю молока від 28.10.2011 № 173/11-М в розмірі 1744 040,99 грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 26 160,62 грн. та витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 3 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 08.08.2016 ПСП "Агрофірма "Прогрес" подало до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області заяву про направлення державним виконавцем до суду клопотання про розстрочку виконання судового рішення від 21.03.2016 у справі № 922/6678/15.

Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області звернувся до господарського суду з заявою про розстрочку виконання судового рішення від 21.03.2016 у справі № 922/6678/15, на виконання якого 14.06.2016 виданий відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 10.11.2016 заяву Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області задоволено та розстрочено виконання судового рішення від 21.03.2016 у справі № 922/6678/15 з листопада 2016 по липень 2017 щомісячно рівними частинами по 197022,40 грн.

У травні 2017р. боржник особисто звернувся до Господарського суду Полтавської області із заявою про надання відстрочки виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 21.03.2016 у дані справі на 12 місяців.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06.06.2017 вказану заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" було відхилено, відмовлено у наданні відстрочки виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 21.03.2016.

Проте, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.06.2017, яка була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 07.11.2017, ухвалу Господарського суду Полтавської області від 06.06.2017 скасовано та надано ТОВ "Лозівський молочний завод" відстрочку виконання судового рішення строком на 6 місяців.

Як свідчать матеріали справи, у червні 2018 боржник повторно звертався до Господарського суду Полтавської області із заявою про надання відстрочки виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 21.03.2016 у дані справі № 922/6678/15 на 12 місяців, яку ухвалою господарського суду Полтавської області від 23.07.2018 було відхилено та відмовлено у наданні відстрочки виконання рішення.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 вказану ухвалу господарського суду Полтавської області від 23.07.2018 залишено без змін.

10.10.2018 боржник втретє звернувся до Господарського суду Полтавської області із заявою про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2016 на 12 місяців з моменту винесення ухвали.

Заява ТОВ "Лозівський молочний завод" мотивована тим, що через скрутне фінансове становище, яке виникло через дію об'єктивних та незалежних від нього причин, ТОВ «Лозівський молочний завод» не змогло виконати прийняте у даній справі рішення суду. Разом з тим, ним було частково погашено присуджену до стягнення суму боргу у розмірі 140000,00 грн. за період з 10.11.2016 по 17.01.2017. Скрутне фінансове становище підтверджується аудиторським висновком від 21.05.2018, яким встановлено, що всі показники фінансового стану Товариства мають незадовільне значення, сума короткострокових зобов'язань перевищує суму оборотних активів. Товариство не має чистого оборотного капіталу, про що свідчить від'ємне значення коефіцієнтів фінансової стійкості, який міг би забезпечити погашення поточних зобов'язань та поширення діяльності. Все майно підприємства перебуває у заставі банку, що унеможливлює проведення розрахунків за рахунок продажу цього майна. Органами виконавчої служби відкрито низку виконавчих проваджень на загальну суму більше 18 млн. грн. внаслідок чого Товариство було включене до Єдиного реєстру боржників. Товариство вживає заходів з метою збереження виробництва, розраховує на покращення фінансового стану в зв'язку з укладенням нових контрактів, зокрема із ТОВ «Альміра» . Учасниками ТОВ прийнято рішення внести додаткові внески до статутного капіталу. Також заявник вказує на те, що своєчасне виконання винесених судами рішень про стягнення з Товариства коштів призведе до істотного погіршення фінансового стану ТОВ «Лозівський молочний завод», поставить під загрозу його подальшу фінансово-господарську діяльність, що, в свою чергу, може призвести до банкрутства.

Дослідивши матеріали справи та надані боржником документи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відхилення заяви ТОВ «Лозівський молочний завод» про відстрочку виконання рішення суду по даній справі на 12 місяців з таких підстав.

Так, у відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.1-4 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. 4. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, для застосування передбачених ст. 331 ГПК України заходів, суд встановлює у кожному конкретному випадку чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

Згідно з ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте, боржником не додано до заяви належних доказів того, що він матиме можливість виконати рішення через 12 місяців.

Так, в обґрунтування можливості виконання рішення суду через 12 місяців боржник посилається на те, що 01.10.2018 між ТОВ «Лозівський молочний завод» та ТОВ «Альміра», який є учасником ТОВ «Лозівський молочний завод» та володіє 99,99% статутного капіталу, було укладено Договір, відповідно до умов якого, ТОВ «Лозівський молочний завод» доручає, а ТОВ «Альміра» зобов'язується за дорученням ТОВ «Лозівський молочний завод» вчинити для останнього від свого імені угоду (або кілька угод) продажу товарів. ТОВ «Альміра», виконуючи доручення ТОВ «Лозівський молочний завод», здійснює розрахунки з третіми особами покупцями через свій поточний рахунок, а грошові кошти, що надійшли до ТОВ «Альміра», є власністю ТОВ «Лозівський молочний завод» та перераховуються на сплату податків та зборів, інших обов'язкових платежів, погашення заборгованості перед кредиторами ТОВ «Лозівський молочний завод», проведення розрахунків з контрагентами ТОВ «Лозівський молочний завод», тощо. Окрім того, до вказаних контрактів укладено додаткові угоди про заміну сторони в договорах з ТОВ «Лозівський молочний завод» на ТОВ «Альміра», погоджено нові графіки та об'єми поставок.

Вказані обставини не можуть бути належними доказами можливості виконання рішення суду через 12 місяців, оскільки боржником не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції будь-яких доказів виконання цих контрактів, тобто здійснення поставки та отримання прибутку станом на час розгляду заяви. Крім того, суд звертає увагу, що заявником не доведено реальної можливості виконання рішення по справі № 922/6678/15 за рахунок зазначених контрактів.

Слід зазначити, звертаючись до суду із попередньою заявою про відстрочку виконання рішення суду у даній справі ТОВ «Лозівський молочний завод» було надано копії контрактів з ТОВ «ІР-АГРОТОРГ» та ТОВ «Транзитекспо» в якості доказів того, що Товариством вчиняються заходи, спрямовані на отримання доходу найближчим часом. Проте, судом було відмовлено у задоволенні заяви про відстрочку у зв'язку з тим, що ТОВ «Лозівський молочний завод» також не було обгрунтовано виконання рішення суду у даній справі через 12 місяців.

Також не має характеру виняткових випадків, факт наявності труднощів зі збутом продукції. Втрата основних ринків збуту в сукупності з соціальними та економічними потрясіннями в державі, збільшенням вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення, і, як наслідок значне зменшення внутрішнього попиту на сирну продукцію не має впливати на зобов'язання останнього перед стягувачем та не є безумовною підставою для розстрочки виконання рішення.

Посилання боржника на скрутне фінансове становище також не може прийматись до уваги, оскільки за змістом ст. 331 ГПК України тяжкий фінансовий стан відповідача не є підставою для відстрочки виконання рішення суду, оскільки не є винятковою і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки, є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності та в умовах фінансової кризи в країні носить загальний характер. Відсутність станом на даний час грошових коштів, достатніх для виконання рішення господарського суду, тяжке фінансове становище не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення у даній справі.

Боржник є самостійним господарюючим суб'єктом, який вільний у виборі контрагентів, самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, тому грошові зобов'язання виникли внаслідок його власної господарської діяльності.

Отже, у розумінні ст. 42 Господарського кодексу України здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладання на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності. Оскільки як позивач так і відповідач є комерційними підприємствами, тому несуть однакову економічну відповідальність за свої дії та однакові ризики. Таким чином, незадовільний фінансовий стан не є безумовною підставою для розстрочки або відстрочки виконання рішення.

Припущення Боржника про можливість виконати судове рішення через 12 місяців не підтверджено належними та допустимими доказами. Заявник не скористався своїм процесуальним правом та не надав жодного доказу, який би свідчив про реальну можливість погашення заборгованості в разі надання йому відстрочки.

Боржником не подано доказів того, що фінансування останнього покращиться та буде здійснюватись без затримки, а результати господарської діяльності будуть позитивними, та що відстрочення наявної у нього заборгованості забезпечить виконання рішення суду і у майбутньому надасть можливість заявнику акумулювати необхідну грошову суму на виконання рішення без створення ризику визнання його банкрутом.

Ризик несприятливих наслідків ведення господарської діяльності боржника, не може бути перекладений на позивача (стягувача), яким було фактично передана відповідачу власна продукція (товар).

Матеріали справи свідчать про те, що при розгляді питання надання відстрочки виконання рішення суду необхідно також враховувати фінансовий стан Стягувача, який є сільськогосподарським товаровиробником і перебуває під пріоритетним захистом держави, як суб'єкт найменш захищеного аграрного сектору економіки.

Як свідчать матеріали справи, заборгованість боржника перед стягувачем виникла за поставлений товар, одержаний ним у 2015 році . Позивачем у позові не ставилися вимоги про стягнення жодних санкцій чи інфляційних нарахувань на суму боргу. Боржник за період з 10.11.216 по 17.01.2017 здійснив погашення лише в сумі 140 000,00 грн., в той час як сума заборгованості становить 1 633 201,61 грн. За ухвалою суду заявнику вже надавалась розстрочка виконання рішення суду на період з 30.11.2016 по 30.07.2017, однак боржник своєчасно не виконував визначений ухвалою суду графік погашення платежів. Зазначене свідчить про фактичне відтягування боржником строку виконання рішення суду.

Заявлений боржником термін відстрочки на 12 місяців є надмірно значним, не враховує інфляційних процесів, призведе до порушення матеріальних інтересів стягувача і може вплинути на платоспроможність останнього.

Пріоритетний захист Стягувача з боку держави насамперед забезпечено Законом України "Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві".

Вирішуючи питання про надання відстрочки виконання рішення, господарський суд повинен враховувати не тільки можливі негативні наслідки для Боржника при виконанні рішення, а й ризики для Стягувача при затримці виконання рішення та не допускати негативних наслідків.

Вказані обставини свідчать про те, що відстрочення сплати наявного боргу може носити негативний характер по відношенню до Стягувача, який поставляв боржнику продукцію ще в 2015 році, та до теперішнього часу не одержав оплату за передану продукцію.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що підстави для відстрочки виконання рішення суду у даній справі, наведені заявником, не є тими виключними обставинами у розумінні статті 331 Господарського процесуального кодексу України, які свідчать про необхідність відстрочки виконання судового рішення.

Пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Колегією суддів встановлено, що рішення Господарського суду Полтавської області у справі № 922/6678/15 було ухвалене 21.03.2016.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 10.11.2016 було задоволено заяву Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області задоволено та розстрочено виконання судового рішення від 21.03.2016 у справі № 922/6678/15 з листопада 2016 по липень 2017 щомісячно рівними частинами по 197022,40 грн.

У травні 2017 боржник особисто звертався до Господарського суду Полтавської області із заявою про надання відстрочки виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 21.03.2016 у дані справі на 12 місяців, яку було залишено без задоволення ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06.06.2017. Проте, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.06.2017, яка була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 07.11.2017, ухвалу Господарського суду Полтавської області від 06.06.2017 скасовано та надано ТОВ "Лозівський молочний завод" відстрочку виконання судового рішення строком на 6 місяців.

Враховуючи, що боржнику вже надавалася розстрочка виконання рішення суду з листопада 2016 по липень 2017 щомісячно рівними частинами по 197022,40 грн. та відстрочка на 6 місяців постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.06.2017, яка була залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 07.11.2017 і боржник втретє просить відстрочити на 12 місяців виконання рішення суду, а за приписами ст. 331 Господарського процесуального кодексу України розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови по справі, судова колегія приходить до висновку про неможливість задоволення заяви ТОВ "Лозівський молочний завод" про відстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавського області від 21.03.2016 у справі № 922/6678/15 на 12 місяців.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви, а доводи скаржника про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права під час прийняття оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Таким чином, судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваній ухвалі висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Лозівський молочний завод" на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 23.10.2018 про відмову в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 21.03.2016 у справі № 922/6678/15 підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 253-255, 269, 270, 271, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ "Лозівський молочний завод" на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 23.10.2018 у справі № 922/6678/15 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 23.10.2018 у справі № 922/6678/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Право на касаційне оскарження передбачено ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складений 27.11.2018 р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Медуниця О.Є.