ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2209/18

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства „Укртелеком в особі Одеської філії ПАТ „Укртелеком до Управління соціального захисту населення Захарівської районної державної адміністрації Одеської області про стягнення заборгованості у розмірі 34155,30 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство „Укртелеком в особі Одеської філії ПАТ „Укртелеком звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Захарівської районної державної адміністрації Одеської області про стягнення заборгованості у розмірі 34155,30 грн., посилаючись на наступне.

ПАТ „Укртелеком є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України „Про телекомунікації, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 р. № 295, інших законодавчих актів України.

Відповідно до п. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ №295 від 11.04.2012 р., споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 р. № 295, встановлені законами пільги з оплати послуг звязку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Як вказує позивач, останній чітко та неухильно дотримується вимог чинного законодавства України та на виконання покладених на нього зобовязань виконував вимоги законодавства щодо надання послуг на пільгових умовах відповідним категоріям громадян, визначених вищевказаними законами.

Так, за ствердженнями позивача, ним впродовж 2017 року надавались послуги пільговим категоріям абонентів. Відповідно до актів розрахунків сума заборгованості за надані послуги у період січень-грудень 2017 року становить 34155,30 грн., які підлягають відшкодуванню відповідно до законодавства.

Наразі позивач послався на положення пп. „б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, за якими видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому позивач зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р., якою затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету, встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету. Зокрема, п. 2 Постанови № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Так, позивач вказує, що на виконання вищенаведених вимог чинного законодавства позивачем щомісячно через канцелярію відповідача нарочно надавались акти звіряння. Відповідач в свою чергу відмовлявся їх приймати та підписувати, посилаючись на відсутність фінансування з державного бюджету за відповідною бюджетною програмою та неможливість здійснювати сплату компенсації за надані пільги. В подальшому позивачем вищезазначені документи надсилались повторно рекомендованим поштовим відправленням.

Як зазначає позивач, відповідно до п. 3 Порядку № 256 Головним розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг у смт. Захарівка Одеської області є Управління соціального захисту населення Захарівської районної державної адміністрації Одеської області, а отже на підставі вищезазначених норм законодавства та положень Постанови та Порядку № 256, відшкодування витрат понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Також позивач вказує, що відповідач не заперечує проти того, що позивач надавав телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян в період з 01.01.2017 р. по 01.01.2018 р. Проте, всупереч норм чинного законодавства позивачу не відшкодовані понесені витрати в сумі 34155,30 грн. внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в період з 01.01.2017 р. по 01.01.2018 р., чим з боку відповідача порушено права позивача.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.10.2018 р. позовну заяву ПАТ „Укртелеком в особі Одеської філії ПАТ „Укртелеком прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2209/18 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, при цьому судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 08.11.2018 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.11.2018 р. у справі № 916/2209/18 розгляд справи відкладено на 23.11.2018 р. у звязку з неявкою відповідача у судове засідання та з огляду на відсутність відзиву на позов.

Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надав, також представник відповідача у судові засідання не зявився, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином за юридичною адресою, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані поштові повідомлення про вручення ухвал суду про відкриття провадження у справі від 17.10.2018р. (а.с. 81) та про відкладення розгляду справи (а.с. 86).

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи по суті позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Публічне акціонерне товариство „Укртелеком є оператором телекомунікацій, який надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України „Про телекомунікації, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 р. № 295, інших законодавчих актів України.

Згідно ч. 3 ст. 63 Закону України „Про телекомунікації та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ від 11.04.2012 р. за № 295, телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Законом України „Про статус ветеранів війни, гаранті їх соціального захисту, Законом України „Про статус і соціальній захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Законом України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Законом України „Про жертви нацистських переслідувань, Законом України „Про охорону дитинства, Законом України „Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист встановлені пільги з оплати за послуги зв'язку для певних категорій осіб, визначених цими законами.

Відповідно до ст. 19 Закону України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії виключно Законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг звязку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обовязковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Так, судом зясовано, що на підставі ст. 63 Закону України „Про телекомунікації та вказаних Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг ПАТ «Укртелеком» надавало послуги звязку відповідним категоріям громадян - мешканцям смт. Захарівка та селищ Захарівського району Одеської області на пільгових умовах, визначених вищевказаними законами.

З матеріалів справи вбачається, що у період з січня 2017 року по грудень 2017 року позивачем понесені витрати у звязку з наданням пільг на послуги звязку зазначеній категорії громадян на загальну суму 34155,30 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за формою « 2-пільга», затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 535 від 04 жовтня 2007 року. При цьому позивачем складались акти розрахунків між Одеською філією ПАТ „Укртелеком, які направлялись Управлінню соціального захисту населення Захарівської райдержадміністрації.

За ствердженнями позивача, відповідач не заперечував проти того, що позивач надавав телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян в період з 01.01.2017 р. по 01.01.2018 р., але всупереч норм чинного законодавства позивачу не були відшкодовані понесені витрати в сумі 34155,30 грн. внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах в період з 01.01.2017 р. по 01.01.2018 р.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду Одеської області з позовом за захистом своїх порушених прав.

Так, судом зясовано, що між сторонами виникли правовідносини щодо надання послуг звязку окремим категоріям споживачів на пільговій основі та відшкодування витрат за надані послуги розпорядником коштів.

При цьому чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно із чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законодавчих актів України.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обовязки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Згідно приписів ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ч. 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Зі змісту підпункту „б пункту 4 частини 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України випливає, що до видатків місцевих бюджетів належать, в тому числі видатки на відшкодування вартості послуг звязку, наданих пільговим категоріям громадян, що проводяться за рахунок субвенцій з Державного бюджету України на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 р. було затверджено „Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету та встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету. Зокрема, п. 2 Постанови № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Згідно п. 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Пунктом 5 Порядку № 256 (в редакції від 20.03.2015 р.) визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) до 22 числа місяця, що настає за звітним, щодо пільг з послуг звязку, зокрема, безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

Пунктом 6 Порядку № 256 (в редакції від 20.03.2015 р.) органи районних держадміністрацій, виконкомів міських, рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі до 25 числа місяця, що настає за звітним, щодо пільг з послуг звязку, зокрема, безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

За ствердженнями позивача, на виконання вищенаведених вимог чинного законодавства позивачем щомісячно через канцелярію відповідача нарочно надавались акти звіряння. Відповідач в свою чергу відмовлявся їх приймати та підписувати, посилаючись на відсутність фінансування з державного бюджету за відповідною бюджетною програмою та неможливість здійснювати сплату компенсації за надані пільги. В подальшому позивачем вищезазначені документи надсилались повторно рекомендованим поштовим відправленням.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем листами від 17.09.2018 р. надавались відповідачу акти звірки розрахунків між Одеською філії ПАТ „Укртелеком та Управлінням соціального захисту населення Захарівської районної державної адміністрації за встановлення та користування телефоном, відповідно до яких сума заборгованості відповідача за січень 2017 р. по грудень 2017 р. становить 34155,30 грн.(а.с. 25-36).

Відповідно до п. 8 Порядку № 256 (в редакції від 20.03.2015 р.) отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг населенню, в тому числі на оплату пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

З положень Постанови № 256 та Порядку вбачається, що обовязок щодо розрахунку з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікації, які є постачальниками телекомунікаційних послуг (послуг електрозвязку) покладено на головних розпорядників коштів місцевих бюджетів, тобто це органи державної виконавчої влади до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, відповідно до п. 3 Порядку №256 Головним розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг у смт. Захарівка Одеської області є Управління соціального захисту населення Захарівської районної державної адміністрації, а отже на підставі вищезазначених норм законодавства та положень Постанови та Порядку № 256, відшкодування витрат понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян має здійснюватися відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Враховуючи вищезазначені норми законодавства, на думку суду, у ПАТ «Укртелеком» виникло цивільне право на відшкодування фактичних витрат, що виникли у зв'язку з наданням послуг зв'язку особам, які згідно із чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а в Управління як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - цивільний обов'язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по-перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України); по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади в межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 цього Кодексу).

Отже, відповідач зобов'язаний здійснити розрахунки з позивачем на підставі поданих ним щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які згідно із чинним законодавством мають право на соціальні пільги, у період з січня по грудень 2017 року, а обставини щодо відсутності бюджетних асигнувань на відповідні видатки не є підставою для звільнення відповідача від виконання установленого чинним законодавством зобов'язання.

Частиною другою статті 218 ГК України та статтею 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України в рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету. Зокрема, у Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику цього Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, а саме у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00), Суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У зв'язку із цим Суд не прийняв до уваги позиції Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлено відповідні доплати та пільги з бюджету і які є чинними, та Закону України про державний бюджет на відповідний рік, положення якого, на думку Уряду України, превалювали як норми спеціального закону. У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

У рішеннях ЄСПЛ у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року та у справі «Бакалов проти України» від 30 листопада 2004 року зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (пункти 48 та 40 рішень відповідно).

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача боргу в сумі 34155,30 грн. за період з січня по грудень 2017 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідним актами звірки розрахунків та розрахунками видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи наявні докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ „Укртелеком в особі Одеської філії ПАТ „Укртелеком обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому підлягають задоволенню.

У звязку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства „Укртелеком в особі Одеської філії ПАТ „Укртелеком до Управління соціального захисту населення Захарівської районної державної адміністрації Одеської області про стягнення заборгованості у розмірі 34155,30 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Управління соціального захисту населення Захарівської районної державної адміністрації Одеської області (66700, Одеська область, Захарівський район, смт. Захарівка, вул. Суворова, буд. 5; ) на користь Публічного акціонерного товариства „Укртелеком (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 18; ; н/р 6401 ПАТ „Альфа-Банк, МФО 300346) в особі Одеської філії ПАТ „Укртелеком (65023, м. Одеса, вул. Коблевська, 39) заборгованість в розмірі 34155/тридцять чотири тисячі сто пятдесят пять/грн. 30 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762/одна тисяча сімсот шістдесят дві/грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28 листопада 2018 р.

Суддя В.С. Петров