ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" листопада 2018 р.Справа № 922/1513/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатого В.О.

при секретарі судового засідання Мазуренко А.О.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про стягнення коштів в межах справи

за заявою ОСОБА_2, м. Харків
про визнання банкрутом Публічного АТ Футбольний Клуб "Металіст" м. Харків

за участю :

учасники справи - не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ФО ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача, ПАТ Футбольного Клубу "Металіст", заборгованості по заробітній платі в сумі 17638,75 грн., середнього заробітку у сумі 53206,9 грн. та моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

Розглянувши надану заяву, судом встановлено наступне.

В провадженні судді Усатого В.О. знаходиться справа №922/1513/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Металіст".

Ухвалою суду від 09.06.2017 р. порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Металіст"; визнано вимоги ініціюючого кредитора - ОСОБА_2 до боржника в сумі 11824844,52 грн. основного боргу; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Яковлева Євгена Віталійовича.

Ухвалою суду від 18.08.2017 р. задоволено клопотання розпорядника майна ПАТ «Футбольний клуб «Металіст» Яковлева Є.В. (вх. № 26390 від 15.08.2017 р.) про відсторонення керівника боржника від посади, відсторонено керівника (генерального директора) Публічного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Металіст» () ОСОБА_5 від посади, покладено виконання обов`язків керівника Публічного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Металіст» () на розпорядника майна арбітражного керуючого Яковлева Євгенія Віталійовича (свідоцтво 1791 від 15 грудня 2016 року, адреса 61037, м.Харків, вул. Плеханівська,126/1).

Станом на момент розгляду позовної заяви відповідач перебуває на стадії розпорядження майном.

Ухвалою суду від 05.02.2018 р. справу № 922/2079/18 за позовом ФО ОСОБА_1 до ПАТ "Футбольний клуб "Металіст" про стягнення заборгованості по заробітній платі об'єднано зі справою № 922/1513/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Металіст".

Ухвалою суду від 13.02.2018 р. призначено до розгляду заяву ФО ОСОБА_1 (вх. № 207/18 від 01.02.2018 р.) про стягнення заборгованості по заробітній платі на 27.03.2018 р.

21.03.2018 р. до суду від ОСОБА_1 надійшло обґрунтування вимог щодо стягнення моральної шкоди у зв'язку із невиплатою заробітної плати.

27.03.2018 р. у зв'язку із неявкою в судове засідання розпорядника майна - керівника боржника та ненадання ним доказів розгляду вимог кредиторів, судом відкладено попереднє засідання на 27.04.2018 р.

У судовому засіданні 27.04.2018 р. розпорядник майна - керівник боржника повідомив, що ним розглянуто та повідомлено про результат розгляду заявлених вимог майже всіх заявників, а також зазначив про необхідність додаткового часу для завершення інвентаризації майна боржника. В судовому засіданні оголошено перерву до 15:00. Після перерви учасники процесу не з'явилися, попереднє засідання суду було відкладено на 25.05.2018 р.

25.05.2018 р. враховуючи необхідність отримання витребуваних доказів в повному обсязі, судом відкладено розгляд інших вимог кредиторів та попереднє засідання на 04.07.2018 р. Однак, призначене судове засідання не відбулось, у зв'язку із направленням матеріалів справи № 922/1513/17 до Харківського апеляційного господарського суду.

Після повернення справи судом було призначено попереднє засідання суду на 24.10.2018 р.

До суду від розпорядника майна - керівника боржника надійшло повідомлення (вх. № 29513 від 11.10.2018 р.) про розгляд грошових вимог ОСОБА_1, згідно якого станом на дату розгляду грошових вимог заборгованість боржника за даними бухгалтерського обліку складає 17638,75 грн., яка ним визнається в повному обсязі.

24.10.2018 р. у зв'язку з відпусткою судді Усатого В.О. було здійснено повідомлення про перенесення попереднього засідання на 21.11.2018 р.

21.11.2018 р. у судовому засіданні з розгляду інших заяв з грошовими вимогами до боржника було оголошено перерву до 16 год. 00 хв.

Після перерви учасники справи у судове засідання не з'явились.

Розглянувши матеріали справи, заяву ФО ОСОБА_1, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Закон), конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Згідно до вимог п. 4 ст. 23 Закону про банкрутство особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Відповідне правило не поширюється на вимоги кредиторів щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування і на вимоги Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та/або її дочірнього підприємства, що здійснювало постачання природного газу на підставі ліцензії, щодо сплати заборгованості (у тому числі неустойки, 3 відсотків річних та інфляційних втрат) за поставлений/спожитий природний газ, що утворилася станом на 1 травня 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону про банкрутство, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, і вирішує питання про його затвердження.

Свою заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з 01.11.2013 р. був прийнятий на роботу за сумісництвом до ПАТ "Футбольний клуб "Металіст" адміністратором відділу оренди футбольних полів та площадок. 16.02.2017 р. відповідно до наказу ПАТ "Футбольний клуб "Металіст" № 18 від 16.02.2017 р. на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України був звільнений за згодою сторін.

Проте, при звільненні працівника ПАТ "Футбольний клуб "Металіст" не здійснив виплати заборгованості по заробітній платі, яка відповідно до особистої картки ОСОБА_1, виданої ПАТ "Футбольний клуб "Металіст", за період з липня 2016 р. по лютий 2017 року складає 17638,75 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно доданих боржником документів, заборгованості перед ОСОБА_1 за період з липня 2016 р. по лютий 2017 року складає 17638,75 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги ОСОБА_1 щодо визнання заборгованості по заробітній платі за період з липня 2016 р. по лютий 2017 року в сумі 17638,75 грн.

Щодо вимоги по середньому заробітку за час затримки розрахунку в сумі 21105,25 грн. за період з липня 2016 року по лютий 2017 року, який передував звільненню, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, вимога щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку виникає тільки після звільнення працівника та у разі, якщо з ним не здійснений розрахунок по виплаті всіх сум, що належать йому від підприємства.

Таким чином, вимога щодо визнання середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 21105,25 грн. за період з липня 2016 року по лютий 2017 року, який передував звільненню, підлягає відхиленню.

Щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 32101,65 грн. за період після звільнення з 16.02.2017 року по 31.01.2018 року (дата подачі позовної заяви до господарського суду Харківської області), суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадку, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

ОСОБА_1 був звільнений 16.02.2017 р., тобто, два календарні місяці роботи заявника, що передують події звільнення - січень 2017 року та грудень 2016 року. Відповідно до даних особистої картки ОСОБА_1, виданої ПАТ "Футбольний клуб "Металіст", у грудні 2016 року заявником було відпрацьовано 22 робочих дня та нараховано заробітну плату у сумі 2980,00 грн., у січні 2017 року відпрацьовано 10 робочих днів та нараховано суму у розмірі 2795,50 грн.

Отже, за розрахунками суду середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 180,48 грн. ((2980,00 грн. + 2795,50) / 32 робочих днів = 180,48 грн.).

Суд зазначає, що час затримки виплати заробітної плати ОСОБА_1 повинен бути розрахований за період з 17.02.2017 р. (наступний день після звільнення 16.02.2017 р.) по 31.01.2018 р. та за розрахунками суду складає 237 робочих днів. Таким чином, розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за період з 17.02.2017 р. по 31.01.2018 р. складає 42773,76 грн.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999 р., оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку визнати вимоги щодо середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період після звільнення з 16.02.2017 року по 31.01.2018 року (дата подачі позовної заяви до господарського суду Харківської області) в сумі 42773,76 грн. (без утримання податків й інших обов'язкових платежів).

Щодо заявленої заявником моральної шкоди в сумі 5000,00 грн., суд зазначає, наступне.

Заявником в обґрунтування заявленої суми моральної шкоди зазначено, що він зазнав душевних і моральних страждань протягом усього часу невиплати заробітної плати, внаслідок чого залишився без коштів для існування. Також, у нього виникли труднощі фінансового характеру, в тому числі, заборгованість по комунальним платежам, відсутність коштів на утримання сім'ї, що призвело до глибоких моральних страждань та емоційного стресу.

Відповідно до статей 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами) роз'яснено, що згідно статті 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Згідно абзац 1 п.4 Постанова ПВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні (абзац 2 п.5 Постанова ПВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Згідно із ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В матеріалах справи не має жодного підтвердження, що могло б мати процесуальне та доказове значення для вирішення справи в частині стягнення моральної шкоди та підтверджувало б нанесення такої шкоди заявнику саме боржником.

Таким чином, лише наявність усіх чотирьох вищезазначених умов є підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, тоді як відсутність хоча б однієї з них свідчить про необґрунтованість та недоведеність відповідних позовних вимог.

Крім того, у заяві не вказано, з яких саме міркувань виходив заявник. визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.

Таким чином, посилання заявника на понесені моральні страждання без будь-яких доказів та обґрунтувань не є належним та допустимим доказом для стягнення заявленої моральної шкоди у сумі 5000,00 грн., у зв'язку з чим суд відхиляє ці вимоги.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку вимоги ОСОБА_1 щодо заборгованості по заробітній платі у сумі 17638,75 грн. та середнього заробітку за весь час затримки у сумі 42773,76 грн. (без утримання податків й інших обов'язкових платежів) включити до реєстру вимог кредиторів у загальному розмірі 60412,51 грн. - окремо, як вимоги щодо виплати заробітної плати, які підлягають задоволенню у першу чергу.

Керуючись ст. ст. 23-25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 74, 232-235 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (вх. № 207/18 від 01.02.2018 р.) задовольнити частково.

Визнати вимоги ОСОБА_1 щодо заборгованості по заробітній платі у сумі 17638,75 грн. та середнього заробітку за весь час затримки у сумі 42773,76 грн. (без утримання податків й інших обов'язкових платежів) , які включити до реєстру вимог кредиторів у загальному розмірі 60412,51 грн. - окремо, як вимоги щодо виплати заробітної плати, які підлягають задоволенню у першу чергу.

Решту вимог за заявою відхилити.

Ухвалу направити заявнику, розпоряднику майна-керівнику боржника.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду протягом 10 днів з дня складання повного тексту ухвали, відповідно до ст. 256 ГПК України.

Суддя Усатий В.О.