ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року Справа № 924/216/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Огороднік К.М., суддя Саврій В.А. , суддя Коломис В.В.

секретар судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.07.2018 року у справі № 924/216/18 (суддя Грамчук І.В.), повний текст рішення складено 26.07.2018 року,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз"

про стягнення 345061,27 грн., з яких: 253253,27 грн. - пеня, 25380,44 грн. - 3% відсотки річних, 66427,56 грн. - інфляційні втрати

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю,

відповідача - ОСОБА_2, за ордером,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.07.2018 року у справі № 924/216/18 позов ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" про стягнення 345061,27 грн., з яких: 253253,27 грн. - пеня, 25380,44 грн. - 3% річних, 66427, 56 грн. - інфляційні втрати задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 253253, 27 грн. пені, 25380, 44 грн. 3% річних, 66427,56 грн. інфляційних втрат, 5175,92 грн. відшкодування судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив останнє скасувати в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних в сумі 185927,83 грн.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.09.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.07.2018 року у справі № 924/216/18; призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2018 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 23.10.2018 року) прийнято апеляційну скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.07.2018 року у справі № 924/216/18 до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Огороднік К.М., суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А.; розгляд апеляційної скарги призначено на 27.11.2018 року об 11:30 год.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив останню задоволити, а оскаржуване рішення скасувати.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно із вимогами ст. 269 ГПК України справа переглядається за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши оскаржуване судове рішення, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 10.11.2017 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) було укладено договір постачання природного газу №17/109-ВТВ, згідно умов якого продавець зобов'язується передати у власність споживачу у 2017 році природний газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. Згідно п. 1.2 договору, газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для забезпечення виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат споживача. Пунктом п. 2.1 договору встановлено, що постачальник передає споживачу з 01.11.2017 року по 30.11.2017 року (включно) газ обсягом до 460,0 тис. куб. м. Постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, ввезений на митну територію України позивачем у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ. Згідно п.п. 3.1, 3.2 договору, споживач подає постачальнику до 15 числа місяця, що передує місяцю постачання природного газу, належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання природного газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання або несвоєчасного подання заявки споживачем постачальник може користуватися плановими обсягами, зазначеними у пункті 2.1 цього договору, на відповідний місяць. В силу п. 5.3 договору у разі зміни на офіційному веб-сайті постачальника цін на газ, вони є обов'язковими за цим договором з моменту введення їх в дію. Згідно з п. 6.1 договору оплата планових обсягів газу здійснюється споживачем у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Відповідно до п. 7.2 договору споживач зобов'язаний своєчасно сплачувати поставлений природний газ в розмірі та порядку, передбаченому даним договором.

Судами встановлено, що позивачем передано, а відповідачем прийнято газ, ввезений на митну територію України позивачем для забезпечення виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат у листопаді 2017 року згідно акту приймання-передачі природного газу від 30.11.2017 року на суму 4458504 грн. у обсязі 460,000 тис. куб. м.

При цьому, як вбачається з наявного в матеріалах справи поданого позивачем сальдо по підприємству відповідача за період з 01.01.2017 року по 31.01.2018 року заборгованість у останнього склала 4428504 грн. Здійснені відповідачем проплати підтверджуються доданими виписками позивача по підприємству відповідача 28.02.2018 року на суму 1200000 грн. та 01.03.2018 року на суму 3228504 грн., яка не містить авансові платежі та оплати на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 зі змінами згідно СПР.

Зважаючи на той факт, що сплачені суми проплат не покрили повністю нарахованої позивачем заборгованості по природному газу, на борг у листопаді 2017 року за період з 21.12.2017 року по 28.02.2018 року, відповідачу було нараховано 253253, 27 грн. пені, 25380, 44 грн. 3% річних та 66427,56 грн. інфляційних втрат за січень 2018 року.

У зв'язку із зазначеними обставинами, позивач звернувся з відповідним позовом до Господарського суду Хмельницької області, який місцевий господарський суд задовольнив у повному обсязі.

Колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, зробила висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому, апеляційний суд встановив наступні обставини та керувався такими мотивами.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, ПАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" зокрема посилається на підписання сторонами спільного протокольного рішення № 4370 від 15.12.2017 року про можливість розрахунку відповідача у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20, чинної до 01.01.2018 року.

Судами обох інстанцій встановлено, що при виконанні відповідачем зобовязань по договору купівлі-продажу природного газу від 10.11.2017 року № 17-109-ВТВ оплати здійснювалися виключно власними коштами відповідача, без будь-яких розрахунків на підставі спільних протокольних рішень відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20.

При розрахунку позовних вимог по договору купівлі-продажу природного газу від 10.11.2017 року № 17-109-ВТВ нарахування неустойки, інфляційних втрат та 3% річних позивачем було здійснено виключно на оплати відповідачем власними коштами, поза межами порядку і строків, встановлених спільним протокольним рішенням № 4370 від 15.12.2017 року.

Судом встановлено, що підписуючи 15.12.2017 року спільне протокольне рішення № 4370, у відповідності до іще чинної на той час Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20, сторонами у п. 5.3. було зазначено про те, що спільне протокольне рішення є чинним лише у разі проведення відповідного фінансування.

При цьому, сторонам було достеменно відомо про те, що у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 року № 951 з 01.01.2018 року Постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20, у відповідності до якої підписувалося спільне протокольне рішення № 4370, втрачає свою чинність, як і саме спільне протокольне рішення № 4370.

Відтак, вказані твердження скаржника спростовуються вищевикладеними обставини, а позовні вимоги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є обґрунтованими та законними.

Стосовно тверджень скаржника про відсутність у останнього необхідних коштів для виконання зобов'язання за договором, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 617 ЦК України встановлено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, а саме: особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Разом з тим, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Враховуючи вищевказані приписи норм ЦК України, колегією суддів твердження скаржника про відсутність необхідних коштів для виконання зобов'язання за договором, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Стосовно тверджень скаржника щодо неправомірного нарахування штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних в сумі 185927,83 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Умовами укладеного між сторонами договору встановлено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Водночас, п. 8.2. статті 8 договору сторонами визначено, що у разі невиконання покупцем умов цього договору він зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивачем підставно здійснено нарахування пені починаючи з 21 числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Інший порядок нарахування пені суперечить положенням ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно повязується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У своїй постанові від 12.04.2017 року у справі № 3-1601гс16 (№ 906/1072/15) Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що навіть наявність у договорі застереження про звільнення покупця від відповідальності за порушення строків оплати товару у разі затримки бюджетного фінансування не звільняє його від відповідальності, встановленої ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки норма ч. 1 ст. 625 цього Кодексу є імперативною і не передбачає жодних винятків незалежно від причин прострочення виконання грошового зобов'язання.

При цьому, судом першої інстанції підставно взято до уваги той факт, що відповідачем не спростовано твердження позивача про те, що нарахування пені та 3% річних здійснено виключно на оплати відповідачем власними коштами, поза межами порядку і строків, встановлених спільним протокольним рішенням. Також судом обґрунтовано враховано положення договору № 17-109-ВТВ постачання природного газу від 10.11.2017 року в частині регулювання порядку і строків виконання грошових зобов'язань відповідачем.

Що стосується тверджень відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки відповідачем не було надано належних та допустимих доказів у підтвердження обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх доводів, як передбачено ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.

Викладені у апеляційній скарзі доводи відповідача судова колегія вважає непереконливими та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства, спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами, а також такими, що зводяться до непогодження із судовими рішеннями.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.77 ГПК України).

Згідно з ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги відповідача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 26.07.2018 року у справі № 924/216/18 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст.ст. 287-291 ГПК України.

3. Матеріали справи № 924/216/18 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складено 30.11.2018 року.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.