ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.11.2018 м. Ужгород Справа № 907/612/18

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.

за участю секретаря судового засідання Лазар С.Л.

у відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ава Трейд», м. Ужгород (далі - товариство)

до фізичної особи-підприємця Попович Едуарда Васильовича, АДРЕСА_1 (далі - ФОП Попович)

про стягнення суми 6527,86 грн.

представники :

позивача - Михалків Б. С., представник за довіреністю

відповідача - не з'явився

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення штрафних санкцій на суму 6527,86 грн. (еквівалент 200 євро станом на час пред'явлення позову) з відповідача за ненадання ним всупереч умов договору транспортного засобу для перевезення вантажу позивача як відправника. Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх обґрунтування долученими до матеріалів справи документами.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду справи, докази чого містяться у матеріалах справи, письмового відзиву на позов не надав, участі уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечив.

За наведених обставин, оскільки відповідач не скористався своїм правом прийняти участь у засіданні суду, подати суду відзив на позов, суд вправі згідно ст. 178 ГПК України вирішити спір за наявними матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача у ході судового розгляду, керуючись законом, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

При цьому суд виходив з наступного.

У ході судового розгляду встановлено, що 27.08.18 товариство та ФОП Попович уклали договір № 2708/1 перевезення вантажу (далі - договір), за умовами якого перевізник - ФОП Попович - зобов'язався доставити автомобільним транспортом вантаж відправник (згідно із заявкою на перевезення) з місця відправлення, яким є м. Прібенік, Словаччина, до пункту призначення - м. Ужгород і видати вантаж ТОВ «АВА ТРЕЙД» - замовнику за договором та позивачу у даній справі (п. 1.1).

За умовами п. 1.2 договору датою відправлення вантажу є 28 серпня 2018 року.

Обов'язками перевізника за договором, зокрема, є визначення типу та кількості автомобілів, необхідних для перевезення вантажу; забезпечення своєчасного подання придатного до перевезення автотранспорту для навантаження вантажу (п.п. 2.1, 2.2 договору).

Сторонами передбачено відповідальність за порушення договору, зокрема, відповідно до п.5.3 перевізник за ненадання автомобілів для перевезення вантажу за цим договором зобов'язаний сплатити замовнику неустойку у розмірі 2000 грн.

27.08.18 сторони щодо даного перевезення узгодили та підписали заявку на перевезення вантажу, відповідно до якої було визначено дату завантаження -28.08.2018р.; найменування відправника та адресу завантаження - T-Trans Pribenik s.r.o., Pribenik, Словакія; найменування отримувача вантажу, адресу розвантаження - ТОВ «АВА ТРЕЙД», м. Ужгород; маршрут - Прибенік - Ужгород, тип транспортного засобу - MAN АО 7681 АС, Попович Едуард, інші умови щодо умов перевезення, суми фрахту, умов оплати, в тому числі - штраф за зрив перевезення - 200 євро.

Однак, у зазначену дату відповідачем не було надано для завантаження товару відправника обумовлений транспортний засіб, про причини невиконання договірних зобов'язань перевізник не повідомив заявника.

Наведені обставини передували зверненню позивача до суду та послугували підставою даного позову про стягнення з перевізника штрафу за умовами визначеними заявкою у випадку зриву перевезення - на суму 200 євро, що на час подання позову за офіційним курсом НБУ становить позовну суму 6527,86 грн.

Зазначені обставини доведені матеріалами справи та не спростовані відповідачем.

За приписами ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з таких приписів господарського та цивільного законодавства.

Статтею 526 Цивільного кодексу України (ЦК України) встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (ГК України) суб'єкти господарювання, якими є сторони у даній справі, повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання.

За приписами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. 908 ЦК України перевезення, зокрема, вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

За приписами ст.ст. 917, 921 ЦК України, за змістом яких, зокрема, перевізник зобов'язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором; перевізник за ненадання транспортного засобу для перевезення вантажу, несе відповідальність, встановлену договором, якщо інше не встановлено транспортними кодексами (статутами); перевізник звільняється від відповідальності, якщо ненадання транспортного засобу сталося не з його вини, зокрема у разі припинення (обмеження) перевезення вантажу у певних напрямках, встановленого у випадках і порядку, передбачених транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За встановлених вище обставин даної справи відповідач, не надавши автомобіль для перевезення вантажу за замовленням позивача, не виконав свої договірні зобов'язання зі здійснення перевезення, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, що є підставою для застосування до нього штрафних санкцій передбачених договором.

Суд, досліджуючи матеріали справи, встановив, що сторони обумовили договором відповідальність перевізника за ненадання автомобілів для перевезення вантажу за договором шляхом сплати ним неустойки замовнику у розмірі 2000,00 грн. (п. 5.3 договору), а умовами заявки передбачили також штраф за зрив перевезення у розмірі 200 євро, який може бути застосований до будь-якої сторони, яка спричинила такий зрив, зокрема, перевізника.

Тобто, сторони стосовно перевізника за фактично одне і те ж порушення умов договору встановили різну відповідальність договором перевезення та заявкою на перевезення. При цьому, і договір і заявка стосуються виключно спірного перевезення, яке мало відбутися 28.08.18 за маршрутом Прибенік - Ужгород.

За наведеного та з огляду на вищенаведені приписи цивільного та господарського законодавства у даній справі правомірним є застосування до перевізника, з вини якого не відбулося обумовлене договором та заявкою перевезення, штрафних санкцій визначених саме договором, а не заявкою на перевезення.

При цьому суд виходить з правової природи зазначених документів. Так, договором за приписами ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, в т.ч. щодо відповідальності сторін. Заявка на перевезення конкретного вантажу може бути визнана самостійною підставою виникнення зобов'язань з надання транспортних засобів та пред'явлення вантажу до перевезення лише у тому випадку, якщо відповідні дії сторін здійснюються не на підставі і не на виконання укладеного сторонами договору перевезення вантажів.

Отже, пред'явлений позивачем позов про стягнення штрафних санкцій за ненадання транспортного засобу для перевезення вантажу підлягає задоволенню за умовами договору на суму 2000,00 грн., в іншій частині цих вимог належить відмовити як таких що не ґрунтуються на договорі.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в іншій частині - покладаються на позивача.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 129, 247-252 Господарського процесуального кодексу України,

СУД В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково

Стягнути з фізичної особи-підприємця Поповича Едуарда Васильовича (адреса: 90123, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АВА ТРЕЙД» (адреса: 88000, м. Ужгород вул. Гагаріна, буд. 101, офіс. 727, ) штрафні санкції на суму 2000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 копійок) та у відшкодування витрат судових витрат - 539,84 грн. (п'ятсот тридцять дев'ять грн. 84 коп.)

2. В іншій частині позовних вимог - відмовити, поклавши судові витрати в цій частині на позивача.

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 26.11.18

Суддя Ушак І.Г.