ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 рокуСправа № 912/2506/18
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Макаренко Т.В., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали справи № 912/2506/18 за позовом: Публічного акціонерного товариства "Веско", 84205, Донецька область, м. Дружківка, вул. Індустріальна, 2

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація СВС", 27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Леніна, буд. 96

про стягнення 361 439,46 грн

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2, довіреність від 10.10.2018р.;

від відповідача - ОСОБА_3, довіреність № 1/02 від 01.02.2018р.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Веско" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація СВС" про стягнення попередньої оплати за непоставлений товар у сумі 189 732,00 грн та штрафної неустойки у розмірі 171 707,46 грн за порушення зобов'язань з поставки, з покладанням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем ОСОБА_4 поставки №127 від 13.02.2018 в частині поставки товару.

Ухвалою від 25.09.2018 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №912/2506/18 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 23.10.2018 о 12:00 год., встановив відповідачу та позивачу строк для подання відзиву на позовну заяву та відповіді на відзив.

Ухвалою від 23.10.2018 господарський суд продовжив позивачу та відповідачу строк для надання доказів по справі до 05.11.2018, зобов'язав позивача подати до матеріалів справи належним чином засвідчені докази оплати вартості товару за договором поставки № 127 від 13.02.2018р. та не повернення таких коштів відповідачем. Крім того, даною ухвалою закрив підготовче провадження у справі № 912/2506/18, справу призначив до судового розгляду по суті на 14.11.2018 об 11:00 год.

02.11.2018 Публічним акціонерним товариством "Веско", на виконання ухвали суду від 23.10.2018, надано до суду докази оплати вартості товару за договором поставки №127 від 13.02.2018 та не повернення таких коштів відповідачу, а саме: копію платіжного доручення №1828 від 05.03.2018 засвідчену банком та довідку від ПАТ "ПУМБ" про відсутність надходження коштів на поточний рахунок ПАТ "Веско" від ТОВ "Корпорація СВС".

14.11.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю СВС подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення попередньої оплати за непоставлену продукцію в розмірі 189 732,00 грн та зменшити суму штрафних санкцій на 50% на підставі ст. 233 Господарського кодексу України.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що поставка продукції за ОСОБА_4 №127 від 13.02.2018, а саме брусу залізобетонного попередньо напруженого для стрілочних переводів типу Р65 марки 1/9 відбулася 22.10.2018 та 25.10.2018, про що свідчать видаткові накладні та залізничні накладні, додані до відзиву.

Стосовно штрафних санкцій, відповідач просить суд застосувати ст. 233 Господарського кодексу України. При прийнятті такого рішення врахувати, що відповідач добровільно поставив продукцію до винесення рішення пос праві, порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, врахувати тяжкий фінансовий стан відповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив поставку товару та просив суд стягнути з відповідача штрафну неустойку.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення попередньої оплати за непоставлену продукцію в розмірі 189 732,00 грн та зменшити штрафні санкції на 50%.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ

13.02.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Корпорація СВС" (надалі - Постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Веско" (надалі - Покупець) укладено Договір поставки №127 (а.с. 8-11), відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов'язується передати у передбачений договором строк у власність покупця запчастини (надалі - Товар) по звичайним цінам з урахуванням умов ОСОБА_4, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його у порядку і в строки, установленні даним ОСОБА_4. Асортимент, кількість та ціна товару узгоджується сторонами в Специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного ОСОБА_4, які складаються на підставі заявок покупця.

Згідно пункту 2.1. ОСОБА_4 загальна вартість товару по даному ОСОБА_4 визначається сумою підписаних Специфікацій протягом строку дії ОСОБА_4 та орієнтовно складає 500 000,00 грн, у тому числі ПДВ.

Товар передається покупцю по видатковій накладній у строк, вказаний в Специфікаціях на окремі партії товару (пункт 2.2 ОСОБА_4).

Пунктом 2.3. ОСОБА_4 передбачено, що датою поставки є дата, вказана на видатковій накладній з відміткою про прийняття, а у випадку поставки залізничним транспортом датою поставки на залізничну станцію вказаною покупцем.

Постачальник зобов'язується поставити товар на умовах поставки, вказаних у Специфікаціях у відповідності з Офіційними правилами тлумачення торгових термінів Міжнародної торгової палати в редакції 2010 року (ІНКОТЕРМС 2010) (пункт 3.1. ОСОБА_4).

Відповідно до пункту 5.1. ОСОБА_4 оплата за поставлений товар здійснюється на умовах, вказаних в Специфікаціях на окремі партії товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у даному договорі.

Постачальник зобов'язаний перерахувати грошові кошти, зайво отриманні від покупця, на поточний рахунок покупця не пізніше трьох банківських днів з моменту відповідної вимоги покупця (пункт 5.3. ОСОБА_4).

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

13.02.2017 сторонами підписано Специфікацію №1 до договору №127 від 13.02.2017 (а.с. 12), відповідно до якої постачальник передає, а покупець приймає та оплачує наступний товар: брус залізобетонний попередньо напружений для стрілочних переводів типа Р65 марки 1/9ТУ У 23.6-7:2015, у кількості 4-х комплектів, вартістю 379 464,00 грн з ПДВ.

Умови поставки: DDP (ж/д станція Дружківка), у відповідності з Офіційними правилами тлумачення торгових термінів Міжнародної торгової палати в редакції 2010 (ІНКОТЕРМС 2010).

Термін поставки: 30 р. днів від дати предоплати.

Умови оплати: предоплата 100%. Після підписання Специфікації вартість товару в валюті гривня збільшенню не підлягає.

Виконуючи умови договору, Публічне акціонерне товариство "Веско" здійснило 100% попередню оплату за товар, що підтверджується платіжним дорученням №1828 від 05.03.2018 в сумі 379 464,00 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Корпорація СВС" 05.04.2018 поставлено позивачу товар - брус залізобетонний попередньо напружений для стрілочних переводів типа Р65 марки 1/9 ТУ У 23.6-7:2015 у кількості 1 комплект вартістю 94 866,00 грн , що підтверджується залізничною накладною №44393577 від 03.04.2018 та видатковою накладною №232 від 03.04.2018 9 (а.с. 14-15).

Крім того, 19.06.2018 позивачем поставлено позивачу товар - брус залізобетонний попередньо напружений для стрілочних переводів типа Р65 марки 1/9 ТУ У 23.6-7:2015 у кількості 1 комплект вартістю 94 866,00 грн, що підтверджується залізничною накладною №43214824 від 16.06.2018 та видатковою накладною №264 від 15.06.2018 (а.с. 16-17).

Таким чином, відповідачем не виконані зобов'язання з поставки 2-х комплектів залізобетонного брусу на суму 189 732,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору, 17.07.2018 Публічним акціонерним товариством "Веско" направлено на адресу відповідача претензію №1887 від 17.07.2018, відповідно до якої позивач просив виконати свої зобов'язання та передати у власність позивача залишок непоставленого товару відповідно до специфікації до договору поставки №127 від 13.02.2018.

Відповідач відповідь на претензію не надав, непоставлений товар не передав.

Невиконання відповідачем зобов'язання по поставці товару стало підставою для звернення позивача до суду для захисту своїх прав та порушених інтересів.

Розглядаючи позовні вимоги господарський суд враховує положення статті 67 Господарського кодексу України, відповідно до якої відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначаються Господарським кодексом України. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Стаття 265 Господарського кодексу України передбачає, що матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб'єктів господарювання, здійснюються суб'єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України).

До відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності зі ст. ст. 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, та у встановлений договором строк.

Згідно частин 1, 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Враховуючи викладені обставини, господарський суд дійшов висновку, що позивач має правові підстави вимагати повернення попередньої оплати у зв'язку з не поставкою відповідачем товару та пропуском строку його поставки. Відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах "Брумареску проти Румунії" (п. 74), "Пономарьов проти України" (п. 43), "Агрокомплекс проти України" (п. 166).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, після відкриття провадження у даній справі 22.10.2018 та 25.10.2018 відповідач в повному обсязі поставив позивачу товар згідно Специфікації №1 до договору №127 від 13.02.2017, а саме брус залізобетонний попередньо напружений для стрілочних переводів типу Р65 марки 1/9, в кількості 2 комплекти, вартістю 189 732,00 грн, про що свідчать видаткові накладні та залізничні накладні.

Позивач в судовому засіданні підтвердив отримання поставленого товару на суму 189,732,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відсутність предмета спору означає припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Отже, у зв'язку з поставкою відповідачем товару, після відкриття провадження у справі, слід дійти висновку про відсутність спору між сторонами в цій частині.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справі в частині стягнення з відповідача попередньої оплати за непоставлений товар у сумі 189 732,00 грн підлягає закриттю.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафної неустойки у розмірі 171 707,46 грн за порушення зобов'язань з поставки товару.

Статтею 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

За положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Таким чином, порушення відповідачем зобов'язання з поставки товару в установлений договором строк є підставою для застосування до останнього штрафної санкції у вигляді пені.

Визначення пені наведено у частині третій ст. 549 Цивільного кодексу України, згідно якого пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення зобов'язання, у т.ч. неустойкою, вчиняється в письмовій формі (ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.2. ОСОБА_4 передбачено, що у випадку не поставки чи несвоєчасної поставки товару постачальник сплачує покупцю штрафну неустойку у розмірі 0,5% вартості товару, по якому прострочено виконання договірних зобов'язань, за кожен день прострочки.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок штрафної неустойки суд вважає, що вказане нарахування проведено відповідно до чинного законодавства.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідач просить суд зменшити суму штрафних санкцій на 50% на підставі ст. 233 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Статтею 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Обґрунтовуючи свою вимогу про зменшення штрафної санкції, відповідач посилається на те, що він добровільно поставив продукцію до винесення рішення по справі, порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, а також просить врахувати тяжкий фінансовий стан відповідача.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 925/1471/16 суд зазначив, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи відповідача, враховуючи добровільну поставку продукції до винесення рішення по справі, фінансовий стан відповідача, а також недоведеність наявності збитків у позивача, суд, враховуючи інтереси сторін, дійшов висновку про часткове задоволення заявленого відповідачем клопотання, та зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню, на 10 %.

Таким чином, суд вважає що з відповідача слід стягнути штрафні санкції в розмірі 154 536,71 грн. В іншій частині позову про стягнення штрафних санкцій слід відмовити.

Судовий збір покладається на відповідача, оскільки, спір виник з його вини.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 231, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація СВС" (27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Леніна, буд. 96, ідентифікаційний код 37918046) на користь Публічного акціонерного товариства "Веско" (84205, Донецька область, м. Дружківка, вул. Індустріальна, 2, ідентифікаційний код 00282049) штрафні санкції в сумі 154 536,71 грн., а також судовий збір в сумі 5 421,60 грн.

Закрити провадження в частині стягнення попередньої оплати в сумі 189 732,00 грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через Господарський суд Кіровоградської області.

Копії рішення ручити сторонам або направити Публічному акціонерному товариству "Веско" (84205, Донецька область, м. Дружківка, вул. Індустріальна, 2), Товариству з обмеженою відповідальністю "Корпорація СВС" (27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Леніна, буд. 96).

Повне рішення складено 22.11.2018

Суддя Т. В. Макаренко