ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2018 року м. Дніпро Справа № 904/10316/17

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Березкіна О.В., Кузнецов В.О.

секретар Манчік О.О.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 3153 від 21.03.2018р., адвокат;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 1536 від 08.06.2018р., адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні

скарги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

та Департамента соціальної політики виконкому Криворізької міської ради

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2018 року , (повний текст підписано 21.05.2018 року)

у справі № 904/10316/17 (суддя - Воронько В.Д, м. Дніпро)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ

в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Дніпро

до Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 472 865,43 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та мотиви позовних вимог.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради про стягнення заборгованості в сумі 472 865,43 грн. за надані послуги зв'язку пільговим категоріям населення м. Кривий Ріг у січні червні 2017 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з січня по червень 2017 року позивач надав згідно із частиною 3 статті 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги на пільгових умовах відповідним категоріям громадян, що мешкають на території м. Кривий Ріг. Проте відповідач в порушення вимог діючого законодавства України протягом 2017 року систематично не виконував свої зобов'язання щодо розрахунків за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення.

2. Короткий зміст та мотиви рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2018 року у даній справі позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 460 568,79 грн. на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах та витрати по сплаті судового збору в сумі 6 908,53 грн. В решті позову відмовлено.

Вказане рішення мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується факт надіслання позивачем відповідачу розрахунків щодо вартості послуг, наданих пільговикам, за період з січня по червень 2017 року. Разом з тим, відповідачем надано суду докази повідомлення позивача про виявлені розбіжності щодо загальної кількості пільговиків та попередження останнього про те, що перерахунок і нарахування на знятих з обліку пільговиків виконується виключно до дня зняття з обліку. Однак позивач не надсилав відповідачу відкориговану інформацію по особам, які мають пільги на послуги зв'язку. Відповідно до акту звіряння розрахунків, підписаного обома сторонами та скріпленого печатками підприємств, поданого суду 05.04.2018 року, заборгованість за телекомунікаційній послуги містить розбіжності на суму 12 296,64 грн. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в сумі 12 296,64 грн., суд першої інстанції зазначив, що суд не погоджується із доводами позивача щодо врахування різниці в сумі 12 296,64 грн. при подачі звітів у наступні періоди, оскільки за заявлений період прострочки з січня по червень 2017 року матеріалами справи підтверджується саме сума боргу 460 569,79 грн. і враховуючи зміст пункту 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, позивач для отримання пільги мав здійснити корегування щодо розміру наданих послуг. У разі, якщо різниця в сумі 12 296,64 грн. будь-яким чином позивачем нарахована у наступних звітах і це призвело до зменшення належних до відшкодування сум, позивач має привести свої розрахунки до того стану, щоб відображена в них інформація про заборгованість відповідала дійсному об'єму послуг, які надані пільговикам за певний період часу. З матеріалів справи вбачається, що 24.10.2017 року позивачем було надіслано відповідачу вимогу про сплату 472 865,43 грн. в рахунок відшкодування витрат із надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення м. Кривий Ріг за період з січня по червень 2017 року. З огляду на приписи статті 530 Цивільного кодексу України та дату отримання відповідачем письмової вимоги позивача, строк оплати наданих послуг є таким, що настав. В зв'язку з чим, суд вважає обґрунтованою та підтвердженою належними доказами наявність заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 460 568,79 грн. Вимоги позивача щодо решти заявленої суми заборгованості, на думку суду, є безпідставними. Відповідач не надав суду доказів повної оплати наданих у період з січня по червень 2017 року послуг, доводи позивача щодо наявності боргу за спірний період в сумі 460 568,79 грн. шляхом надання належних доказів не спростував. Таким чином, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, позовні вимоги підлягають задоволенню щодо стягнення з відповідача 460 568,79 грн., в решті позову слід відмовити.

3. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови відшкодування наданих пільг в період з січня по червень 2017 року на суму 12 296,64 грн., ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Також, не погодившись із рішенням суду першої інстанції у даній справі, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2018 року, прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в повному обсязі, оскільки відповідач не є належним відповідачем у даному позовному провадженні.

3.1. Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

3.1.1. Узагальнені доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилався на те, що відповідач в двосторонньому акті звіряння, ініційованому судом, помісячно відобразив інформацію про належні на його думку донарахування суми за спірний період з січня по червень 2017 року. За встановленим державним механізмом та на звернення позивача жодних актів відповідач не підписував. Жодних первинних даних (згідно звітів форми "2-пільга") на зняття сум відповідно до встановленого механізму реалізації своїх прав та обов'язків відповідачем до матеріалів справи не долучено. Крім того, будь-яких доказів відмови або невнесення наданих відповідачем коригувань на суму 12 296,64 грн. до матеріалів справи не долучено. При відпрацюванні розгорнутого акту звіряння відповідачем на вимогу суду зазначено виключно суми без будь-якого коригування за допомогою встановленого щомісячного механізму по кожному конкретному пільговику. Не визнання судом до відшкодування сум, понесених позивачем витрат базується на міркуваннях відповідача, без будь-яких належних та допустимих доказів. Із пояснень відповідача не зрозуміло коли саме він звернувся із протоколами розбіжностей згідно форми "2-пільга" щодо внесення відповідних коригувань на суму 12 296,64 грн., а позивач не узгодив вказані розбіжності. Таким чином, на думку позивача, відсутні підстави вважати, що відповідач вживав належних заходів для врегулювання розбіжностей у вказаній сумі з позивачем на підставі чинного законодавства України в спірний період. Додаткові розбіжності в сумі 12 296,64 грн. є неправомірними та не підлягають задоволенню, оскільки ведуть до подвійних збитків позивача.

3.1.2. Узагальнені доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що Департамент соціальної політики виконкому Криворізької міської ради не визначений розпорядником бюджетних коштів в частині відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах. Про даний факт свідчить рішення міської ради від 21.12.2016 року № 1161. Крім того, Департамент соціальної політики виконкому Криворізької міської ради не може самостійно розпоряджатись коштами, що акумулюються на його рахунках. Суд не може стягнути кошти з Департаменту, оскільки Департамент є структурним підрозділом міської ради, і саме міська рада виключно своєю компетенцією згідно з пунктом 23 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" затверджує місцевий бюджет, вносить зміни до нього, затверджує звіти про виконання відповідного бюджету. Отже, стягнення коштів з Департаменту не можливе, оскільки кошти на телекомунікаційні пільги виділяються лише міською радою.

3.2. Узагальнені доводи учасників провадження у справі, викладені у відзивах на апеляційні скарги.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а судове рішення від 10.05.2018 року скасувати в частині відмови відшкодування наданих пільг в період з січня по червень 2017 року на суму 12 296,64 грн., позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що відповідач зобов'язаний здійснити розрахунки з позивачем щодо послуг, наданих особам,які згідно із законодавством мають право на соціальні пільги у період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року, а відсутність бюджетних призначень на відповідні видатки в 2017 році не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобов'язання, встановленого законодавством. Право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих своїм абонентам пільгових категорій, підлягає реалізації захисту, не зважаючи на те, що рішенням Криворізької міської ради з розподілу бюджетних коштів не передбачено видатків місцевого бюджету на ці потреби. Законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України. Отже, відсутність передбачених витрат місцевих бюджетів на здійснення державних програм соціального захисту, зокрема, відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян не відміняє пільги, встановлені законодавчими актами. Аналогічна правова позиція викладена в постановах ОСОБА_3 Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 906/621/17 та від 22.05.2018 року у справі № 927/498/17.

Відповідач не скористався правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу позивача, що в силу частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду судового рішення.

4. Апеляційне провадження.

4.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.10.2018 року справу прийнято до свого провадження, розгляд апеляційних скарг призначено в судовому засіданні на 01.11.2018 року.

01.11.2018 року судове засідання не відбулось у зв'язку з надзвичайними обставинами, а саме повідомленням про мінування будівлі суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.11.2018 року розгляд справи призначено в судовому засіданні на 15.11.2018 року.

В судовому засіданні 15.11.2018 року оголошено перерву до 22.11.2018 року.

Представники сторін в судових засіданнях 15.11.2018 року та 22.11.2018 року надали пояснення по апеляційним скаргам.

4.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (надалі позивач) за рішенням Національної комісії здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації № 384 від 28.09.2006 року. Вказане підприємство включено до Реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій за № 74 та здійснює ліцензійну діяльність у сфері телекомунікацій.

Відповідач є головним розпорядником коштів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення м. Кривий Ріг Дніпропетровської області .

Згідно з звітами форми "2-пільга" в період 01.01.2017 року по 30.06.2017 року позивач надав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах споживачам, які згідно з нормами чинного законодавства належать до пільгових категорій громадян, на загальну суму 472 865,43 грн., у тому числі:

- у січні 2017 року - на суму 102 571,10 грн.;

- у лютому 2017 року - на суму 92 560,98 грн.;

- у березні 2017 року - на суму 83 306,32 грн.;

- у квітні 2017 року - на суму 73 812,05 грн.;

- у травні 2017 року - на суму 64 188,72 грн.;

- у червні 2017 року - на суму 56 426,26 грн.

Позивач щомісячно надавав до Управлінь праці та соціального захисту населення виконкомів районних у місті ОСОБА_4 рад звіти форми "2-пільга" для розрахунку за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям споживачів.

Управліннями праці та соціального захисту населення виконкомів районних у місті ОСОБА_4 рад на адресу позивача направлялись повідомлення про виявлені розбіжності при звірянні розрахунків (форма "2-пільга") за послуги зв'язку в період з січня по червень 2017 року (т. 1, а. с. 22-32).

Згідно із зазначеними повідомленнями причинами виникнення розбіжностей є, зокрема, зняття пільговиків з обліку, наявність незареєстрованих пільг, неспівпадання періодів розрахунків та ін.

Наведені обставини і стали причиною звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

27.10.2017 року позивач направив відповідачу вимогу про оплату заборгованості № 2 від 24.10.2017 року. Вказана вимога залишена без відповіді та задоволення.

Відповідно до акту звіряння розрахунків, підписаного обома сторонами та скріпленого печатками сторін, поданого суду 05.04.2018 року, заборгованість за телекомунікаційні послуги за даними позивача становить 472 865,43 грн., за даними відповідача становить 460 569,79 грн.. Таким чином, розрахунки містять розбіжності на суму 12 296,64 грн.

4.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

4.3.1. Норми права, що підлягають застосуванню.

Конституція України.

Пункти 1, 6, частини 1 статті 92 виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту.

Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Стаття 19 виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Бюджетний кодекс України.

Частина 6 статті 48 бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунікаційних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Підпункт "б" пункту 4 частини 1 статті 89 та стаття 102 до видатків місцевих бюджетів належать видатки на відшкодування вартості послуг зв'язку, які надані тим категоріям громадян, яким державою надані пільги з їх оплати, що здійснюється за рахунок субвенцій з Державного бюджету України на здійснення державних програм соціального захисту в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Цивільний кодекс України.

Стаття 11 цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (частина 1). Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина 3). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування (частина 4).

Стаття 509 - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (частина 1). Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина 2). Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина 3).

Частина 1 статті 526 - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 625 боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Закон України "Про телекомунікації".

Частина 3 статті 63 споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Правила надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року № 295.

Пункт 63 установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Постанова Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року.

Пункт 2 головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року № 117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року (з наступними змінами та доповненнями).

Пункт 2 - фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міста Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах об'єднаних територіальних громад на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пункти 3-5 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення. Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів тощо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Щомісячні суми субвенцій перераховуються на рахунки місцевих бюджетів, відкриті Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у відповідних органах Державної казначейської служби, пропорційно обсягам субвенцій, передбаченим у державному бюджеті для бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів, бюджетів міст Києва та Севастополя. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення): зокрема, до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату, в тому числі, пільг з послуг зв'язку, а також безпровідного доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг.

Пункт 6 фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіки Крим, областях, м. Києві та м. Севастополі.

Пункт 8 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню.

Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року № 117.

Пункт 10 - підприємства та організації, які надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Пункт 11 - уповноважений орган щомісяця звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації.

4.3.2. Юридична оцінка доводів апеляційної скарги і висновків місцевого господарського суду.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів та нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

ПАТ "Укртелеком" надає телекомунікаційні послуги категоріям споживачів на пільгових умовах відповідно до Законів України: "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про жертви нацистських переслідувань", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про охорону дитинства". Норми вказаних законів, зокрема закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини з надання послуг зв'язку окремим категоріям населення на пільговій основі, в яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги. При цьому, чинне законодавство України не передбачає обов'язкового укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданими особам, які згідно із законодавством мають право на пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України.

З огляду на наведені вище норми законодавства у позивача виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг зв'язку, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у відповідача як органу, через який діє держава у цивільних відносинах цивільний обов'язок здійснити із позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по-перше, держава діє у цивільних правовідносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина 1 статті 167 Цивільного кодексу України); по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 Цивільного кодексу України).

За наведених обставин, суд першої інстанції правильно вказав, що відповідач зобов'язаний здійснити розрахунки з позивачем щодо послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги у період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року, а відсутність бюджетних призначень на ці видатки в 2017 році не є підставою для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов'язання.

Право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих своїм абонентам пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" видатків на ці потреби не було передбачено, оскільки фінансові зобов'язання держави виникли не із вказаного Закону, а із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також із нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків із постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо у залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004, від 09.07.2007 року № 6-рп/2007).

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 Конституційний Суд України наголосив, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян України у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом із тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа "Кечко проти України", заява № 63134/00) держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплат не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 цього рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 року у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та від 30.11.2004 року у справі "Бокалов проти України" також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

Наведену правову позицію викладено у постановах ОСОБА_3 Верховного Суду від 17.04.2018 у справах № 911/4249/16, № 906/621/17.

Як вбачається із матеріалів справи, за період з січня по червень 2017 року позивачем було надано телекомунікаційні послуги відповідним категоріям населення міста ОСОБА_4.

Слід враховувати, що форма "2-пільга" направлялась позивачем до Управлінь праці та соціального захисту населення виконкомів районних у місті ОСОБА_4 рад і саме з цих управлінь відповідачу надавалась інформація про обсяг наданих позивачем телекомунікаційних послуг.

Перевіривши надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що за період з січня по червень 2017 року матеріалами справи підтверджується сума боргу в розмірі 460 569,79 грн. При цьому, господарський суд обґрунтовано зазначив, що враховуючи зміст пункту 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, позивач для отримання оплати мав здійснити корегування щодо розміру наданих послуг.

В зв'язку з чим, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 460 569,79 грн. та відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 12 296,64 грн.

Щодо доводів відповідача про те, що він є неналежним відповідачем у даній справі суд враховує наступне.

Рішенням Криворізької міської ради від 30.08.2017 року № 1954 на базі Управління праці та соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради утворено з 01.11.2017 року Департамент соціальної політики виконкому Криворізької міської ради, до якого переходять всі права та обов'язки управління.

Рішенням Криворізької міської ради від 30.08.2017 року № 1955 затверджено Положення про Департамент соціальної політики виконкому Криворізької міської ради.

Відповідно до пункту 2.14 вказаного Положення Департамент отримує бюджетні призначення на відповідний рік, приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетних програм розпорядникам бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачам бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань.

Згідно з пунктом 2.15 Положення на підставі розрахунків та інших документів Департамент затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством України, здійснює виплати бюджетних коштів, зокрема на відшкодування пільг, наданих пільговим категоріями мешканців міста.

Пунктом 2.24 Положення передбачено, що Департамент взаємодіє з організаціями, підприємствами усіх форм власності, що надають житлово-комунальні послуги, послуги зв'язку та інші з питань, пов'язаних з наданням пільг і субсидій населенню.

Відповідно до листа Міністерства фінансів України від 15.09.2017 року № 09010-03-10 згідно із змінами до Бюджетного кодексу України з 01 січня 2017 року видатки на надання пільг з послуг зв'язку включено до визначених статтею 91 цього Кодексу видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів.

За наведених обставин, позивач правомірно звернувся з даним позовом до відповідача.

Інші доводи апеляційних скарг апеляційний господарський суд відхиляє як безпідставні, оскільки вони спростовуються доказами, що знаходяться в матеріалах справи.

4.3.3. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки місцевого господарського суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

За наведених обставин, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

4.3.4. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання апеляційних скарг покладаються на осіб, які подали апеляційні скарги.

Слід звернути увагу, що позивачем при зверненні з апеляційною скаргою було зайво сплачено 10 362,80 грн. судового збору, які відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" може бути повернуто за клопотанням особи, яка сплатила судовий збір за ухвалою суду.

Керуючись статтями 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" та Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2018 року у справі № 904/10316/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27.11.2018 року.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ О. В. Березкіна

Суддя _________________ В.О. Кузнецов