ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28.11.2018 р. Справа №914/2189/18

місто Львів

Суддя Господарського суду Львівської області Рим Т.Я., розглянувши заяву про забезпечення позову у справі

за позовом:

товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ЕКОТЕХ",

до відповідача:

товариства з обмеженою відповідальністю "Грінера Україна",

предмет позову:

стягнення 6'680'651,35 грн.,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "ЕКОТЕХ" до товариства з обмеженою відповідальністю "Грінера Україна" про стягнення 6'680'651,35 грн. Разом з позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача у межах ціни позову.

Зокрема, позивач обґрунтовує заяву про забезпечення позову наступним. Відповідач належним чином сплачував надані йому послуги за договором про надання послуг із захоронення твердих побутових відходів до липня 2018 року. Однак з липня по вересень 2018 року відповідач не оплатив послуги, надані йому позивачем, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 6'312'351,86 грн. Несплата відповідачем вартості наданих послуг протягом 3 місяців поспіль свідчить про умисне ухилення відповідача від виконання умов укладеного договору та можливість в подальшому істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості за укладеним договором. Така ситуація призведе до порушення майнових прав позивача на отримання грошових коштів, за захистом яких він звернувся до суду.

Позивач переконаний, що відповідач, маючи попередній умисел на неоплату послуг, наданих позивачем, може здійснити дії, спрямовані на витрачання або списання коштів зі свого банківського рахунку. Зокрема, відповідач з метою уникнення сплати штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору може вчинити дії, які спричинять відсутність грошових коштів на його банківських рахунках. Оскільки у відповідача відсутнє нерухоме майно, то у випадку задоволення судом позовних вимог позивача, буде відсутня можливість стягнути з відповідача заборгованість шляхом звернення стягнення на нерухоме майно.

Позивач запропонував суду не застосовувати до нього зустрічного забезпечення або ж визначити самостійно дії, які позивач повинен вчинити для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов'язаних із забезпеченням позову.

Розглянувши матеріали справи, суд установив наступні обставини справи.

Між сторонами у справі укладено договір про надання послуг по захороненню твердих побутових відходів (далі - Договір). Відповідно до пунктів 1.1. та 4.1. Договору замовник (відповідач у справі) доручає, а виконавець (позивач у справі) приймає на себе зобов'язання надати замовнику послуги по захороненню твердих побутових відходів у спеціально відведеному місці, визначеному виконавцем, на якому виконавець має право захоронювати тверді побутові відходи, а замовник зобов'язується здійснювати оплату згідно з цим Договором. Оплата за послуги здійснюється за фактично надані виконавцем послуги протягом 20 календарних днів з моменту підписання обома сторонами акту наданих послуг.

З листопада 2017 року по червень 2018 року позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 15'426'370,30 грн., що підтверджується долученими до матеріалів позову актами надання послуг: №1 від 30.11.2017 на суму 228'212,08 грн.; №2 від 31.12.2017 на суму 1'099'605,20 грн.; №1 від 01.02.2018 на суму 2'351'802,66 грн.; №2 від 28.02.2018 на суму 1'567'046,38 грн.; №3 від 31.03.2018 на суму 2'536'112,28 грн.; №4 від 30.04.2018 на суму 2'414'298,35 грн.; №10 від 31.05.2018 на суму 2'821'461,14 грн.; №13 від 30.06.2018 на суму 2'407'832,21 грн.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач у повному обсязі оплатив зазначені послуги.

Водночас, за період з липня по вересень 2018 року позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 7'094'590,84 грн., що підтверджується долученими до матеріалів позову актами надання послуг: №14 від 31.07.2018 на суму 2'295'238,98 грн.; №15 від 31.08.2018 на суму 2'499'330,82 грн.; №16 від 30.09.2018 на суму 2'300'021,04 грн.

Як стверджує позивач, відповідач оплатив лише частково послуги, надані у липні 2018 року у сумі 782'238,98 грн. Решту вартості наданих послуг відповідач не оплатив.

Оцінка суду.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред’явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів забезпечення позову" умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Таким чином, позивач, звертаючись з заявою про забезпечення позову, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як убачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду у цій справі є вимога позивача до відповідача про стягнення грошових коштів в сумі 6'680'651,35 грн., з яких: 6'312'351,86 грн. є заборгованістю з оплати наданих послуг за 3 місяці; 212'756,71 грн. – пеня; 30'425,56 грн. – 3% річних; 125'117,22 грн. – інфляційні втрати.

Суд погоджується, що виконання в майбутньому судового рішення у цій справі, у випадку задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи будуть наявними у відповідача грошові кошти у відповідному розмірі. Однак на переконання суду, позивач не довів суду наявності фактичних обставин, що утруднять в майбутньому виконання рішення суду. Зокрема, відсутність у відповідача нерухомого майна не може свідчити, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду. В матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після подання позову до суду (витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем тощо). Врешті, відповідач у суб'єктом підприємницької діяльності, а рух коштів є важливою складовою такої діяльності. Можливе порушення відповідачем умов договору (рішення у цій справі ще не ухвалено, а фактичні обставини у повному обсязі не встановлено) не може бути самостійною підставою для висновку, що відповідач навмисне ухиляється від виконання договору та що наявні підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

З урахуванням наведеного доводи позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтованими, що є підставою для відмови в забезпеченні позову.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 139, 140 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.          Відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання

Ухвала може бути оскаржена в порядку, встановленому розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                  Рим Т.Я.