АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року м. ОдесаСправа № 916/891/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Мишкіної М.А., Філінюка І.Г.

при секретарі судового засідання: Герасименко Ю.С.

за участю представників учасників справи:

від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" - адвокат Пронюк В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2018

по справі №916/891/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "Рекордний"

про стягнення 321271,99 грн.

ВСТАНОВИВ

У травні 2018р. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Рекордний», в якому просило стягнути з відповідача на свою користь борг у загальній сумі 321 271, 99 грн., у тому числі: основна заборгованість у сумі 250 911, 32 грн.; пеня у сумі 46 031, 59 грн.; три процента річних у сумі 6 983, 92 грн.; інфляційні витрати у сумі 17 345, 16 грн. та понесені судові витрати за подання позову.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ПАТ «Нафтогаз України» зазначає, що відповідачем було порушено договірні зобов'язання за договором №3584/1617-ТЕ-23 від 18.10.2016 купівлі-продажу природного газу, що в свою чергу призвело до виникнення боргу за поставлений газ.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.09.2018 по справі №916/891/18 позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 188 183, 48 грн. основного боргу, 10 000 грн. пені, 5 477, 01 грн. 3% річних, 9 233,14 грн. інфляційних нарахувань, в решті позову відмовлено, провадження у справі № 916/891/18 в частині стягнення 27879,04 грн. основного боргу закрито.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачем виконано належним чином взяті на себе обов'язки за Договором та поставлено протягом жовтня 2016 р. березня 2017 р. природний газ на загальну суму 993656,32 грн., проте, відповідачем взяті на себе обов'язки за договором в частині оплати поставленого газу виконано не в повному обсязі та невчасно. Так місцевим господарським судом зазначено, що після подачі позову відповідачем оплачено основний борг у сумі 27879,04 грн., з урахуванням чого визнано, що позов про стягнення основного боргу підлягає задоволенню в сумі 188183,48 грн., а у позові про стягнення 34848,80 грн. основного боргу судом першої інстанції відмовлено, оскільки на момент подачі позову вказані кошти вже перераховані постачальнику. Провадження у справі за вимогою про стягнення оплачених після звернення до суду 27879,04 грн. основного боргу судом першої інстанції закрито на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України в зв'язку з відсутністю предмету спору.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, судом першої інстанції здійснено власний розрахунок пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Також посилаючись на приписи ст.ст. 233 ГК України, 551 ЦК України господарський суд Одеської області дійшов висновку про зменшення належної до стягнення пені, обмеживши її суму 10000,00 грн. При цьому судом першої інстанції зазначено, що ОСББ "Рекордний" вживає заходів з повного виконання зобов'язань за Договором, що підтверджується: погодженим графіком погашення заборгованості, який, починаючи з жовтня 2017 р., і до сьогодні належним чином виконується шляхом щомісячних платежів на рахунок позивача в розмірі 6969,76 грн.; платіжним дорученням від 27.03.2018 р. № 6 на суму 19763,88 грн., яким оплачено 10548,46 грн. пені за прострочення виконання зобов'язань, 1506,91 грн. 3% річних, 7708,51 грн. інфляційних втрат, нарахованих позивачем станом на 12.05.2017 р. Також, судом першої інстанції зазначено, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем строків оплати отриманого природного газу.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2018р. у справі №916/891/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки у сумі 25 483, 13 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення неустойки у сумі 25 483, 13 грн, у стягненні якої було відмовлено - задовольнити та судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача.

Звертаючись з апеляційною скаргою апелянт посилається на те, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення в повному обсязі не було досліджено фактичні обставини справи, а отже припустився помилки щодо зниження пені в порушення приписів статті 233 ГК України, оскільки відповідачем Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку "Рекордний"» не було надано до Господарського суду Одеської області належних доказів в обґрунтування своїх заперечень.

Також, апелянтом в апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції не мотивуючи, а лише своїм внутрішнім переконанням зменшив суму пені за прострочення зобов'язань та взагалі судом першої інстанції не було надано належної уваги ступеню виконання зобов'язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов'язанні, та інших інтересів сторін, що призвело до порушення ст.233 ГК України, ст.ст. 525, 526, 551, 599, 625 ЦК України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 916/891/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2018 та призначено справу до розгляду на 28.11.2018р. о 16:00 год.

У судовому засіданні від 28.11.2018 р. представник ПАТ "НАК "Нафтогаз України" підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Представник Обєднання співвласників багатоквартирного будинку "Рекордний" у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення від 30.10.2018, яке вручено відповідачеві - 05.11.2018.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника апелянта, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.10.2016 р. між ПАТ ,,НАК ,,Нафтогаз України" (Постачальник) та СТ ,,Рекорд", правонаступником якого є ОСББ ,,Рекордний", (Споживач) було укладено договір № 3584/1617-ТЕ-23 постачання природного газу (далі Договір) (а.с. 10-18).

За умовами вищевказаного договору відповідно до п.1.1. Постачальник зобов'язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а Споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього Договору.

Пунктом 1.2. договору визначено, що природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) природний газ обсягом до 230 тис. куб. м. (п.2.1 Договору).

Пунктом 3.4. договору визначено, що приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу Споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Положеннями пункту 5.1 вищевказаного договору визначено, що регульована ціна на природний газ (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до його вартості відповідно до Податкового кодексу України), який постачається за цим Договором, визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 р. № 758.

Пунктом 5.2. договору встановлено, що ціна за 1000 куб. м природного газу за цим Договором становить 4942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн.

Відповідно до пункту 6.1. договору визначено, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Положеннями пункту 12.1. договору передбачено, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 р. до 31.03.2017 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Матеріали справи свідчать, шо на виконання вищевказаного договору Постачальником протягом жовтня 2016 р. - березня 2017 р. поставлено Споживачу природний газ на загальну суму 993656,32 грн., а саме: у жовтні 2016 р. - 7,026 тис. куб. м на суму 41666,99 грн.; у листопаді 2016 р. - 28,202 тис. куб. м на суму 167249,14 грн.; у грудні 2016 р. - 38,483 тис. куб. м на суму 228219,59 грн.; у січні 2017 р. - 43,735 тис. куб. м на суму 259366,04 грн.; у лютому 2017 р. - 32,444 тис. куб. м на суму 192405,90 грн.; у березні 2017 р. - 17,663 тис. куб. м на суму 104748,66 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи акти приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 р., 30.11.2016 р., 31.12.2016 р., 31.01.2017 р., 28.02.2017 р., 31.03.2017 р. (а.с.24-29).

Договір та акти приймання-передачі природного газу підписано уповноваженими представниками, скріплено печатками контрагентів.

Споживачем на момент подачі позову частково в сумі 777 593,80 грн. оплачено поставлений йому на виконання Договору природний газ, у т.ч.: 10.11.2016 р. сплачено 70000,00 грн., 07.12.2016 р. - 69000,00 грн., 14.12.2016 р. - у сумі 26000,00 грн., 20.12.2016 р. - у сумі 16000,00 грн., 23.12.2016 р. - у сумі 27916,13 грн., 30.01.2017 р. - у сумі 107000,00 грн., 03.02.2017 р. - у сумі 33000,00 грн., 14.02.2017 р. - у сумі 68219,59 грн., 15.02.2017 р. - у сумі 20000,00 грн., 17.02.2016 р. - у сумі 20000,00 грн., 03.03.2017 р. - у сумі 100000,00 грн., 07.03.2017 р. - у сумі 70000,00 грн., 10.03.2017 р. - у сумі 23000,00 грн., 25.09.2017 р. - у сумі 71700,00 грн., 31.10.2017 р. - у сумі 6969,76 грн., 06.11.2017 р. - у сумі 6969,76 грн., 07.12.2017 р. - у сумі 6969,76 грн., 04.01.2018 р. - у сумі 6969,76 грн., 09.02.2018 р. - у сумі 6969,76 грн., 07.03.2018 р. - у сумі 6969,76 грн., 03.04.2018 р. - у сумі 6969,76 грн., 08.05.2018 р. - у сумі 6969,76 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку Постачальника.

Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Приписами ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 2 ст. 615 та ч. 2 ст. 625 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так наявними матеріалами справи підтверджується, що позивачем на виконання умов укладеного між сторонами договору поставлено протягом жовтня 2016 р. березня 2017 р. природний газ на загальну суму 993656,32 грн.

Разом з цим, відповідачем, у порушення взятих на себе зобов'язань за договором, станом на момент подачі позову оплачено лише частину вартості поставленого природного газу у розмірі 777593,80 грн.

Після звернення Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" із позовом до суду, відповідачем додатково сплачено основний борг у сумі 27879,04 грн., а саме 05.06.2018 р. сплачено 6969,76 грн., 05.07.2018 р. 6969,76 грн., 02.08.2018 р. 6969,76 грн., 05.09.2018 р. 6969,76 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№ 318758819, 518758805, 13, 736 відповідно.

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

В ст.549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У разі прострочення Споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього Договору він зобов'язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. (п.8.2 Договору).

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач звернувся до суду з клопотанням в якому просив суд зменшити розмір пені до 2000 грн. в обґрунтування якого зазначив, що відповідач не є кінцевим споживачем теплової енергії, а є неприбутковою організацією, яка використовує отриманий газ для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (мешканцям багатоквартирного будинку, що перебуває у ОСББ на балансі). Здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить виключно від розрахунків споживачів за спожиту теплову енергію. До того ж, відповідач вживає заходів з повного виконання зобов'язань за Договором, що підтверджується: погодженим графіком погашення заборгованості, який, починаючи з жовтня 2017, і до сьогодні належним чином виконується шляхом щомісячних платежів на рахунок позивача.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У випадку якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 ЦК України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 названого Кодексу).

Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.13 р. № 7-рп/2013.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд, зменшуючи розмір пені до 10000 грн., на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, встановив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов'язує можливість зменшення розміру неустойки.

Також слід зазначити, законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно з ст.86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, зменшуючи розмір пені, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідачем вживаються заходи щодо повного виконання зобов'язань за договором, відповідач не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, здійснення відповідачем оплати за природний газ залежить виключно від розрахунків споживачів за спожиту теплову енергію, а відповідачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем строків оплати отриманого природного газу

Судова колегія вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковою обставиною, яка є підставою для зменшення розміру пені.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що зменшення судом розміру пені завдає йому збитків, і при зменшенні пені суд не дослідив негативні наслідки, спричинені позивачеві, оскільки, відповідно до норм статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, між тим, під час вирішення даного спору, позивачем не надано, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують імовірність збитків або засвідчували наявність збитків у позивача, у зв'язку з несвоєчасним виконанням прийнятих на себе зобов'язань відповідачем.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував майнові інтереси позивача, оскільки зменшив розмір неустойки до 10000 грн., що в свою чергу, спростовує доводи апеляційної скарги про зворотне.

Виходячи з того, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, та враховуючи установлені місцевим господарським судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення пені до 10000 грн.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2018 у даній справі прийняте з повним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2018 р. у справі №916/891/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.12.2018.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Мишкіна М.А.

Суддя Філінюк І.Г.