ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2018 р. Справа №909/203/18

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А. (доповідач)

суддів Желіка М.Б.

ОСОБА_1

секретар судового засідання Кишенюк Н.

за участю представників учасників процесу:

від позивача : ОСОБА_2 представник;

від відповідача: ОСОБА_3 Васильович-директор

розглянувши апеляційну скаргу Косівського районного підприємства Райагроліс № 188/6 від 21.06.2018 (вх. № ЗАГС 01-05/197/18 від 16.10.2018)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.05.2018 (суддя Михайлишин В.В., повний текст рішення складено 04.06.2018)

у справі № 909/203/18

за позовом Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області, м. Івано-Франківськ

до відповідача ОСОБА_4 районного підприємства Райагроліс, с. Смодна Косівського району Івано-Франківської області

про стягнення шкоди в розмірі 151 323,33 грн. заподіяної внаслідок порушення норм лісового господарства та стягнення судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

Державною екологічною інспекцією у Івано-Франківськійй області заявлено позов до Косівського районного підприємства Райагроліс про стягнення шкоди в розмірі 151 323, 33грн. заподіяної внаслідок порушення норм лісового законодавства.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.05.2018 у справі №909/203/18 (суддя Михайлишин В.В.) задоволено позовні вимоги Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області до Косівського районного підприємства Райагроліс про стягнення шкоди в розмірі 151 323,33 грн. заподіяної внаслідок порушення норм лісового господарства.

Рішення суду мотивоване тим, що Косівське районне підприємство "Райагроліс" є постійним лісокористувачем обстежуваної лісової ділянки. Обов»язок по охороні лісів від незаконних рубок та обов'язок дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів покладено саме на відповідача.Жодних доказів, які б свідчили про вжиття відповідачем заходів для забезпечення збереження та охорони лісу та недопущення незаконної рубки дерев відповідачем не подано.

Косівським районним підприємством Райагроліс подано апеляційну скаргу № 188/6 від 21.06.2018, в якій просить скасувати рішення Господарського суд Івано-Франківської області від 29.05.2018 у даній справі, та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з»ясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, недоведеністю обставин, які суд визнав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що по факту незаконної рубки дерев у кримінальному провадженні № 0005120 проводиться досудове розслідування щодо конкретної фізичної особи, а саме підприємство визнано потерпілим.

Окрім того, з посиланням на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №809/1581/16 скаржник зазначає, що висновки, викладені в акті перевірки, не породжують обов'язкових юридичних наслідків. Судження контролюючого органу про порушення законодавства об'єктом контролю є висновками тільки контролюючого органу. Такі твердження можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.

Також, скаржник вважає, що безпосередньо шкоди лісовому господарству (лісовим ресурсам) не завдало, не порушувало вимоги Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затв. постановою КМУ №761 від 23.05.2007, тобто підприємство будь-яких лісогосподарських робіт на лісових ділянках Нижньоберезівського лісництва Косівського РП «Райагроліс» не проводило. Актом перевірки від 21.03.2018 зафіксовано тільки факт лісопорушення (самовільної рубки), що не може бути доказом вини, що власне скаржником завдано шкоди лісовим ресурсам.

Державна екологічна інспекція в Івано-Франківській області у відзиві на апеляційну скаргу №02-12/1610 від 08.08.2018 просить залишити рішення Господарського суду Івано-Франківської області без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що факт правопорушення, яке вчинено Косівським районним підприємством "Райагроліс", зафіксовано актом перевірки від 18.12.2017, яий підтверджує факт протиправної бездіяльності відповідача та доводить причинно-наслідковий зв»язок між його бездіяльністю, а саме неналежним виконанням обов»язків по охороні лісу, внаслідок чого допущено незаконну рубку дерев, не забезпечено охорону та захист лісових насаджень, не здійснено комплексних заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок, не запобігав порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, внаслідок чого заподіяна шкода лісу та навколишньому природному середовищу.

Косівське районне підприємство Райагроліс у відповіді на відзив зазначає, зокрема, що позивач вводить суд в оману щодо доказів обліку незаконних зрубаних дерев у польових відомостях обліку пнів. Такі відомості є технічними документами, які складаються під час проведення господарських заходів.

Державна екологічна інспекція в Івано-Франківській області у запереченні на відповідь на відзив на апеляційну скаргу повторно просить, з посиланням на факт протиправної бездіяльності відповідача, рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представники сторін в судовому засіданні підтримали доводи та заперечення щодо вимог апеляційної скарги.

Скаржником також подано клопотання про зупинення провадження у справі №322/10 від 16.10.2018 до вирішення іншої справи № 347/601/18, яка розглядається в порядку кримінального судочинства Косівським районним судом Івано-Франківської області (про обвинувачення майстра лісу Нижньоберезівського лісництва Косівського районного підприємства "Райагроліс" ОСОБА_5 у привласненні, розтраті майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем) до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Державна екологічна інспекція заперечила проти задоволення даного клопотання, посилаючись на те, що відсутня об»єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи №347/601/18 та відсутні правові підстави для зупинення провадження у даній справі.

Щодо вищенаведеного судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадках об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Заявлене клопотання мотивоване тим, що об»єктивний розгляд справи №909/203/18 неможливий до вирішення справи №347/601/18, що роглядається в порядку кримінального судочинства і прийняте рішення судом вплине на вирішення даної справи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов'язків цивільного характеру.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У разі зупинення провадження у справі за відсутності достатніх підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, будуть порушені розумні строки тривалості судового провадження, що в свою чергу може бути порушенням права на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, і як наслідок - права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

З огляду на викладене, оскільки зазначена справа не є повязаною із даною справою, судова колегія відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання, яке фактично спрямоване на затягування судового процесу.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

як вбачається із матеріалів справи, з 15.12.2017 по 18.12.2017 на підставі листа Управління захисту економіки в Івано-Франківській області ДЗЕ НП України від 14.12.2017 № 10532/39-108/01-2017, відповідно до наказу Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області від 15.12.2017 № 465, направлення на перевірку від 15.12.2017 № 295 Державна екологічна інспекція в Івано-Франківській області провела позапланову перевірку Косівського районного підприємства "Райагроліс".

В ході перевірки встановлено факт незаконної рубки дерев на території лісового фонду Нижньоберезівського лісництва, яке знаходиться у підпорядкуванні Косівського районного підприємства "Райагроліс", внаслідок чого навколишньому природному середовищу завдано шкоду в розмірі 151 323, 33 грн.

18.12.2017 складено акт, в якому зафіксовано, що при натурному обстеженні території лісового фонду Нижньоберезівського лісництва у кварталі 17 виділ № 4, 6 виявлено незаконну рубку 379 сироростучих дерев породи ялина з різними діаметрами пнів.

Вказаний акт складений державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Івано-Франківської області ОСОБА_6 у присутності директора Косівського районного підприємства "Райагроліс" ОСОБА_3, старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 2 УЗЕ в Івано-Франківській області ДЗЕ НП України ОСОБА_7, слідчого СВ Косівського ВПГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_8, начальника відділу лісового господарства Косівського районного підприємства "Райагроліс" ОСОБА_9, інженера по охороні захисту лісу ОСОБА_10 та підписаний останніми без зауважень.

Заміри пнів зрубаних дерев проводилися повіреною металевою вимірювальною рулеткою Р-2 № 019 та зазначені у польовій відомості №1.

Розрахунок заподіяної шкоди проведено відповідно до додатку №1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665.

Для надання можливості добровільно її відшкодувати позивач надіслав відповідачу претензію від 20.12.2017 № 102/17, яка останнім залишена без задоволення.

Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0005120 встановлено, що наказом Косівського районного підприємства "Райагроліс" від 01.10.2004 № 106к на посаду майстра лісу обходу № 4 Нижньоберезівського лісництва призначено ОСОБА_5

Відповідно до посадової інструкції майстра лісу на ОСОБА_5 було покладено обов'язки щодо, зокрема, здійснення охорони лісів та іншого ввіреного майна в закріпленому за ним обході; перевірки документів на право перевезення деревини на рубки лісу і інших видів побічних користувань; здійснення контролю за дотриманням правил відпуску деревини на пні в лісах України, приймання міри по недопущенню незаконних (безбілетних) рубок лісу і іншого незаконного користування; складання протоколів (актів) про самовільні порубки лісу та інші порушення.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5, як службова та матеріально-відповідальна особа, будучи зобов'язаним належно виконувати свої службові обов'язки, 14.12.2017, реалізовуючи свій корисливий умисел, спрямований на власне збагачення за рахунок державного майна, реалізував третій особі 379 ялинок, зрубаних у кварталі 17 Нижньоберезівської дільниці. Внаслідок таких дій ОСОБА_5 завдано матеріальну шкоду на суму 151 323, 33 грн.

За обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005120 від 13.12.2017, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, Косівським районним судом Івано-Франківської області здійснюється судове провадження.

Вищенаведене стало підставою для звернення Державною екологічною інспекцією в Івано-Франківській області з позовом про стягнення з відповідача завданої навколишньому природному середовищу шкоди в розмірі 151 323, 33 грн.

Згідно ст.5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню на всій території України.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 19, ч.ч. 1, 5 ст. 86 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього кодексу.

Статтею 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Відповідно до пункту 5 статті 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до положень ст. 86, 88, 89, 90 Лісового кодексу України, організація забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів, зокрема, від незаконних рубок, покладається на постійних лісокористувачів.

Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень (п.5 ч.1 ст.64 Лісового кодексу України).

Пунктом е) ч.1 ст.41 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища встановлено, що економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Частиною 1 ст.68 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Приписами частини третьої вказаної статті визначено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.69 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

За змістом ст. 17 Лісового кодексу України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами.

Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

За змістом статті 105 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Статтею 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В силу приписів статті 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) порушення боржником зобов'язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між порушенням стороною зобов'язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов'язання. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Обовязок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України).

З огляду на вищенаведені норми закону, при вирішенні даного спору суд виходить з того, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.

Як вбачається із матеріалів справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, Косівське районне підприємство "Райагроліс" є постійним лісокористувачем обстежуваної лісової ділянки, отже обов'язок по охороні лісів від незаконних рубок та обов'язок дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів покладено саме на відповідача.

Факт незабезпечення лісокористувачем (відповідачем) охорони і збереження закріплених за ним лісів встановлено актом перевірки додержання Косівським районним підприємством "Райагроліс" вимог природоохоронного законодавства.

Розмір заподіяної та не відшкодованої шкоди, розрахований відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу " та складає 151 323, 33 грн.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, скаржником належними та допустимими доказами не спростовано факту незаконної вирубки дерев відповідачем. Скаржником не надано суду належних та допустимих доказів у підтвердження вжиття відповідачем, як постійним лісокористувачем, заходів для забезпечення збереження та охорони лісу та недопущення незаконної рубки дерев.

Отже, в силу приписів норм чинного законодавства, відповідальність за шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, несе юридична особа, а в даному випадку - Косівське районне підприємство "Райагроліс".

Не береться судовою колегією до уваги клопотання Косівського районного підприємства "Райагроліс" №25918 від 31.08.2018 про долучення до справи №909/203/19 додаткових доказів, а саме ОСОБА_7 обстеження від 09.08.2018 з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1,3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Станом на момент прийняття судового рішення судом першої інстанції в матеріалах справи вищезазначений ОСОБА_7 обстеження від 09.08.2018 був відсутній. Відповідачем не надано суду обгрунтованого пояснення неможливості подання зазначеного доказу в ході розгляду справи в суді першої інстанції.

Судова колегія звертає увагу на те, що судове рішення переглядається на момент його прийняття судом першої інстанції з врахуванням тих доказів, які були в матеріалах справи саме на момент прийняття рішення судом першої інстанції та фактичних обставин, які існували на момент його прийняття

Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та обєктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та правильним застосуванням норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269,270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.05.2018 у справі №909/203/18 залишити без змін, апеляційну скаргу Косівського районного підприємства Райагроліс № 188/6 від 21.06.2018 (вх. № ЗАГС 01-05/197/18 від 16.10.2018) без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

3. Справу повернути у Господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складено 23.11.2018

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин.А. В.