РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.11.2018Справа № 910/12854/18

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 3 303,35 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення страхового відшкодування в розмірі 3303,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №К4Н0СРS-14B92FD від 09.12.2014 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки "Subaru Legacy", реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 відкрито провадження у справі №910/12854/18, розгляд справи призначено на 13.11.2018.

05.11.2018 від відповідача через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що позивач, сплативши страхове відшкодування за договором страхування, своїм правом на отримання страхового відшкодування у передбачений Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк не скористався, у зв'язку з чим просить суд відмовити в позові.

Сторони в судове засідання 13.11.2018 не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ст. 120 Господарського процесуального кодексу України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі була надіслана за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки. 26.

Судом також враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників сторін не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.12.2014 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" (далі - позивач, страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (далі - страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №К4Н0СРS-14B92FD (далі - договір добровільного страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки "Subaru Legacy", реєстраційний номер НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься зокрема ДТП, а вигодонабувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс».

Строк дії договору встановлено з 10.12.2014 по 09.12.2015 (п. 9 договору добровільного страхування).

01.03.2016 о 14 год. 20 хв. у місті Дніпропетровську на проспекті Слобожанському відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля «Subaru Legacy», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 23.03.2016 у справі №199/1772/16-п винним у спричиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_3 - ОСОБА_2. Встановлено, що ОСОБА_2, керуючи автомобілем «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_3 про перестроюванні з крайньої лівої смуги в крайню праву, не надав дорогу автомобілю "Subaru Legacy", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1, який рухався праворуч від нього, в результаті чого скоїв з ним зіткнення. Чим порушив вимоги п. 10.3 ПДР України. Підчас ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, завдано матеріальні збитки. Постраждалих людей не має. ОСОБА_2 свою провину визнав та у скоєному розкаявся.

Власник автомобіля марки "Subaru Legacy", реєстраційний номер НОМЕР_1, звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, в якій просив перерахувати страхове відшкодування на рахунок СТО.

Згідно зі Звітом про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №99379 від 10.03.2016, складеного експертом-оцінювачем ПП ОСОБА_3 (сертифікат №16829/14 від 15.08.2017), значення оціночної вартості матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу "Subaru Legacy", реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу дорівнює 7 523,34 грн. без ПДВ.

Сума страхового відшкодування до виплат згідно Договору на підставі страхового акту від 07.06.2016 №Э.ENSTRAX/3-10320082 складає 4303,35 грн. без ПДВ. Дане страхове відшкодування сплачено страхувальнику в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням від 07.06.2016 №2244.

Позивач звертався до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (як особи, відповідальної за завдану шкоду) з претензією вих. №08-06/02-05 від 08.06.2018 про відшкодування збитків в порядку регресу, в якій просив компенсувати витрати в розмірі 3 303,35 грн. Вказана заява отримана відповідачем 18.06.2018.

Листом №12/1783 від 21.06.2018 відповідач повідомив Приватне акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах", що оскільки ДТП за участю автомобілів "Subaru Legacy", реєстраційний номер НОМЕР_1 та «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2, мала місце 01.03.2016, а з заявою на виплату страхового відшкодування позивач звернувся 18.06.2018, тобто після спливу одного року з моменту скоєння зазначеної ДТП, на підставі п. 37.1.4. статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" прийнято рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Причиною виникнення даного спору є питання щодо наявності підстав для стягнення визначеної позивачем суми витрат пов'язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу у розмірі 3 303,35 грн., які відповідачем не відшкодовані.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі - Закон).

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Як вбачається з положень п. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

01.03.2016 о 14 год. 20 хв. у місті Дніпропетровську на проспекті Слобожанському відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого автомобіля «Subaru Legacy», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні даного ДТП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника транспортного засобу автомобіля «MAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_3 застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" згідно полісу №АЕ/6766009.

Судом встановлено, що позивач звертався до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (як особи, відповідальної за завдану шкоду) з претензією вих. №08-06/02-05 від 08.06.2018 про відшкодування збитків в порядку регресу, в якій просив компенсувати витрати в розмірі 3 303,35 грн. Вказана заява отримана відповідачем 18.06.2018.

Однак, пройшло більше року від дати ДТП до звернення Позивача з претензією про відшкодування збитків у порядку регресу.

Враховуючи положення п. 37.1.4 ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з порушенням строку подання заяви на виплату страхового відшкодування в терміни, передбачені чинним законодавством, 21.06.2018 Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" правомірно прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за полісом № АЕ/6766009 у розмірі 3 303,35 грн. Дане рішення повністю узгоджується з практикою Верховного суду.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у постанові по справі №910/7449/17 від 05.06.2018.

Палата Верховного Суду у своєму висновку щодо застосування норм права наголосила: « 8.11 Закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійснені виплат страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про його виплату не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою та підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу збитку на підставі договору добровільного майнового страхування».

З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, щодо відмови Позивачу у задоволенні позову до Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями ст.ст. 129, 233, 238, 250, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.11.2018

Суддя І.І. Борисенко