СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2018 р. Справа №913/1100/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В. , суддя Склярук О.І.,

при секретарі судового засідання Шило А.М.,

представники учасників справи – не з’явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Сєвєродонецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, м. Сєвєродонецьк, Луганська обл. (вх.№502Д/1 від 24.10.2018) на ухвалу Господарського суду Луганської області від 21.06.2018 (повний текст складено 25.06.2018 у м. Харкові, суддя Корнієнко В.В.) у справі №913/1100/15,

за скаргою Приватного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя,

на дії Сєвєродонецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області,

з виконання наказу Господарського суду Луганської області від 31.03.2016 у справі №913/1100/15,

за позовом Приватного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя,

до Товариства з обмеженою відповідальністю електротехнічна компанія «Укренергосервіс», м. Сєвєродонецьк Луганської області,

про стягнення 31526, 64 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 21.06.2018 скаргу Приватного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» від 11.06.2018 №008-32/9264 на дії Сєвєродонецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (м. Сєвєродонецьк Луганської області) задоволено. Визнано неправомірними дії державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області щодо прийняття постанови від 17.05.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу. Визнано недійсною постанову Сєвєродонецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 17.05.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП 51496416) щодо виконання наказу господарського суду Луганської області від 31.03.2016 у справі №913/1100/15 про стягнення заборгованості з ТОВ Електротехнічна компанія «Укренергосервіс» на користь ПАТ «Запоріжжяобленерго».

Сєвєродонецький міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Луганської області від 21.06.2018, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Луганської області від 21.06.2018 у справі №913/1100/15; ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ПАТ «Запоріжжяобленерго» у повному обсязі.

Апелянт зазначає, що заперечення державного виконавця не були взяті судом першої інстанції до уваги; державний виконавець вжив всіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.10.2018 прийнято справу №913/1100/15 до провадження Східного апеляційного господарського суду. Призначено справу №913/1100/15 до розгляду на 14.11.2018 о 12:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. Встановлено учасникам судового провадження строк для подання відзивів на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали. Відзив має бути оформлено у відповідності до вимог ст.263 ГПК України, якою, зокрема, передбачено, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.11.2018 оголошено перерву у судовому засіданні до 26.11.2018 до 09:30 год. Попереджено учасників процесу, що у разі неявки представників з належним чином оформленими повноваженнями, справа може бути розглянута за наявними в ній документами.

В судове засідання Східного апеляційного господарського суду 26.11.2018 представники учасників справи не з’явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, Сєвєродонецький міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ПрАТ «Запоріжжяобленерго» отримали ухвалу суду про оголошення перерви у розгляді справи – 19.11.2018, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Копія ухвали про оголошення перерви, направлена на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю електротехнічна компанія «Укренергосервіс», зазначену як місцезнаходження товариства в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до суду із відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов’язки щодо пересилання поштового відправлення».

Відповідно до частини 1 статті 285 Господарського процесуального кодексу України рішення суду апеляційної інстанції вручаються (видаються або надсилаються) в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.

Згідно статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції обмежений строками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, продовження вказаних строків чинним Господарським процесуальним кодексом України не передбачено.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи шляхом надіслання копій ухвал про призначення справи до розгляду та про оголошення перерви у справі на юридичні адреси учасників справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком учасника справи, а також положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав у її задоволенні, з огляду на наступне.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 08.02.2016 у справі №913/1100/15 позовні вимоги ВАТ «Запоріжжяобленерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю Електротехнічна компанія «Укренергосервіс» про стягнення 31526,64 грн задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Електротехнічна компанія «Укренергосервіс» на користь ВАТ «Запоріжжяобленерго» заборгованість за передплатою в сумі 15653,08 грн, відсотки за користування передплатою в сумі 1137,73 грн, пеню за порушення термінів виконання робіт в сумі 1080,71 грн, штраф в сумі 1565,31 грн, втрати від інфляції в сумі 4729,14 грн, 3% річних в сумі 343,51 грн, судовий збір в сумі 367,64 грн. У задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 5923,29 грн, 3% річних в сумі 14,15 грн. та втрат від інфляції в сумі 1079,72 грн відмовлено.

31.03.2016 видано наказ №913/1100/15 на примусове виконання рішення Господарського суду Луганської області від 08.02.2016, яке набрало законної сили 22.03.2016.

21.06.2016 державним виконавцем Сєвєродонецького МВДВС відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Луганської області від 31.03.2016 по справі №913/1100/15.

17.05.2018 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв’язку з відсутністю майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

У зв’язку із незгодою із вищенаведеною постановою позивачем було подано до суду першої інстанції скаргу від 11.06.2018 №008-32/9264 на дії Сєвєродонецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

Задовольняючи скаргу, господарський суд виходив з того, що відділом Державної виконавчої служби у порушення статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» не вжито усіх передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішення суду, тому постанова від 17.05.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу винесена безпідставно.

Апеляційний господарський суд, погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Статтею 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно зі ст.10 Закону України Про виконавче провадження заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно зі ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну, безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; тощо. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до приписів ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

За приписами п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Висновок щодо безрезультатності та/або неможливості розшуку майна, на яке може бути звернено стягнення, факту відсутності майна чи коштів, на які можливо звернути стягнення, встановлення/з'ясування певних обставин буде обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізувавши надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що державний виконавець при винесені постанови від 17.05.2018 про повернення виконавчого документа стягувачу, керувався п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», про що зазначено в мотивувальній частині постанови.

Згідно з приписами ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Згідно ч.8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Господарський суд в оскаржуваній ухвалі зазначив, із доданої до скарги стягувачем Інформації про виконавче провадження №51496416 (одержаної з автоматизованої системи виконавчого провадження) вбачається, що відділом ДВС вчинено лише одну виконавчу дію, що безпосередньо стосується виконання наказу від 31.03.2016 №913/1100/15, це арешт коштів боржника.

Колегія суддів перевірила, що станом на момент винесення оскаржуваної ухвали в матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення державним виконавцем запитів та отримання відповідної інформації щодо наявності чи відсутності майна боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, Господарський суд Луганської області від 12.06.2018 ухвалив Сєвєродонецькому міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області надати належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №51496416 – до матеріалів справи; прийняти участь в судовому засіданні. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ухвала суду першої інстанції від 12.06.2018 була вручена представнику ДВС – 15.06.2018.

Однак, представник Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області в судове засідання не з'явився, матеріали виконавчого провадження для огляду не надав.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання державним виконавцем передбачених приписами ч.2 ст.37 та ч.8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» дій, а саме: проведення державним виконавцем перевірки щодо майнового стану боржника у строки, вказані в ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження».

Частинами 2 та 3 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі вищевикладеного колегія приходить до висновку про те, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення скарги Приватного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на дії Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

Також, колегія суддів зазначає, що апелянтом - Сєвєродонецьким міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області разом із апеляційною скаргою було направлено до суду апеляційної інстанції наступні документи:

- заява про направлення виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження від 20.04.2016 №008-32/6337;

- постанова про відкриття виконавчого провадження від 21.06.2016;

- постанова про арешт коштів боржника від 29.06.2016;

- лист від 30.03.2017 №008-32/5155 про надання інформації направлений ПАТ «Запоріжжяобленерго» на ім’я начальника Сєвєродонецького міського відділу ДВС;

- акт державного виконавця від 16.05.2017, яким встановлено, що під час виходу державного виконавця за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр-т Гвардійський, 33 встановити місцезнаходження боржника не довелось можливим;

- платіжна вимога №649 від 04.05.2017 по стягнення коштів за постановою про арешт коштів боржника; повідомлення про повернення платіжної вимоги від 19.05.2017; лист-відповідь від 05.12.2017 про те, що станом на 04.12.2017 в Єдиному реєстрі для ведення автоматизованого обліку тракторів, самохідних шасі, самохідний сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, інформація щодо зареєстрованої сільськогосподарської (будівельної) техніки за ТОВ ЕК «Укренергосервіс» відсутня;

- акт державного виконавця від 02.02.2018, яким встановлено, що під час виходу державного виконавця за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр-т Гвардійський, 33 боржник за вказаною адресою не знаходиться, встановити місцезнаходження боржника не довелось можливим;

- відповідь-лист від 26.02.2018 про те, що на всіх рахунках ТОВ ЕК «Укренергосервіс» станом на 26.02.2018 залишок – 0,00 грн.;

- запит від 06.11.2017 на ім’я в.о. начальника територіального сервісного центру №442 щодо надання інформації про наявність зареєстрованих транспортних засобів за боржником;

- лист-відповідь від 12.12.2017 про те, що станом на 29.12.2012 на підставі відомостей, що зберігаються на паперових носіях право власності за ТОВ ЕК «Укренергосервіс» не зареєстровано;

- інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об’єктів нерухомого майна щодо суб’єктів станом на 17.05.2018.

Дослідивши вказані документи, колегія суддів зазначає наступне.

По-перше, вищенаведені документи не є належним чином засвідченими доказами в розумінні Господарського процесуального кодексу України.

Положеннями ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до п.5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляються нижче реквізиту.

Проте, як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, надані заявником ксерокопії документів належним чином не засвідчено, а саме на наступних документах відсутня дата засвідчення копії документа: т.2, а.с.89, 90, 92, 93, 94, 96, 98, інші не містять жодних необхідних відміток: т.2, а.с. 88, 91, 95, 97, 99, 100 - тобто апелянтом не повною мірою дотримано приписів ст. 91 ГПК України щодо оформлення доказів, наданих до апеляційної скарги.

По-друге, відповідно до ч.3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об’єктивно не залежали від нього.

Зміст апеляційної скарги свідчить про те, що апелянт не обґрунтував неможливість подання вищезазначених документів до суду першої інстанції.

Обставини на які посилається апелянт щодо надіслання засобами поштового зв’язку заперечень на скаргу до суду першої інстанції не підтверджуються матеріалами справи. Зокрема, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, надіслані державним виконавцем із викладеними запереченнями на скаргу. Апелянт будь-яких доказів направлення заперечень на адресу суду першої інстанції – також, не надав.

Також, колегія суддів зазначає, що неможливість з’явитись в судове засідання, не є тією винятковою обставиною, з якою пов’язується відсутність можливості на подання доказів.

Отже, документи, надані до апеляційної скарги є неналежним чином засвідченими документами, які не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, в тому числі, з огляду на відсутність доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об’єктивно не залежали від апелянта.

Крім того, при дослідженні змісту наданих документів судом апеляційної інстанції не встановлено, що державний виконавець виконав всі необхідні дії щодо розшуку майна.

Перевірка майнового стану боржника здійснюється виконавцем шляхом безпосереднього отримання інформації щодо майна боржника з державних реєстрів, а також шляхом направлення запитів в паперовій формі до відповідних реєструючих органів.

Зокрема:

для виявлення рахунків боржника, за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавець направляє електронні запити до органів Державної фіскальної служби України;

для отримання інформації про доходи боржника, виконавець направляє електронні запити до органів Пенсійного фонду України, а також органів Державної фіскальної служби України;

з метою виявлення нерухомого майна боржника та його майнових прав на нерухоме майно виконавець формує інформаційну довідку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

для виявлення нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано до 2003 р., виконавець направляє запити до МБТІ, у випадку реєстрації такого майна після 2003 р. — інформація перевіряється через Державний реєстр речових прав на нерухоме майно;

для виявлення земельних ділянок, зареєстрованих на праві власності до 2013, направляється запит до Головного управління Держкомзему, а якщо земельні ділянки зареєстровані після 2013 перевірки інформації здійснюється виконавцем через Державний реєстр речових прав на нерухоме майно;

для отримання інформації з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів та їх власників, виконавець має право направляти як письмовий, так і електронний запит.

Однак, в матеріалах, наданих до апеляційної скарги відсутнє підтвердження здійснення всіх необхідних запитів.

Крім того, відповідно до п. 2 розділу VIII, у разі виконання рішень про стягнення коштів з юридичних осіб виконавець перевіряє також наявність майна боржника за даними балансу. Копію балансу виконавець може отримати безпосередньо у боржника або у відповідних державних органах.

Також, про відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, державним виконавцем повинен бути складений відповідний акт.

Крім того, на момент прийняття рішення про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв’язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення, відповіді реєструючих органів, які містяться в матеріалах виконавчого провадження та акт виконавця, повинні бути актуальними, а саме з врахуванням вимог ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо рахунків боржника — протягом двох тижнів, щодо нерухомого, рухомого майна боржника та його майнових прав — три місяці).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв’язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала Господарського суду Луганської області від 21.06.2018 у справі №913/1100/15 має бути залишена без змін.

Керуючись статтями 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Сєвєродонецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Луганської області від 21.06.2018 у справі №913/1100/15 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2018 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук