СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

26.11.2018 Справа № 922/101/16

Суддя-доповідач Лакіза В.В., розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Рябініна Андрія Олексійовича (вх.№ 804),

на постанову господарського суду Харківської області від 02.03.2016 у справі №922/101/16, ухвалену суддею Швидким А.О. в приміщенні господарського суду Харківської області,

за заявою Рябініна Андрія Олексійовича, м.Харків,

до Рябініна Андрія Олексійовича, м.Харків,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

15.01.2016 фізична особа Рябінін Андрій Олексійович звернувся до господарського суду Харківської області із заявою про порушення справи про банкрутство в порядку ст.ст. 90, 91 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", посилаючись на неможливість виконання грошових вимог перед кредиторами після настання встановленого строку для їх сплати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.01.2016 заяву Рябініна А.О. було прийнято до розгляду, накладено арешт на все майно, що належить Рябініну А.О., за винятком майна, на яке згідно із законодавством України не може бути звернено стягнення.

Ухвалою суду від 01.02.2016 порушено провадження у справі про банкрутство Рябініна А.О. та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою господарського суду Харківської області від 02.03.2016 визнано Рябініна Андрія Олексійовича банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; встановлено строк для пред'явлення кредиторами вимог до банкрута; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Губарєва Юрія Миколайовича.

Постановлено здійснити офіційне оприлюднення на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про визнання фізичної особи Рябініна Андрія Олексійовича банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зобов'язано ліквідатора в строк до 02.03.2017 виконати ліквідаційну процедуру, надати суду обґрунтований звіт про виконану роботу, тощо.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.04.2016 визнано вимоги Київської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області у розмірі 636,86 грн. та включено їх у розмірі 360,07 грн. до першої черги та 276,79 грн. до другої черги задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою суду від 16.05.2017 призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Шапілова С.А.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.06.2017 визнано вимоги ОСОБА_5 у розмірі 3912550,20 грн. та включено їх в останню чергу задоволення вимог кредиторів. Витрати зі сплати судового збору в розмірі 3200,00 грн. визнано такими, що відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів із коштів, внесених на спеціальний банківський рахунок.

Крім того, ухвалою господарського суду Харківської області від 18.07.2016 визнано вимоги кредитора ОСОБА_6 у розмірі 2601816,65 грн. та включено їх до реєстру вимог кредиторів до першої черги, як такі, що є забезпеченими заставою майна фізичної особи, а також 2900,00 грн. судового збору.

Також, ухвалою господарського суду Харківської області від 18.07.2016 задоволено у повному обсязі заяву фізичної особи ОСОБА_6 та звернено стягнення на майно боржника шляхом набуття права власності на нежитлові приміщення цокольного поверху: №1-12 в літ. "А-4", загальною площею 159,9 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_4, ОСОБА_6

13.09.2018 до Харківського апеляційного господарського суду звернувся ФОП Рябінін Андрій Олексійович, який просить скасувати постанову господарського суду Харківської області від 02.03.2016 у справі № 922/101/16 про визнання боржника банкрутом та закрити провадження у справі.

Одночасно з апеляційною скаргою заявник просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови господарського суду Харківської області від 02.03.2016 у справі № 922/101/16. Крім того, скаржником надано клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення у справі судового рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.09.2018 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Рябініна Андрія Олексійовича, м. Харків залишено без руху. Визначено протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали фізичній особі-підприємцю Рябініну Андрію Олексійовичу усунути недоліки апеляційної скарги.

З урахуванням наведених в ухвалі приписів норм процесуального законодавства та практики Європейського суду з прав людини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність заявнику вказати інші підстави для поновлення строку або надати підтверджуючи документи, які б достеменно свідчили про достовірність доводів, на які посилається в обґрунтування клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги та підтверджували об'єктивну неможливість своєчасного звернення до суду з апеляційною скаргою; надати докази надсилання копії скарги ОСОБА_5

Як встановлено судовою колегією, 24.09.2018 за вих.№ 013329 копію ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 21.09.2018 було направлено за адресою ФОП Рябініна А.О., зазначену ним в апеляційній скарзі: АДРЕСА_1 (т.5, а.с. 34-40). Вказана адреса також міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зазначене поштове відправлення було повернуто на адресу господарського суду апеляційної інстанції 04.10.2018 разом із довідкою ПАТ "Укрпошта" від 03.10.2018, якою визначено причину повернення: "за закінченням терміну зберігання". Тобто, наявними матеріалами справи не підтверджується обставина отримання заявником копії ухвали суду від 21.09.2018, якою залишено апеляційну скаргу без руху з зазначенням підстав вчинення відповідних процесуальних дій, а також його обізнаність зі строком, в межах якого мають бути усунуті виявлені недоліки матеріалів апеляційної скарги.

В поданій на адресу Східного апеляційного господарського суду заяві від 08.10.2018 (вх.№ 7711 від 09.10.2018) ФОП Рябінін Андрій Олександрович в порядку ч. 7 ст. 120 ГПК України повідомив про зміну адреси свого фактичного місця проживання на іншу: 61007, АДРЕСА_2, та відсутність станом на момент подання вказаної заяви жодної інформації щодо поданої ним апеляційної скарги у справі. У зв'язку з цим просить повторно надіслати процесуальні документи у даній справі за зміненою адресою учасника справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2018 справу №922/101/16 прийнято до провадження; повторно направлено копію ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 21.09.2018 на адресу фізичної особи-підприємця Рябініна Андрія Олексійовича, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також адресу фактичного місця проживання, визначену ним в порядку ч. 7 ст. 120 ГПК України: 61007, АДРЕСА_3; встановлено фізичній особі-підприємцю Рябініну Андрію Олексійовичу десятиденний строк з дня вручення ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги.

Рябініним Андрієм Олексійовичем подано заяву про усунення недоліків, які стали підставою для залишення апеляційної скарги без руху ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.09.2018 у справі № 922/101/16 (вх.№ 1423).

Розглянувши матеріали поданої заяви про усунення недоліків поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції встановив, що заявником на виконання вимог ухвали суду не надано опису вкладення у цінний лист щодо направлення копії апеляційної скарги з доданим додатком на адресу кредитора ОСОБА_5.

З приводу зазначення скаржником поважності підстав для поновлення строку на подання апеляційної скарги суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною третьою статті 260 ГПК України визначено, що апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу (ч. 4 ст. 260 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ГПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов'язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як на підставу для поновлення строку на подання апеляційної скарги заявник посилався на те, що наприкінці 2015 року він був змушений залишити Україну і виїхати до Канади, повернувся до країни лише у 2017 році, тривалий час лікувався, про час та місце розгляду справи про банкрутство Рябініна А.О. судом належним чином не повідомлено, про існування якої Рябінін А.О. дізнався лише у 2018 році. На підтвердження доводів, викладених у клопотанні, скаржником до матеріалів апеляційної скарги надано копію заяви про отримання захисту біженців.

Залишаючи без руху подану апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції зазначив, що підстави поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги на постанову господарського суду Харківської області від 02.03.2016 у справі № 922/101/16, наведені апелянтом в апеляційної скарги, не є поважними, оскільки не підтверджені належними доказами. Зокрема, скаржником не надано будь-яких підтверджуючих документів, які б достеменно свідчили про достовірність доводів, на які він посилається в обґрунтування клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги. Зокрема, апелянтом не надано доказів перебування його за межами України в період з 05.10.2015 по 04.10.2017 року, а також не надано доказів знаходження на лікарняному після жовтня 2017 року, що позбавило його об'єктивної можливості звернення до суду з апеляційною скаргою.

До того ж, суд зазначив, що в матеріалах справи наявні заяви від 15.01.2016 про порушення справи про банкрутство, заяви від 22.02.2016 року про припинення провадження у справі про банкрутство Рябініна А.О. та зняття арештів з усього майна, що належить Рябініну А.О. та заява Рябініан А.О. від 02.03.2016, в якій він підтримує свою заяву про визнання його банкрутом та просить відкрити ліквідаційну процедуру, що спростовує доводи апелянта про його знаходження з 05.10.2015 за межами України.

В свою чергу, в заяві про усунення недоліків поданої апеляційної скарги стосовно надання додаткових доказів на підтвердження перебування Рябініна А.О. за кордоном з 2015 року заявник зазначає, що з метою надання відповідних доказів ним було направлено запит до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України з проханням надати дані щодо перетинання державного кордону скаржником за період з 2015 по 2018 рік, про що до поданої заяви додано копію відповідного запиту з доказами його направлення. З огляду на те, що у визначений для усунення недоліків поданої апеляційної скарги час відповіді на вказаний запит заявником отримано не було, Рябінін А.О. вказує на об'єктивність причини неможливості вчасного надання доказів відсутності Рябініна А.О. в Україні з 2015 по 2017 рік.

З огляду на відсутність такої інформації заявник також просить суд направити відповідний запит до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України для отримання доказів, які свідчать про те, що скаржник не знав і не міг знати про те, що відносно нього господарським судом Харківської області розглядається справа про банкрутство.

У відповідності до положень ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

З огляду на те, що обов'язок доведення наявності обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог про поновлення строку на апеляційне скарження судового рішення суду першої інстанції покладається на заявника, яким не підтверджено обставин неможливості самостійного подання відповідного доказу суду, господарський суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення поданого клопотання про витребування у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України додаткових доказів у справі.

Також заявник зазначає про додаткове надання доказів його знаходження в період з 23.10.2018 (відповідно до заяви про усунення недоліків апеляційної скарги) у лікарні швидкої невідкладної допомоги на стаціонарному лікуванні.

Разом з тим суд апеляційної інстанції зазначає, що однією з основних засад судочинства, визначеною пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Господарським процесуальним кодексом України також визначено принципи здійснення господарського судочинства, одним з яких є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень суду. Даний принцип полягає в тому, що особам, які беруть участь у справі, а також іншим особам, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи чи інтереси, у випадках та порядку визначених цим Кодексом, надається право оскарження прийнятих судом рішень.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою: кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25.12.1997 № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11 - рп/2012).

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Таке право гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов'язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129), (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11 - рп/2012).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).

Суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Крім цього, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі "Скорик проти України" Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачених статтею 6 Конвенції. Суд також зазначив, що мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

У справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Позиція Європейського суду з прав людини засвідчує, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 та в рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом частини 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Отже, виходячи з аналізу обставин, якими скаржник обґрунтовує об'єктивну неможливість усунення недоліків апеляційної скарги у визначений в ухвалі суду строк, надання скаржником на їх підтвердження документів, а також дій скаржника, направлених на усунення недоліків апеляційної скарги, поважності причин пропуску процесуального строку та строків поштового обігу, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може продовжити встановлений ухвалою про залишення скарги без руху процесуальний строк для усунення недоліків.

За таких обставин, з огляду на неможливість вчасного подання заявником апеляційної скарги доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку на апеляційну скарження ухвали суду, що має правове значення для можливості боржником захистити своє право в суді та визначення правових наслідків розгляду поданих ним матеріалів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність продовження Рябініну А.О. строку для усунення недоліків апеляційної скарги з власної ініціативи суду - надання належних доказів на підтвердження всіх обставин, які стали підставою для залишення апеляційної скарги без руху, а саме: доказів перебування його за кордоном у період з 05.10.2015 по 04.10.2017, знаходження на лікарняному після жовтня 2017 року, доказів направлення копії апеляційної скарги ОСОБА_5, а також письмових пояснень щодо часу, з якого заявнику стало відомо про оскаржуване судове рішення, та доказів, якими підтверджуються відповідні обставини.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень ч. 2 ст. 119 ГПК України викладена в ухвалі Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №904/8039/17, від 10.10.2018 у справі № 904/5995/16.

На підставі викладеного та керуючись статтями, 234, 253, 254, 258, 260 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Продовжити Рябініну Андрію Олексійовичу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі судді Харківського апеляційного господарського суду від 21.09.2018 у справі №922/101/16, на десять днів з дня вручення ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги.

Наслідки неусунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 174, 260, 261 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею-доповідачем та не підлягає оскарженню.

Суддя В.В. Лакіза