СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2018 р. Справа № 922/4354/14

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: при секретарі судового засідання: За участю представників сторін: від позивача (стягувача) від відповідача (боржника) від ДВС Мартюхіна Н.О., Геза Т.Д., Плахов О.В. Єлфімовій Ю.О. Андрійко Є.Л. (адвокат) - за довіреністю №14-210 від 26.10.2018 року; Сивак А.Ю. (адвокат) - за довіреністю б/н від 10.01.2018 року; Фоміна В.І. - за довіреністю №3951/20.3-03 від 29.12.2017 року;
розглянувши апеляційні скарги 1.Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5", с. Подвірки, Дергачівський район, Харківська область (вх.№410 Х/2)
на ухвалу Господарського суду2.Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ (вх.№460 Х/2) Харківської області
від10.09.2018 року (повний текст складено 17.09.2018 року)
у справі№922/4354/14 (суддя Чистякова І.О.)
за позовом до відповідача проПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україи", м. Київ Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5", с. Подвірки, Дергачівський район, Харківська область стягнення 355482951,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.09.2018 року у справі №922/4354/14 частково задоволено скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі за текстом - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") на рішення та дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі за текстом - ВПВР Департаменту ДВС МУЮ) Савки Л.О. (вх.№24749 від 29.08.2018р.); визнано неправомірними дії державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МУЮ Савки Л.О. з винесення 10.08.2018 року постанови про зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП №46993701; визнано постанову про зупинення вчинення виконавчих дій по ВП №46993701 від 10.08.2018 року неправомірною; зобов'язано державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МУЮ поновити порушене право стягувача шляхом продовження примусового виконання рішення суду у справі №922/4354/14 в межах виконавчого провадження №46993701; в іншій частині вимог скарги відмовлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, до Східного апеляційного господарського суду звернулось ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5" з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.09.2018 року у справі №922/4354/14 в частині задоволення скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на постанову державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МУЮ Савки Л.О. від 10.08.2018 року про зупинення у виконавчому провадженні №46993701 виконавчих дій з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 12.02.2015 року та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків, викладених в оспорюваному судовому акті, обставинам справи. Зазначає про наступні порушення, які на його думку допущені судом:

- при вирішенні питання про дотримання скаржником визначеного ст. 341 ГПК України строку подання скарги порушено вимоги ст. 79, 86 ГПК України та неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме: при дослідженні у судовому засіданні копії конверту, в якому стягувачу надійшла копія постанови від 10.08.2018 року, не вдалося встановити точну дату відправлення документу на адресу ПАТ "НАК "Нафтогаз України". При цьому, стягувачем не надано, а судом першої інстанції не досліджено доказів дати фактичного вручення вказаного відправлення установою поштового зв'язку. За твердженням боржника, з урахуванням затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 року №958 нормативів і нормативних строків пересилання місцевої рекомендованої кореспонденції вказана постанова могла бути фактично отримана ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до 15.08.2018 року;

- судом неправильно застосовано положення ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", які обмежують застосування визначеної п. 10 ч. 1 ст. 34 цього Закону підстави зупинення вчинення виконавчих дій. Зокрема, вважає хибним висновок суду відносно можливості виникнення заборгованості пізніше 01.07.2016 року, в залежності від погоджених сторонами строків проведення розрахунків за спожитий природний газ, а отже і розстрочення її примусового стягнення судом після цієї дати, оскільки заборгованість ПАТ "Харківська ТЕЦ - 5" виникла з Договору №620-ПР від 28.12.2012 року та утворилась в 2013 році. Тобто, обмеження застосування п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" на думку апелянта слід тлумачити у взаємозв'язку із вказаною в ч. 4 ст. 34 цього Закону датою 01.07.2016 року. Тоді як змістовне формулювання "раніше реструктуризованої" в будь-якому випадку не може відноситись до фактів розстрочення/відстрочення заборгованості, які мали місце після 30.11.2016 року - дати набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі за текстом - Закон 1730-VIII);

- апелянт вважає висновок суду про те, що стягнута рішенням від 12.02.2015 року у справі №922/4354/14 заборгованість є реструктуризованою за ухвалами Господарського суду Харківської області від 25.03.2016 року і 15.09.2016 року таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", зважаючи на наступне:

По-перше, розстрочення виконання рішення ухвалою від 25.03.2016 року з березня 2016 року по лютий 2019 року не стосувалось всієї стягнутої судом суми заборгованості, не відповідало встановленому ч. 2 ст. 5 Закону 1730-VII терміну реструктуризація заборгованості (36 місяців, тобто 3 роки, без початку дії з першого числа місяця її встановлення) та прямо не передбачало погашення ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5";

По-друге, ухвала від 15.09.2017 року (вересень 2017 року - лютий 2022 року) також не реструктуризувала заборгованість, оскільки була постановлена після 01.07.2016 року, не стосувалася стягнутої рішенням від 12.02.2015 року у справі №922/4354/14 всієї суми заборгованості, прямо не передбачала її дострокове погашення боржником.

- за твердженням апелянта в оскаржуваній ухвалі від 10.09.2018 року при застосуванні ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" суд першої інстанції надав помилкове поширювальне тлумачення терміну "рішення суду" з тих підстав, що рішенням суду визнається виключно процесуальний документ, яким господарський спір вирішується по суті. Проте, ухвали Господарського суду Харківської області від 25.03.2016 року та від 15.09.2017 року (про розстрочення/відстрочення заборгованості) у справі №922/4354/14 не є таким рішення суду, у зв'язку з чим не підпадають під дію ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

- висновок суду першої інстанції про необхідність поновлення порушеного права стягувача шляхом продовження примусового виконання рішення суду у справі №922/4354/14 в межах виконавчого провадження ВП №46993701 ґрунтується на невірному застосуванні п. 6 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки на момент розгляду судом скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" існувала додаткова підстава для зупинення вчинення виконавчих дій - ухвала Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року, якою відстрочено виконання рішення суду, що виключає можливість продовження примусового виконання.

- боржник вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, усуваючи порушене право заявника скарги, не визначив посадову особу ДВС, до компетенції якої належить повноваження щодо вирішення відповідних питань, та не зазначив конкретного державного виконавця, якому ця ухвала адресована. Також судом не враховано, що в умовах дії розстрочення та відстрочення виконання рішення ухвалою від 15.09.2017 року у справі №922/4354/14 державний виконавець не зможе вчиняти дії, спрямовані на примусове виконання та відзвітувати про виконання ухвали.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 22.10.2018 року здійснено розподіл судової справи №922/4354/14 та визначено наступний склад колегії судді для її розгляду: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.09.2018 року у справі №922/4354/14; встановлено позивачу та органу виконання строк для подання відзиву з доказами його надсилання апелянту в порядку ст. 263 ГПК України до 08.11.2018 року.

Іншою ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 року розгляд апеляційної скарги ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.09.2018 року у справі №922/4354/14 призначено на 19.11.2018 року об 12:00 год.

Департамент ДВС МУЮ також не погодився з ухвалою місцевого суду та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.09.2018 року у справі №922/4354/14 в частині задоволення вимог скарги та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги стягувача.

У поданій апеляційній скарзі, заявник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків, викладених у оспорюваній ухвалі, обставинам справи.

Орган примусового виконання рішень не погоджується з висновком місцевого суду про неможливість застосувати до даного виконавчого провадження приписи п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" з огляду на наступні обставини:

- боржник ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" включений до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії на підставі листа Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 25.05.2017 року за №8/10-944-17, що відповідно до положень ч. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" зумовлює обов'язок державного виконавця зупинити виконавче провадження;

- на час прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 10.08.2018 року сума основного боргу боржником самостійно не сплачена та не стягнута, в той же час, оскільки вона значно перевищую суму судового збору (61964,53 грн.), тому на думку ДВС це не може бути перешкодою для застосовування ч. 10 ч. 1 ст. 34 вказаного Закону.

В письмових поясненнях (вих. №14/5-2986В від 15.11.2018р.), які надійшли на адресу апеляційного суду 19.11.2018 року від ПАТ "НАК "Нафтогаз України", стягувач не погодився з доводами апеляційних скарг, вказав про їх необґрунтованість, просив суд залишити ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.09.2018 року у справі №922/4354/14 без змін.

Узагальнено мотивував свою позицію наступним:

- дане виконавче провадження не підпадає під дію п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки ухвалами Господарського суду Харківської області від 25.03.2016 року та від 15.09.2017 року (які набрали законної сили) було розстрочено та відстрочено виконання рішення суду від 02.12.2014 року, а тому дії державного виконавця з зупинення виконавчих дій є неправомірними;

- включення боржника до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за Законом 1730-VIII, не є безумовною підставою для зупинення будь-якого виконавчого провадження;

- щодо посилань боржника на пропуск строку, встановленого для звернення із скаргою на дії державного виконавця стягувач зауважив на тому, що матеріалами справи підтверджується неможливість отримання оскаржуваної постанови ПАТ "НАК "Нафтогаз України" раніше 15.08.2018 року, а також вказав про відсутність доказів, які б спростували зазначені обставини;

- за твердженням стягувача, місцевим господарським судом правильно застосовано приписи ч. 2 ст. 343 ГПК України у зв'язку з чим обґрунтовано зобов'язано державного здійснити дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється;

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.11.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту ДВС МУЮ на ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.09.2018 року у справі №922/4354/14; об'єднано апеляційні скарги ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5" та Департаменту ДВС МУЮ в одне апеляційне провадження; призначити справу до розгляду на 19.11.2018 об 12:00 год.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, яке проводилось 19.11.2018 року, були присутні представники апелянта-1 ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5" та апелянта-2 Департаменту ДВС МУЮ, які підтримали доводи та вимоги своїх апеляційних скарг, просили суд їх задовольнити, ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.09.2018 року у справі №922/4354/14 скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги стягувача на дії та рішення ДВС.

Уповноважений представник стягувача (ПАТ "НАК "Нафтогаз України"), який був присутній у судовому засіданні 19.11.2018 року, заперечував проти задоволення апеляційних скарг з підстав наведених у відзиві, просив суд залишити ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.09.2018 року у справі №922/4354/14 без змін.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України визначено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про розгляд скарг на рішення, дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби, державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги та письмових пояснень стягувача, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, не оспорюється учасниками справи, та підтверджується матеріалами справи, дослідженими судом апеляційної інстанції, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернувся до Господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ - 5" 355482951,28 грн. за Договором №620-ПР купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року, з яких: основний борг в розмірі 266394848,41 грн., пеня в розмірі 24285813,11 грн., 7% штрафу в розмірі 29698353,79 грн., 3% річних в розмірі 5097130,90 грн., інфляційні втрати в розмірі 30006805,07 грн., а також заявлено вимогу про стягнення сплаченого судового збору в розмірі 73080,00 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року у справі №922/4354/14 позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі 266394848,41 грн., 3% річних в розмірі 5093306,36 грн., інфляційні втрати в розмірі 29922162,60 грн. та судовий збір в розмірі 73080,00 грн.; в решті позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 року рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року у справі №922/4354/14 змінено в частині розподілу судових витрат, а саме: ухвалено стягнути з ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" судовий збір в розмірі 61964,53 грн.

На виконання вказаних рішення та постанови у даній справі стягувачу видано відповідний наказ від 12.02.2015 про стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ - 5" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" основного боргу в розмірі 266394848,41 грн., 3% річних в розмірі 5093306,36 грн., інфляційних втрат в розмірі 29922162,60 грн. та судового збору в розмірі 61964,53 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.03.2015 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 року та рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року (в оскаржуваній частині) залишено без змін.

15.03.2016 року до господарського суду першої інстанції від боржника - ПАТ "Харківська ТЕЦ - 5" надійшла заява про розстрочення виконання рішення суду у даній справі частинами відповідно до доданого до заяви графіку.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.03.2016 року у справі №922/4354/14, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.04.2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 14.09.2016 року, задоволено заяву боржника про розстрочення рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року у справі №922/4354/14 на загальну суму 120361940,68 грн. частково, шляхом сплати 120361940,68 грн. рівними частинами щомісячно протягом трьох років, а саме з березня 2016 року по лютий 2019 року по 3343387,24 грн.

04.09.2017 року до місцевого суду надійшла заява боржника про розстрочення виконання рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року у справі №922/4354/14 в частині стягнення 71241751,02 грн. основного боргу рівними частинами в сумі 1187362,52 грн. на період з 01.09.2017 року по 31.08.2022 року та відстрочити виконання рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року у справі №922/4354/14 в частині стягнення 5093306,36 грн. процентів річних, 29922162,60 грн. інфляційних втрат до 31.08.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.09.2017 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.11.2017 року та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.04.2018 року, розстрочено виконання рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року у справі № 922/4354/14 в частині стягнення 71241751,02 грн. основного боргу шляхом сплати рівними частинами по 1187362,52 грн. щомісячно з 01.09.2017 року по 31.08.2022 року за встановленим ухвалою графіком та відстрочено виконання рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року у справі № 922/4354/14 в частині стягнення 5093306,36 грн. процентів річних та 29922162,60 грн., інфляційних втрат до 31.08.2022 року.

На виконанні у ВПВР ДВС МУЮ перебуває наказ Господарського суду Харківської області від 12.02.2015 року у справі №922/4354/14 про стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ - 5" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" основного боргу в розмірі 266394848,41 грн., 3% річних в розмірі 5093306,36 грн., інфляційних втрат в розмірі 29922162,60 грн. та судового збору в розмірі 61964,53 грн.

25.03.2015 року державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46993701.

10.08.2018 року державним виконавцем ВПВР Департаменту ДВС МУЮ в межах виконавчого провадження ВП №46993701, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 34, ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження" прийнято постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 12.02.2015 року у справі №922/4354/14 про стягнення з ПАТ "Харківська ТЕЦ - 5" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" основного боргу в розмірі 266394848,41 грн., 3% річних в розмірі 5093306,36 грн., інфляційних втрат в розмірі 29922162,60 грн. та судового збору в розмірі 61964,53 грн.

29.08.2018 року до Господарського суду Харківської області від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" надійшла скарга на рішення та дії державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МУЮ Савки Л.О., в якій скаржник просив суд:

- визнати неправомірними дії рішення державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МУЮ Савки Л.О. з винесення 10.08.2018 року постанови про зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП №46993701;

- зобов'язати начальника ВПВР Департаменту ДВС МУЮ, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець ВПВР Департаменту ДВС МУЮ Савка Л.О., скасувати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, винесену 10.08.2018 року в межах виконавчого провадження ВП № 46993701;

- зобов'язати державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МУЮ Савку Л.О. або іншого державного виконавця вказаного відділу продовжити примусове виконання рішення суду у справі №922/4354/14 в межах виконавчого провадження ВП № 46993701, про що винести відповідну постанову;

- про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду цієї скарги, ВПВР Департаменту ДВС МУЮ повідомити не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання, суд та ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Обґрунтовуючи вимоги поданої скарги заявник вказав, що постанова державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МУЮ Савки Л.О. від 10.08.2018 року по ВП №46993701 про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання рішення у цій справі винесена з порушенням ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", зважаючи на те, що:

- по-перше, положеннями вказаної норми не передбачено зупинення виконавчого провадження в частині примусового стягнення з боржника судового збору;

- по-друге, державний виконавець не мав законних підстав застосовувати цю норму та зупиняти виконавче провадження, оскільки до винесення оскаржуваної постанови судом вже вирішувалось питання щодо розстрочення та відстрочення стягнутої заборгованості, про що були постановлені відповідні судові рішення, а саме ухвали Господарського суду Харківської області від 25.03.2016 року та від 15.09.2017 року.

Як вже зазначалось, ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.09.2018 року скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення та дії державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МУЮ задоволено частково; визнано дії державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МУЮ Савки Л.О. з винесення 10.08.2018 року постанови про зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП №46993701 та постанову про зупинення вчинення виконавчих дій по ВП №46993701 від 10.08.2018 року - неправомірними; зобов'язано державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МУЮ поновити порушене право стягувача шляхом продовження примусового виконання рішення суду у справі №922/4354/14 в межах ВП №46993701; в іншій частині вимог скарги відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення в частині задоволення вимог скарги стягувача про визнання неправомірними дій та рішення ДВС щодо зупинення виконавчого провадження, тобто в частині яка оскаржується в апеляційному порядку, місцевий господарський суд виходив з того, що заборгованість, яка стягнута за рішенням Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року у справі №922/4354/14 була розстрочена та відсрочена за ухвалами від 25.03.2016 року та від 15.09.2017 року, які на момент винесення оскаржуваної постанови ДВС від 10.08.2018 року є чинними, а тому порушене ВПВР Департаменту ДВС МУЮ на виконання судового рішення з примусового стягнення такої заборгованості виконавче провадження ВП № 46993701 не підлягає зупиненню в силу вимог ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в апеляційних скаргах та в письмових поясненнях на них доводи, переглянувши справу з урахуванням меж перегляду визначених у ст. 269 ГПК України, колегія Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, виходячи з таких підстав.

Відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (ч. 4 ст. 13, ч. 1 ст. 55, п. 9 ч. 2 ст. 129, ч. 1 ст. 129-1).

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року №11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hor№sby v. Greece), від 19.03.1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II). Держава не несе відповідальності за борги та дії ТОВ "Дукла", яке є самостійною юридичною особою, водночас, держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі "Фуклев проти України", заява №71186/01, п. 84). На державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці (рішення від 17.05.2005 року у справі "Чіжов проти України" п. 40, заява N 6962/02). Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comi№gersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Щодо аргументів ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5" про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права та залишення поза увагою пропуску ПАТ "НАК "Нафтогаз України" строку на оскарження дій державного виконавця, судова колегія зазначає наступне.

Так, ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" визначено засади виконавчого провадження, зокрема забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (п. 9 ч. 1 цієї норми).

Сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають, зокрема, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом (ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з ч. 1, 5 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 28 цього Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази направлення ДВС на адресу стягувача - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 10.08.2018 року із виконання наказу Господарського суду Харківської області від 12.02.2015 року №922/4354/14.

Разом з тим, обізнаність ПАТ "НАК "Нафтогаз України" з оскаржуваною постановою саме 15.08.2018 року підтверджується наявним у матеріалах справи листом ВПВР Департаменту ДВС МУЮ від 10.08.2018 року №46993701/27, на якому міститься штамп вхідної кореспонденції стягувача із визначенням вхідного номеру 9100/12-18 та дати - 15.08.2018 року (а.с.159, т.6). Докази направлення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" органом примусового виконання постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 10.08.2018 року в матеріалах справи відсутні та ДВС таких доказів до суду надано не було.

Згідно зі ст. 341 ГПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вбачається із матеріалів справи, скаргу на дії державного виконавця органу ДВС від №14/5-2321В від 27.08.2018 року подано ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 27.08.2018 року, про що свідчить штамп та поштова накладна на конверті (а.с.168, т.6), що, в свою чергу, спростовує доводи заявника апеляційної скарги про пропуск ПАТ "НАК "Нафтогаз України" строку звернення до суду з відповідною скаргою на дії ДВС.

За доводами апеляційної скарги, відповідно до нормативів і нормативних строків пересилання місцевої рекомендованої кореспонденції вказана постанова могла бути фактично отримана ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до 15.08.2018 року.

Колегія суддів з цього приводу зазначає, що календарний день 10.08.2018 року припадає на п'ятницю. З урахуванням приписів абз. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець надсилає документи виконавчого провадження не пізніше наступного дня. Тобто, постанова про зупинення виконавчих дій від 10.08.2018 року могла бути відправлена ДВС на адресу стягувача в тому числі і 13.08.2018 року (в понеділок). Отже, зважаючи на місцезнаходження органу примусового виконання рішень та стягувача за адресою в місті Києві, взявши до уваги визначений триденний строк для пересилання простої письмової кореспонденції (місцевої), оскаржувана постанова могла бути отримана стягувачем 16.08.2018 року.

В свою чергу, боржником не доведено жодними належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України факт отримання зазначеної постанови стягувачем раніше. У разі відсутності таких доказів у боржника, останнім не було заявлено відповідного клопотання про витребування від ДВС доказів направлення постанови стягувачу, за якими можливо відстежити та достеменно встановити фактичну дату отримання поштової кореспонденції ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Натомість, стягувачем документально підтверджено обставини отримання оскаржуваної постанови саме 15.08.2018 року, в той час коли саме лише посилання боржника на ймовірність одержання поштової кореспонденції до вказаної дати судовою колегією оцінюється як суб'єктивне припущення ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5" у зв'язку з чим не може бути прийнято до уваги.

При розгляді вимог скарги стягувача на дії та рішення ДВС по суті розглянутого спору, судова колегія виходить з наступного.

Питання, пов'язані з примусовим виконанням судових рішень і рішень інших органів, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження".

Пунктом 5 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об'єктивності.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України №1730-VIII, з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Частиною 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження з підстави, передбаченої п. 10 ч. 1 цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.

Отже, п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано питання зупинення виконавчого провадження залежно від того, хто є стягувачем (НАК "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", і постачальники електричної енергії) та боржниками (підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення), а ч. 4 ст. 34 цього Закону визначено, в якій частині може бути зупинено виконавче провадження за спожитий природний газ.

При цьому згідно з абз. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 1 цього Закону спожиті енергоносії - спожиті природний газ, електрична енергія.

Таким чином, Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" врегульовує питання щодо заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а саме спожиті природний газ, електричну енергію.

В рішенні Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року та ухвалі Господарського суду Харківської області від 15.09.2017 року у даній справі встановлено, що боржником є ПАТ "Харківська ТЕЦ - 5", яке включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а заборгованість, що стягується за вказаним рішенням виникла за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 року для виробництва теплової та електричної енергії.

Також в ухвалі Господарського суду Харківської області від 15.09.2017 року встановлені наступні обставини, які відповідно до приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України не доказуються при розгляді даної справи, що сума залишку основної заборгованості за Договором №620-ПР від 28.12.2012 року стягнутої рішенням суду від 02.12.2014 року у справі №922/4354/14 станом на 31.07.2017 року складає 71241751,02 грн., що підтверджується актом звіряння розрахунків від 31.07.2017 року підписаним сторонами.

Відповідно до п. 1.2. Договору №620-ПР від 28.12.2012 року передбачено, що газ, який продається за цим договором, використовується відповідачем виключно для власних потреб. Відповідач є кінцевим споживачем.

Судом першої інстанції достаменно встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що вказаний природний газ був використаний відповідачем для виробництва електричної енергії, що встановлено в ухвалі Господарського суду Харківської області від 25.03.2016 року у справі №922/4354/14, де було зазначено наступне:

На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України "Про порядок розрахунків за спожитий природний газ виробниками електричної енергії, які використовують природний газ для її виробництва" №670-р від 20.05.2015 року, запроваджено систему розрахунків за спожитий природний газ через окремі поточні рахунки із спеціальним режимом використання у такому порядку:

- енергогенеруючі компанії, які використовують природний газ для виробництва електричної енергії, відкривають в п'ятиденний строк з дня набрання чинності цим розпорядженням в установах уповноваженого банку окремі поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за електричну енергію від її оптового постачальника, для проведення розрахунків з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за природний газ, використаний для виробництва електричної енергії;

- уповноважений банк в одноденний строк після відкриття окремих поточних рахунків із спеціальним режимом використання енергогенеруючих компаній, які використовують природний газ для виробництва електричної енергії, доводить до відома оптового постачальника електричної енергії реквізити таких рахунків;

- оптовий постачальник електричної енергії перераховує кошти з поточного рахунка із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії на окремі поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергогенеруючих компаній, які використовують природний газ для виробництва електричної енергії, згідно з алгоритмом розподілу коштів, затвердженим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у розмірі вартості спожитого природного газу для виробництва електричної енергії з урахуванням заборгованості попередніх періодів;

- установи уповноваженого банку в одноденний строк здійснюють перерахування коштів з окремих поточних рахунків із спеціальним режимом використання енергогенеруючих компаній, які використовують природний газ для виробництва електричної енергії, за спожитий природний газ на поточний рахунок із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від усіх категорій споживачів ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Норматив перерахування коштів для розрахунку з постачальником, на якого покладені спеціальні обов'язки - НАК "Нафтогаз України", встановлюється НКРЕКП.

На виконання вимог розпорядження Кабінету Міністрів України №670-р, ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" уклало договір банківського рахунку від 13.07.2015 року №2311/7 з ПАТ "Ощадбанк", який передбачає автоматичне проведення розрахунків за електричну енергію та природний газ для її виробництва виключно через розрахункові рахунки зі спеціальним режимом використання.

Починаючи з серпня 2014 року по березень 2016 року ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" здійснює розрахунки з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за природний газ, спожитий для виробництва електричної енергії, згідно з встановленим НКРЕКП алгоритмом.

За цей період було виконана оплата HAK "Нафтогаз України" за природний газ для виробництва електричної та теплової енергії (Договори №85/15-ПР від 19.12.2014 року, №620-ПР от 28.12.2012 року) на загальну суму 1355,2 млн. грн.

Листом від 27.01.2016 року №26-487/1.2-16 ПАТ "HAK "Нафтогаз України" відмовило ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" в укладанні договору щодо постачання природного газу у 2016 року. Для продовження виробітку електричної енергії товариство вимушено закуповувати паливо для виробництва електричної енергії у незалежних постачальників, зокрема TOB "Укрістгаз".

Крім того, на виконання вимог Закону №1730 боржник звернувся до Мінрегіонбуду з заявою від 30.03.2017 року №01-10/601 про включення до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (далі - Реєстр).

До вказаної заяви в якості додатків була додана інформація про обсяги і структуру дебіторської та кредиторської заборгованості станом на 31.12.2016 року.

Відповідно до вказаної інформації до Реєстру підлягала включенню заборгованість в загальному розмірі 359424771,89 грн., в т.ч. за Договором №620-ПР від 28.12.2012 року в розмірі 71241751,02 грн. основного боргу.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами та обставинами, встановленими в рішенні Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року та ухвалі від 15.09.2017 року підтверджується, що заборгованість, яка підлягає стягненню з ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5" за вказаним рішенням від 02.12.2014 року виникла за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 року для виробництва теплової та електричної енергії. Зазначені обставини не заперечуються заявником апеляційної скарги.

При цьому вбачається, що суб'єктний склад у виконавчому провадженні №46993701, а саме: стягувач - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та боржник - ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5", відповідає приписам п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Водночас, оскільки встановлено, що оскаржуваною постановою ВПВР Департаменту ДВС МУЮ про зупинення вчинення виконавчих дій від 10.08.2018 року по ВП №46993701 державним виконавцем загалом зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 12.02.2015 у справі №922/4354/14, за яким підлягає стягненню в тому числі й сума судового збору у розмірі 61964,53 грн., місцевий господарський суд обґрунтовано виходив з того, що дії державного виконавця в цій частині суперечать положенню ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", якою не передбачено зупинення виконавчих дій в частині стягнення з боржника суми судового збору, стягнутого на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року.

При розгляді доводів апеляційної скарги Департаменту ДВС МУЮ, які полягають у правильності застосування ч. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" та зупиненні виконавчого провадження в частині заборгованості по судовому збору з огляду на те, що сума основного боргу значно перевищую суму судового збору, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено вичерпний перелік вимог, в якій саме частині має бути зупинено вчинення виконавчих дій, при цьому судовий збір не віднесено до вказаного переліку, а тому колегія суддів вважає, що доводи стягувача ПАТ "НАК "Нафтогаз України", на відміну від аргументів апеляційної скарги Департаменту ДВС МУЮ, у цій частині є правомірними, а постанова про зупинення вчинення виконавчих дій від 10.08.2018 року ВП №46993701 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 12.02.2015 року у справі №922/4354/14 у частині стягнення судового збору у розмірі 61964,53 грн., є незаконною.

Разом з тим, дослідженим судом апеляційної інстанції доказами підтверджено, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.03.2016 року у справі №922/4354/14, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.04.2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 14.09.2016 року, задоволено заяву боржника про розстрочення рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року у справі №922/4354/14 на загальну суму 120361940,68 грн. частково, шляхом сплати 120361940,68 грн. рівними частинами щомісячно протягом трьох років, а саме з березня 2016 року по лютий 2019 року по 3343387,24 грн.

Також, ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.09.2017 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.11.2017 року та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.04.2018 року, розстрочено виконання рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року у справі № 922/4354/14 в частині стягнення 71241751,02 грн. основного боргу шляхом сплати рівними частинами по 1187362,52 грн. щомісячно з 01.09.2017 року по 31.08.2022 року за встановленим ухвалою графіком та відстрочено виконання рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року у справі №922/4354/14 в частині стягнення 5093306,36 грн. процентів річних та 29922162,60 грн., інфляційних втрат до 31.08.2022 року.

Колегія Східного апеляційного господарського суду, системно аналізуючи положення ч. 4 ст. 34 Закону Украйни "Про виконавче провадження" вважає, що у вказаній нормі законодавцем визначено в якій частині зупиняється виконавче провадження за спожитий природний газ станом на 01.07.2016 року, але також передбачено, що не можуть зупинятись виконавчі провадження з підстав, передбачених п. 10 ч. 4 цієї статті, заборгованість в яких раніше була реструктуризована (розстрочена та/або відстрочена), в тому числі згідно з рішенням суду. При цьому, поняття "раніше" у цій нормі слід розуміти як певний проміжок часу з моменту виникнення заборгованості до винесення ДВС постанови про зупинення виконавчого провадження.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам в розрізі положень ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", колегія суддів наголошує на тому, що станом на момент винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови (10.08.2018 року), заборгованість ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5" перед стягувачем була розстроченою та відстроченою (в різних частинах) за ухвалами суду від 25.03.2016 року та від 15.09.2017 року, які до того ж на час винесення ДВС постанови про зупинення виконавчого провадження не вичерпали свою дію.

Із досліджених в матеріалах справи доказів встановлено обізнаність ВПВР Департаменту ДВС МУЮ про наявність відстрочки виконання рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року у справі №922/4354/14, про що свідчить отримання 01.12.2017 року (за вх. №36362-0-33-17) органом виконання листа ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5" від 24.11.2017 року (за вих. №01-14/2169) (а.с.161, т.6).

Відповідно, викладені обставини щодо надання відстрочки та розстрочки за ухвалами від 25.03.2016 року та від 15.09.2017 року у даному випадку виключають можливість зупинення вчинення виконавчих дій згідно з п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" (з огляду на встановлені ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" обмеження у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ).

До такого висновку також дійшов Касаційний господарський суду у складі Верховного Суду у постанові від 10.05.2018 року при розгляді справі №903/336/14.

За таких обставин, колегія Східного апеляційного господарського суду погоджується з обґрунтованими висновками суду першої інстанції щодо неправомірності дій державного виконання у винесенні постанови від 10.08.2018 року про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №46993701 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно, й про наявність підстав для визнання її (постанови) неправомірною.

Викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта-1 (ПрАТ "Харківська ТЕЦ -5") про неправильне застосування місцевим судом ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного у справі рішення місцевого суду, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні боржником зазначеного положення законодавства та відхиляються судовою колегією з наступних мотивів.

В ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" прямо зазначено, в якій саме частині, з наведених в п. 10 ч. 1 цієї ж статті випадків зупиняється виконавче провадження - у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду. При цьому ч. 4 вказаної статті не містить застережень щодо її застосування лише у тих виконавчих провадженнях, які зазначені в п. 10 ч. 1 цієї статті та стосуються заборгованості за природний газ, тому посилання скаржника на неможливість застосування обмежень щодо зупинення виконавчих проваджень щодо виникнення заборгованості після набрання чинності Закону №1730 судом не приймаються до уваги. Тобто, неможливість зупинення виконавчого провадження на підставі ч. 4 ст. 34 Закону, яка є нормою прямої дії, не ставиться в залежність від моменту набрання чинності Законом №1730, за наявності чинного відстрочення/розстрочення стягнутої заборгованості на момент винесення ДВС постанови про зупинення виконавчого провадження.

За доводами апеляційної скарги Департаменту ДВС МУЮ вбачається, що орган примусового виконання рішень вважає достатніми умовами для зупинення вчинення виконавчих дій на підставі положень п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" будь-яке стягнення на користь НАК "Нафтогаз України" з відповідного боржника, якого включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Однак колегія суддів вважає таку позицію неправильною, зважаючи на те, що ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" чітко роз'яснено порядок зупинення вчинення виконавчих дій на підставі п. 10 ч. 1 цієї ж статті, а заборгованість у справі №922/4354/14 є такою, що раніше (тобто до зупинення виконавчого провадження) розстрочена та відстрочена згідно з рішенням суду.

Необґрунтованими визнаються доводи боржника щодо втрати чинності ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.03.2016 року у справі №922/4354/14, якою задоволено заяву боржника про розстрочення рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року у справі №922/4354/14 на загальну суму 120361940,68 грн., оскільки ці обставини жодним чином не впливають на порушення державним виконавцем вимог ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", зважаючи на зупинення виконавчого провадження на підставі зазначеної норми за наявності чинного розстрочення та відстрочення заборгованості за ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.09.2017 року.

Щодо аргументів скаржника про неврахування місцевим судом терміну реструктуризація, який визначено в Законі №1730, а також про невідповідність відстрочення та розстрочення стягнутої заборгованості цьому терміну, судова колегія зазначає, що в ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" визначено обмеження щодо зупинення виконавчих проваджень за якими виконуються рішення за заборгованістю також раніше розстроченою та/або відстроченою, що має місце у даній справі. Тобто, окрім реструктуризованої заборгованості не підлягають зупинення виконавчі провадження за якими заборгованість є в тому числі розстроченою та/або відстроченою.

Також не приймаються до уваги посилання апелянта про неможливість застосування обмежень щодо зупинень виконавчих проваджень, наведених в ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" з тих підстав, що ухвали Господарського суду Харківської області від 25.03.2016 року та від 15.09.2017 року у справі №922/4354/14 на думку боржника не є рішеннями суду в якому спір розглянуто по суті, з огляду на таке.

Так, приписами ст. 121 ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 року) унормовано, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку. В необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю чи приватному виконавцю.

Таким чином, наведеним положення законодавство передбачено можливість відстрочки або розстрочки виконання рішення як в рішенні суду, яким завершується розгляд справи по суті, так і в ухвалі суду постановленої після ухвалення рішення.

Колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду, що ухвала суду про розстрочення та/або відстрочення стягнення заборгованості є судовим рішенням, якими вирішено питання щодо розстрочення та/або відстрочення стягнення заборгованості, на стадії виконання судового рішення (у даному випадку про стягнення заборгованості).

Доводи боржника про відсутність підстав для продовження примусового виконання рішення суду у зв'язку з існуванням додаткової підстави для зупинення вчинення виконавчих дій, а саме чинної ухвали про відстрочку виконання рішення суду, колегією апеляційної інстанції відхиляються з огляду на те, що рішення суду в обов'язковому порядку повинно виконуватись, але з урахуванням наданої боржнику відстрочки. Тому у зв'язку із наявністю чинного розстрочення та відстрочення заборгованості, державний виконавець зобов'язаний перевіряти періодичність надходження платежів від боржника, своєчасність сплати заборгованості згідно графіку, та у випадку порушення цих умов, він повинен виконати примусове стягнення несплаченої суми боргу. В будь якому випадку, наявність відстрочення/розстрочення лише частини заборгованості не є підставою для неможливості продовження виконавчого провадження з примусового стягнення решти не відстроченої/розстроченої заборгованості.

Враховуючи положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", які на думку апелянта-1 неправильно застосовано місцевим судом, судова колегія зауважує, що метою цього Закону є врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії за допомогою механізмів та комплексу заходів взаєморозрахунків шляхом реструктуризації, списання, заліку заборгованості та інше.

При цьому, виходячи із встановлених обставин у даній справі, заборгованість ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5" була врегульована не за механізмами, які визначені Законом 1730-VIII, а в судовому порядку за ухвалами Господарського суду Харківської області від 25.03.2016 року та від 15.09.2017 року. Отже, в разі залишення зупинення виконавчого провадження буде діяти одначасно реструктуризація і по Закону і по судовим рішенням, в той час як можливість надання боржнику подвійних діючих преференцій чітко обмежена ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження". При цьому, сторони виконавчого провадження не позбавлені процесуальної можливості скасувати надану судом розстрочку/відстрочку з метою застосування заходів взаєморозрахунків визначених Законом 1730-VIII.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 року у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Беєлер проти Італії", "Онер'їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010р., "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008р.) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер'їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Отже, дії органу державної виконавчої служби, як одного з державних органів по виконанню судових рішень, повинні відповідати критеріям захисту майнового інтересу сторони виконавчого провадження, оскільки законодавцем було прийнято таке регулювання, яке передбачало можливість зупинення виконавчого провадження за певних обставин для захисту певного публічного інтересу, а не взагалі.

Судовою колегією відхиляються твердження боржника про те, що суд першої інстанції в порушення ст. 343 ГПК України не визначив посадову особу ДВС, до компетенції якої належить повноваження щодо вирішення відповідних питань, та не зазначив конкретного державного виконавця з наступних підстав.

Так, за змістом ст. 343 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

При цьому, суд першої інстанції на виконання вимог вказаних положень законодавства обґрунтовано зобов'язав державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС МУЮ поновити порушене право стягувача шляхом продовження примусового виконання рішення суду з урахуванням наданої відстрочки та розстрочки у справі №922/4354/14 в межах виконавчого провадження №46993701, та тим самим зобов'язав державного виконавця усунути допущене порушення та вжити заходів для фактичного повного виконання рішення.

Судова колегія зауважує на помилковості посилань скаржника, з огляду на відсутність в процесуальному законодавстві такої вимоги як визначення конкретного державного виконавця, якого суд повинен зобов'язати поновити порушене право стягувача, адже в чинному ГПК України лише міститься вимога щодо зобов'язання державного виконавця або іншу посадову особу саме органу державної виконавчої служби (у даному випадку ВПВР Департаменту ДВС МУЮ). Тобто, суд має повноваження зобов'язати будь-якого державного виконавця або іншу посадову особу відповідного органу ДВС відновити порушене право сторони та не ставить це питання в залежність від особи, що допустила порушення вимог законодавства.

Щодо питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції застосовує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованого та правомірного висновку суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваній судовій ухвалі висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим апеляційні скарги ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5" та Департаменту ДВС МУЮ не підлягають задоволенню, а ухвала Господарського суду Харківської області від 10.09.2018 року у справі №922/4354/14 підлягає залишенню без змін.

У звязку з відмовою у задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за їх подання покладається на скаржників.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284, 343 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.09.2018 року у справі №922/4354/14 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.09.2018 року у справі №922/4354/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Т.Д. Геза

Суддя О.В. Плахов

(У судовому засіданні 19.11.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено 26.11.2018 року).