ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2018 Справа № 904/2246/18

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Широбокова Л.П., Орєшкіна Е.В.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.08.2018 у справі №904/2246/18 (суддя Красота І.І.; рішення ухвалене у місті Дніпро, повне рішення складено 13.08.2018)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Східспецремонт", м.Київ

до Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш", м.Дніпро

про стягнення заборгованості 242442,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Східспецремонт" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш" про стягнення заборгованості з передплати у сумі 181305,00 грн. та пені за несвоєчасну поставку обладнання за договором у сумі 61137,80 грн.

Позивач обґрунтував позовні вимоги порушенням відповідачем своїх зобов'язань за договором №98-17/21 від 16.02.2017 в частині повної та своєчасної поставки товару.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.08.2018 у справі №904/2246/18 (суддя Красота О.І.) позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Східспецремонт" суму передплати у розмірі 181305,00 грн., пеню у розмірі 60418,36 грн. та судовий збір у розмірі 3625,85 грн.

Означене рішення мотивоване тим, що матеріалами справи доведено факт невиконання зобов'язання належним чином відповідно до умов договору. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій відповідно до вимог закону.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач (ПАТ "Дніпроважмаш") звернувся з апеляційною скаргою, в якій вважає оскаржуване рішення необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права. Просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.08.2018 у справі №904/2246/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ "Східспецремонт" в задоволенні вимог про стягнення пені за несвоєчасну поставку обладнання.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вважає, що судом першої інстанції безпідставно задоволено вимоги позивача про стягнення пені за порушення строків поставки товару, оскільки правова природа пені, зазначена в п.9.5. Договору визначена положенням частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України та може застосовуватися лише до грошового зобов'язання. Крім того, відповідач в апеляційній скарзі вказує, що 13.08.2018 були зареєстровані зміни до Статуту акціонерного товариства (нова редакція) щодо зміни назви, типу товариства та його керівних органів. Таким чином, Акціонерне товариство "Дніпроважмаш" є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш".

ТОВ "Східспецремонт" (позивач) відзив на апеляційну скаргу по суті заявлених вимог не надало.

26.11.2018 в матеріали справи надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Учасники справи не скористались своїм правом участі у судовому засіданні 28.11.2018 та не забезпечили явку представників.

Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, неявка представників сторін не перешкоджає розгляду даної справи, колегія суддів відмовила в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи та вважала за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами за відсутності представників сторін.

В судовому засіданні 28.11.2018 за результатом перегляду справи судом апеляційної інстанції оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Східспецремонт" (Покупець) та Публічним акціонерним товариством "Дніпроважмаш" (Постачальник) укладено Договір №98-17/21 від 16.02.2017 (а.с.8).

Відповідно до пункту 1.1. Договору, Постачальник зобов'язався виготовити і поставити, а Покупець прийняти та оплатити обладнання згідно доданим специфікаціям. Специфікації є невід'ємною частиною цього Договору.

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що виготовлення обладнання за цим договором здійснюється постачальником після оплати відповідно до статті 5 цього договору.

Згідно з пунктом 3.1. Договору, ціна за одиницю обладнання, що постачається, наведена в специфікаціях.

Загальна сума цього Договору становить - 518130,00 грн., в тому числі ПДВ 20% 86355,00 грн. (пункт 3.2. Договору).

Відповідно до пункту 4.2. Договору, терміни постачання обладнання за цим Договором обумовлені в специфікаціях, які додаються до Договору.

Згідно з пунктом 4.5. Договору, постачальник письмово сповіщає покупця про наявність виготовленого і готового до відвантаження за даним Договором обладнання.

Відповідно до п.9.5. Договору, у разі прострочення поставки партії обладнання згідно п.4.2 цього Договору, постачальник сплачує покупцю пеню від вартості непоставленої партії обладнання за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховувалася пеня, якщо сторонами не погоджено зміни термінів постачання.

16.12.2017 сторонами була підписана Специфікація №1 (а.с.13), відповідно до п.2 якої, загальна вартість продукції: 518130,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Згідно з пунктом 4 Специфікації, умови розрахунків: 50% аванс, 50% - впродовж 30 календарних днів з дати поставки продукції.

Пунктом 4 Специфікації також передбачено, що строк поставки: 120 календарних днів з дати отримання авансового платежу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було перераховано відповідачу передоплату у розмірі 259065,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1157 від 20.02.2017 (а.с.16).

21.06.2017 позивач на адресу відповідача направив повідомлення №253, в якому вимагає виконати зобов'язання за Договором №98-17/21 від 16.02.2017 у встановлений строк (а.с.19).

Відповідачем був направлений на адресу позивача лист №253 від 22.06.2017 про готовність до відвантаження обладнання 10.07.2017, але фактична поставка товару у цей термін не здійснена.

17.07.2017, позивач направив на адресу відповідача претензію №262, в якій вимагав у строк до 27.07.2017 виконати зобов'язання щодо виготовлення та поставки обладнання за Договором №98-17/21 від 16.02.2017 (а.с.23).

У своєму листі №98-1965 від 21.08.2017 відповідач повідомив позивача про готовність до відвантаження - 11-15 вересня 2017 (а.с.28).

Відповідач частково поставив товар позивачу на суму 77760,00 грн., що підтверджується накладною №62/816 від 12.09.2017 (а.с.17).

В подальшому відповідач неодноразово повідомляв позивача про підготовку до виготовлення його замовлень та про свою готовність до поставки товару: листом №98-2016 від 18.10.2017 про готовність відвантаження на 11-15 листопада 2017, листом №98-2139 від 07.10.2017 про готовність до відвантаження на 20.12.2017; листом №37 від 26.02.2018 про готовність до відвантаження в кінці квітня 2018 року (а.с.27-31), але фактично така поставка не відбулась.

Непоставка товару у строки, визначені в Специфікації №1 до Договору та неповернення відповідачем суми передплати і стало підставою для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу виконання укладеного між сторонами договору поставки товару, а тому регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Частина перша статті 265 Цивільного кодексу України визначає, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або зміна умов не допускається.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, що кореспондується з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться .

Правовий аналіз матеріалів справи свідчить, що відповідно до пункту 5 Специфікації, строк поставки товару є таким, що настав 20.06.2017.

В силу частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати, у встановлений строк товар не передав, покупець має право вимагати передачу товару або повернення суми передплати.

Згідно положень статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Матеріали справи не містять доказів повернення передплати у повному обсязі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, що позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми попередньої оплати у розмірі 181305,00 грн. є обґрунтованою.

В силу приписів частини першої статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що за порушення термінів відвантаження, передбачених у цьому Договорі та Специфікаціях до нього, Продавець за вимогою Покупця сплачує Покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми несвоєчасно відвантаженого товару за кожен день прострочення (п.8.3. Договору).

Відповідно до п. 9.5. Договору, у разі прострочення поставки партії обладнання згідно п.4.2. цього Договору, Постачальник сплачує Покупцю пеню від вартості непоставленої партії обладнання за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховувалася пеня, якщо сторонами не погоджено зміни термінів постачання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів погоджується з періодами нарахування, однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, містить арифметичні помилки, так пеня за період з 21.06.2017 по 21.12.2017 становить 60418,36 грн.

Щодо твердженням апелянта, що вимоги позивача про стягнення пені за неналежне виконання зобов'язань з поставки товару суперечать нормам чинного законодавства, оскільки такий вид забезпечення виконання зобов'язання, як пеня у даному контексті, застосовується лише до грошового зобов'язання, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Таким чином, такий вид штрафних санкцій у господарських правовідносинах, як пеня, може застосовуватися за порушення не тільки грошового зобов'язання, а й зобов'язання з поставки товару.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об'єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Витягом зі Статуту Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" (нова редакція) та Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджено в матеріалах даної справи факт, що наразі Акціонерне товариство "Дніпроважмаш" є новим найменуванням Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш" відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства" (а.с.95-97).

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати на оплату судового збору, понесені позивачем у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш", найменування якого змінено на Акціонерне товариство "Дніпроважмаш" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.08.2018 у справі №904/2246/18 - залишити без змін.

Судові витрати у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на Акціонерне товариство "Дніпроважмаш".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 03.12.2018.

Головуючий суддя                                                                                І.М. Подобєд

Суддя                                                                                                    Л.П. Широбокова

Суддя                                                                                                    Е.В. Орєшкіна