РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.11.2018Справа № 910/11570/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Топіхи І. О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Левада Карго"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення збитків у розмірі 18 313,96 грн,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 14.11.2018,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Левада Карго" (далі - позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач, Залізниця) про стягнення збитків у розмірі 18 313,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані, за твердженням позивача, неналежним виконанням обов'язку щодо здійснення перевезення залізничним транспортом, внаслідок чого було виявлено розкомплектування вагону, що призвело до понесення збитків позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 відкрито провадження у справі № 910/11570/18 для розгляд за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Регіональну філію "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Філія) та призначено підготовче засідання у справі на 02.10.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2018 підготовче судове засідання відкладено на 24.10.2018.

За наслідками судового засідання 24.10.2018 судом постановлена ухвала, якою закрите підготовче провадження, справа № 910/11570/18 призначена до судового розгляду по суті в судовому засіданні 15.11.2018.

Ухвалою суду від 29.10.2018 повідомлено сторін про те, що у зв'язку з перебуванням судді Джарти В. В у відпустці, розгляд даної справи, призначений на 15.11.2018 не відбудеться, а наступне засідання в справі призначено на 14.11.2018.

До судового засідання 14.11.2018 з'явився представник позивача, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені у позовній заяві.

Відповідач та Філія не направили своїх представників для участі в судовому засіданні 14.11.2018, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення поштового відправлення 30.10.2018 та 06.11.2018 відповідно.

Згідно приписів частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (пункт 1 частина 3 стаття 202 ГПК України).

З огляду на наведені приписи ГПК України, беручи до уваги відсутність будь-яких повідомлень відповідача, Філії та їх представників про причини їхньої неявки в судове засідання 14.11.2018, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та Філії.

Частиною 2 статті 178 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2018, не подав до суду відзиву на позов, тому останній не скористався наданими йому процесуальними правами, у зв'язку із чим за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.05.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» та позивачем був укладений договір № 70/17 суборенди вагонів, у тому числі вагону № 94774361.

Відповідно до залізничної накладної № 42925537, відправником - Товариством зі станції Одеса-Порт надіслано залізничним транспортом, серед інших, вагон № 94774361, з вантажем контейнери універсальні одержувачу - ДП «Артемсіль».

Як зазначає позивач, на шляху прямування до пункту призначення, у період знаходження вагонів та вантажу на відповідальності відповідача, на станції Лиман Донецької було виявлено розкомплектування вагону № 94774361, в якому були відсутні головна та магістральна частини повітророзподільника.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, за вищевказаним фактом, працівниками відповідача 27.06.2018 було складено Повідомлення № 2779 на ремонт або технічне обслуговування вагона (форми ВУ-23), в якому зазначено вид необхідного ремонту вагону № 94774361.

03.07.2018 Залізницею в особі Лиманського вагонного депо Регіональної філії «Донецька залізниця» на адресу позивача скерований лист, в якому викладене прохання щодо надання допомоги в придбанні запасних частин: головна частина повітророзподільника - 1 шт. умовний номер 270.023-1, магістральна частина повітророзподільника - 1 шт. умовний номер 483М.010 на вагон № 94774361 для проведення його ремонту. Копія вказаного листа наявна в матеріалах справи.

З огляду на викладене, позивач придбав за власний рахунок головну частину повітророзподільника, вартість якої склала 7 121,61 грн без ПДВ та магістральну частину, вартість якої склала7862,91 грн без ПДВ, що підтверджується накладною № 639 від 04.07.2018 та платіжним дорученням № 1030 від 02.07.2018.

Також, позивач оплатив виконані згідно з актом від 09.07.2018 Лиманським вагонним депо Регіональної філії «Донецька залізниця» роботи з технічного обслуговування вагонів, у тому числі № 94774361, вартість якого склала 332,54 грн з урахуванням ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 1066 від 09.07.2018.

Таким чином, позивачем було загалом понесені витрати на поточний ремонт та необхідне для ремонту вагону № 94774361 обладнання на суму 18313,96 грн.

По факту виконання поточного ремонту вагону № 94774361 працівниками Лиманського вагонного депо Регіональної філії «Донецька залізниця» було складено повідомлення № 9197 (форми ВУ-36М № 5236) від 09.07.2018.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (частина 1 статті 610 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з приписами частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У пунктах 4.1., 4.2. Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 17 від 29.01.2015, вказано, що випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред'явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14). Інформація про технічний стан власних вантажних вагонів відображається в акті огляду технічного стану вантажних вагонів (додаток 2), який складається працівником вагонного господарства на станції, підприємстві, у депо, де дислоковані вагони. При перебуванні власних вантажних вагонів на коліях загального користування їх технічне обслуговування проводиться так само, як і для вагонів інвентарного парку залізниць. У разі відсутності договору про гарантоване обслуговування власних вантажних вагонів вагоноремонтне підприємство, у районі обслуговування якого відчеплено вагон, надсилає за місцезнаходженням власника (орендаря, оператора) запит про ремонт вагона. Власник самостійно вирішує питання ремонту таких вагонів.

Згідно статтею 68 Статуту залізниць України, залізничні колії, локомотиви і вагони підприємств повинні утримуватися ними згідно з правилами, затвердженими власниками цих підприємств чи органами, до сфери управління яких вони належать. Локомотиви і вагони, що належать підприємствам і експлуатуються в загальній мережі залізниць, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України.

У положеннях пунктів 9.1., 10.3., 12.1., 12.3., 12.11. - 12.13. Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 411 від 20.12.1996 року, передбачено: рухомий склад, а також спеціальний самохідний рухомий склад має утримуватися в експлуатації у справному стані, що забезпечує безперебійну роботу, безпеку руху, охорону праці, і своєчасно проходити планово-попереджувальні види ремонту і технічного обслуговування. Запобігання появі несправностей і забезпечення встановлених строків служби рухомого складу має бути головним у роботі осіб, відповідальних за його технічне обслуговування і ремонт (пункт 9.1);

Забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, включаючи спеціальний рухомий склад з тріщиною в будь-якій частині осі колісної пари чи тріщиною в ободі, диску і ступиці колеса, за наявності гострокінцевого накату на ділянці сполучення підрізаної частини гребеня колісної пари з його вершиною, а також при таких зношеннях і пошкодженнях колісних пар, які порушують нормальну взаємодію колії та рухомого складу (пункт 10.3);

Забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України (пункту 12.1).

Таким чином,враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що факт випуску вагону № 94774361 на залізничні колії підтверджує, що вагон пройшов перевірку технічного стану відповідачем, та останній будь-яких зауважень до технічного стану вагону, а також щодо його обладнання, не мав. Отже, вагон був випущений на залізничні колії в технічному стані, що відповідає вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України.

Згідно з пунктом 12.3. Правил експлуатації власних вантажних вагонів, відповідальність за якість виконаного технічного обслуговування і ремонту та безпеку руху рухомого складу несуть керівники і майстри заводів, депо, в тому числі депо для спеціального рухомого складу, колійних машинних станцій, дистанцій, майстерень і пунктів технічного обслуговування, а також працівники, які безпосередньо здійснюють технічне обслуговування та ремонт.

Технічне обслуговування без відчеплення та з відчепленням і ремонт вагонів проводиться в пунктах технічного обслуговування, у вагонних депо і на заводах. Забороняється подача під навантаження вантажів і посадку людей несправних вагонів і без подання їх до технічного обслуговування. Порожні вагони, що подаються під навантаження на станції, де немає пунктів технічного обслуговування, а також навантажені вагони, які планується використовувати на таких станціях під здвоєні операції, мають бути оглянуті, а в необхідних випадках і відремонтовані у найближчому пункті технічного обслуговування, що розміщується перед станцією навантаження. Порядок подання вагонів до технічного обслуговування і повідомлення про їх придатність визначається начальником залізниці (пункт 12.11).

Відповідно до пункту 12.12 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, на станціях формування і розформування, під час прямування на станціях, передбачених графіком руху поїздів, кожний вагон поїзда має пройти технічне обслуговування, а в разі виявлення несправності - відремонтований. На цих станціях організовується безвідчіпний ремонт вагонів. На станціях, де немає пунктів технічного обслуговування, кожний вагон перед причепленням до поїзда має бути оглянутий і підготовлений для прямування до найближчої станції, що має пункт технічного обслуговування. Порядок пред'явлення поїздів до технічного обслуговування і повідомлення про їх придатність, а також порядок огляду і ремонту вагонів перед причепленням до поїзда на станціях, де немає пунктів технічного обслуговування, визначаються начальником залізниці.

Працівники пунктів технічного обслуговування мають своєчасно, відповідно до технологічного процесу і графіка руху поїздів, проводити технічне обслуговування та ремонт вагонів. Відповідальність за безпеку руху і проходження вагонів без відчеплення від поїздів у межах гарантійної ділянки несуть працівники зазначених пунктів (пункт 12.13 Правил експлуатації власних вантажних вагонів).

Проаналізувавши наведені норми законодавства та враховуючи, що пошкодження вагону № 94774361 відбулось саме під час знаходження вагону на залізничній колії загального користування після укладання договору перевезення, та після подачі зазначеного вагону під навантаження, суд дійшов висновку, що відповідальність за дотримання якості проведеного технічного обслуговування та ремонту, безпеки руху вагонів несе саме відповідач.

Отже, відповідальність відповідача за технічне обслуговування та ремонт вагонів, а також справність вагонів, поданих під навантаження вантажів, прямо передбачена положеннями Правил експлуатації власних вантажних вагонів.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Поняття збитків надається статті 22 ЦК України, відповідно до якої виділяють дві групи збитків: реальна шкода та упущена вигода. У разі порушення зобов'язання боржником, він зобов'язаний відшкодувати збитки в повному обсязі.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з нормами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Приписами частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Отже, підставою для відшкодування збитків є наявність усіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10.02.2010).

Позивачем належними та допустимими доказами доведено вину відповідача у виникненні збитків та причинний зв'язок між поведінкою відповідача і виникненням збитків, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, підтверджуються належними та допустимими доказами, а відтак підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до положень статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Левада Карго" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", про стягнення збитків у розмірі 18 313,96 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Левада Карго" (01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, 119; ідентифікаційний код 38464969) 18 313,96 грн (вісімнадцять тисяч триста тринадцять гривень 96 копійок) збитків та 1 762,00 грн (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок) судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 29.11.2018.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ