ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"27" листопада 2018 р. м. Київ Справа № 911/2590/18

Суддя Конюх О.В., розглянувши заяву від 21.11.2018 № 21/11 товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаркет Трейд» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Києво-Святошинського районного комунального підприємства «Шкільні їдальні» заборгованості у розмірі 7 027,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

22.11.2018 товариство з обмеженою відповідальністю «Продмаркет Трейд» звернулося до господарського суду Київської області із заявою від 21.11.2018 № 21/11 про видачу судового наказу про стягнення з Києво-Святошинського районного комунального підприємства «Шкільні їдальні» заборгованості у розмірі 7 027,52 грн., з яких: 5 027,52 грн. основний борг, 2 000,00 грн. штраф.

За змістом ст.ст. 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема якщо: 1) заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу. згідно до частини 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, суд встановив наступне.

Заявник твердить, що ТОВ «Продмаркет Трейд» на виконання Договору поставки від 20.04.2018 № ПMS-2605 поставив товар КП «Шкільні їдальні» відповідно до товарно-транспортної накладної від 26.04.2018 № S0426196 на загальну суму 5 027,52грн., однак останнім не здійснено оплату за поставлений товар. Також заявник твердить, що з покупця належить до стягнення 2000,00 грн. штрафу в порядку пункту 5.2 Договору поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України).

За поданими документами у суду відсутня можливість встановити факт наявності простроченого грошового зобов'язання у відповідача перед позивачем, з огляду на те, що:

по-перше, копія Договору поставки від 20.04.2018 № ПMS-2605, на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог, з боку відповідача Києво-Святошинського районного КП «Шкільні їдальні» містить підпис ОСОБА_2, однак, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань з 26.03.2018 керівником відповідача є ОСОБА_3, підписантом ОСОБА_4 Доказів наявності повноважень у ОСОБА_2 на вчинення юридично значимих дій від імені юридичної особи - відповідача суду не подано;

по-друге, суду не подано документів, з яких суд мав би достовірно встановити відсутність оплати за спірною товарно-транспортною накладною від 26.04.2018 (банківська довідка по контрагенту 32170620 тощо).

Наведене свідчить про недотримання заявником при зверненні до суду вимог пунктів 3 та 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, заявлена вимога не відповідає ст. 148 ГПК України щодо ознаки її безспірності.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Таким чином, штраф за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором, а являється видом штрафних санкцій, яку сторона зобов'язання сплачує у разі невиконання/неналежного виконання зобов'язань.

Враховуючи те, що штраф не є заборгованістю за договором, а являється штрафною санкцією, вимоги про сплату штрафу у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, факт якого має встановлюватися в судовому процесі на підставі належних доказів на основі змагальності та рівності сторін перед законом і судом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 ГПК України.

Суд доводить до відома заявника, що відповідно до ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків, разом із тим відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених зокрема пунктом 3 частини першої ст. 152 ГПК України (відсутність ознаки безспірності) унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 12, 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Продмаркет Трейд» у задоволенні заяви від 21.11.2018 № 21/11 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Києво-Святошинського районного комунального підприємства «Шкільні їдальні» заборгованості у розмірі 7 027,52 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Конюх