РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.11.2018Справа № 910/7230/18

За первісним позовом Державного підприємства «Артемсіль» (Донецька область, Бахмутський район, м. Соледар)

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Т-Транс» (м. Київ)

Про стягнення 645.733,93 грн.

За зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Т-Транс» (м. Київ)

До Державного підприємства «Артемсіль» (Донецька область, Бахмутський район, м. Соледар)

Про стягнення 581.268,82 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

від Державного підприємства «Артемсіль»: Сорока І.В.

від Товариства з обмеженою відповідальністю «Т-Транс»: Кузьменко А.М., Горгіладзе М.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Артемсіль" (далі - ДП «Артемсіль»; позивач за первісним позовом; відповідач за зустрічним позовом) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Т-Транс" (далі - Тов «Т-Транс; відповідач за первісним позовом; позивач за зустрічним позовом) про стягнення 645.733,93 грн. повернення внесеної передоплати (авансу).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в порушення Договору № 168/У-14 від 11.11.14. Товариством з обмеженою відповідальністю "Т-Транс" було безпідставно списано кошти з рахунку позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.18. відкрито провадження у справі № 910/7230/18, підготовче засідання у справі призначено на 19.07.18.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Т-Транс» подало зустрічний позов до Державного підприємства «Артемсіль» про стягнення 581.268,82 грн., з яких: 234.123,52 грн. основного боргу, 242.391,61 грн. пені, 21.013,00 грн. 3% річних, 83.740,69 грн. інфляційних втрат за Договором № 168/У-14 від 11.11.14.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.18. прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Т-Транс" до Державного підприємства "Артемсіль" про стягнення 581.268,82 грн., до розгляду з первісним позовом та об'єднано в одне провадження з первісним позовом вимоги за зустрічним позовом.

В судовому засіданні 19.07.18. судом без виходу до нарадчої кімнати було постановлено на підставі ст. 183 ГПК України ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 21.08.18.

14.08.18. відповідачем за зустрічним позовом подано письмовий відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він проти зустрічного позову заперечує з підстав, викладених у відзиві та заявляє про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

21.08.18. судом без виходу до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 18.09.18.

18.09.18. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 04.10.18.

04.10.18. позивачем за первісним позовом подано письмові пояснення.

Судове засідання, призначене на 04.10.18. не відбулось з підстав перебування судді Ващенко Т.М. у відрядженні, з огляду на що ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.15. справу призначено до розгляду по суті на 23.10.18.

23.10.18., 15.11.15. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвали про оголошення перерви до 15.11.18., 22.11.18.

При розгляді справи по суті судом було заслухано вступне слово, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

При цьому позивачем за первісним позовом судові дебати 15.11.18. подано в письмовому вигляді.

В судовому засіданні 22.11.18. ДП «Артемсіль» підтримано свої первісні позовні вимоги та заперечено проти зустрічного позову.

ТОВ «Т-Транс» в судовому засіданні 22.11.18. проти первісного позову заперечував та підтримав зустрічний позов в повному обсязі.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 22.11.18. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.11.14. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Т-Транс» (далі - Експедитор) та Державним підприємством «Артемсіль» (далі - Клієнт) було укладено договір № 168/У-14 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Експедитор за плату та за рахунок Клієнта згідно із заявками та затвердженими планами перевезень Клієнта організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів на території України, країн СНД та далекого зарубіжжя в залізничному рухомому складі, який належить як ДП «УТЛЦ» так і в рухомому складі інших операторів, які включають в себе: здійснення розрахунків із залізницями за перевезення вантажів Клієнта та інші послуги, надані залізницею та узгоджені з Клієнтом; оплату з/д тарифу, додаткових зборів, що висуваються залізницею та узгоджені з Клієнтом; організацію за заявкою Клієнта подання вагонів придатних для завантаження в технічному та комерційному плані, а також очищених від залишків вантажу, що перевозився раніше, власності ДГІ «УТЛЦ» та інших операторів; здійснення інших дій на прохання Клієнта, пов'язаних з організацією процесу перевезення. Згідно з п. 1.2. Договору, Клієнт зобов'язується прийняти надані Експедитором послуги, сплатити Експедитору вартість перевезення вантажів, компенсувати усі витрати, пов'язані із організацією перевезень вантажів, а також винагороду за надані послуги відповідно до умов даного Договору.

Відповідно до п. 1.4. Договору, його умови поширюються лише на надані Експедитором під завантаження вагони, які належать ДП «УТЛЦ» та іншим операторам.

З метою надання послуг за Договором, позивач за зустрічним позовом, 09.07.13. уклав із ДП «Український транспортно-логістичний центр» (далі - ДП «УТЛЦ») Договір про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних критих вагонах № 2781/393-2013 (далі - Договір № 2781/393-2013), відповідно до умов якого ДП «УТЛЦ» зобов'язується за плату і за рахунок TOB «Т-Транс» виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у власних критих вагонах (нумерація починається на « 2»).

Відповідачем за зустрічним позовом, на виконання умов Договору, надані Товариству з обмеженою відповідальністю «Т-Транс» заявки на організацію перевезень вантажів у напіввагонах оператора ДП «УТЛЦ».

На виконання зазначених заявок, ТОВ «Т-Транс» були замовлені у ДП «УТЛЦ» та організовані відповідні перевезення у вагонах, які належать ДП «УТЛЦ».

На виконання Договору № 2781/393-2013, у січні 2015 року ДП «УТЛЦ» здійснювало перевезення вантажу «сіль кам'яна», що належить ДП «Артемсіль» за накладними № 49292212, № 49337751, № 49338692, № 49365315, № 49377161, № 49377203, № 49377229, № 49378532, № 49314396, № 49314404.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних. авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Таким чином, складені залізничні накладні № 49292212, № 49337751, № 49338692, № 49365315, № 49377161, № 49377203, № 49377229, № 49378532, № 49314396, № 49314404 є документами, які підтверджують факт надання позивачем за зустрічним позовом послуг експедитора відповідачу за зустрічним позовом.

В даних накладних, згідно з п. 1 Договору, платником за вищезазначені перевезення виступав ТОВ «Т-Транс».

У січні 2015 року власні криті вагони ДП «УТЛЦ» були повернуті із Російської Федерації на прикордонно-передавальній станції Харків-Сортувальний, Куп'янськ-Сортувальний Південної залізниці у зв'язку із забороною з 26.01.15. ввезення на територію Російської Федерації харчової солі виробництва ДП «Артемсіль» згідно листа Федеральної служби по нагляду у сфері захисту прав споживачів і благополуччя людини від 22.01.15. № 01/575-15-27.

Про дану обставину ДП «Артемсіль» неодноразово повідомлялося зі сторони ПАТ «Укрзалізниця» (ДП «Південна залізниця») телеграмами та листами, про що свідчить наявне в матеріалах справи листування між ДП «Артемсіль» та підприємствами і підрозділами ДП «Південна залізниця».

Листом № 47 від 02.02.15. Відокремлений підрозділ «Станція Харків-Сортувальний» Державного підприємства «Південна залізниця» повідомив ДП «Артемсіль» про повернення на підставі листа Росспоживнагляду від 22.01.15. № 01/575-15-27 зі станції Бєлгород Юго-Восточний з.д. ОАО «РЖД» 14 вагонів, в тому числі й тих, що зазначені у вищенаведених накладних, та їх простій з 30.01.15. з 22 год. 30 хв. та попросив ДП «Артемсіль» вжити негайних заходів для їх переадресування.

Листом № 10/39 від 03.02.15. Харківська дирекція залізничних перевезень Державного підприємства «Південна залізниця» також повідомила ДП «Артемсіль» про вищенаведене та необхідність вжиття негайних заходів для переадресування та вивантаження вагонів, а також попереджено про нарахування платежів за простій вагонів відповідно до Тарифного керівництва № 1.

У відповідь на зазначений лист Відокремленого підрозділу «Станція Харків-Сортувальний» Державного підприємства «Південна залізниця» № 47 від 02.02.15. позивач за первісним позовом листом № 31/62, в якому зазначило, що вагони залізницею були прийняті до перевезення без будь-яких зауважень, зобов'язання з перевезення вантажів покладені на залізницю, а тому ДП «Артемсіль» просить вжити заходів для доставки вантажу за призначенням.

13.03.15. ДП «Артемсіль» надіслало листи № 31/58 та № 31/59 начальникам Південно-Західної та Південної залізниць, у яких зазначило те саме, що й у листі № 31/62 від 16.03.15, вказавши, що не заперечує проти повернення завантажених вагонів на станцію відправника, проте без стягнення додаткових зборів, пов'язаних із затримкою вагонів.

У відповідь на лист ДП «Артемсіль» № 31/59 від 13.03.15. ДП «Південна залізниця» у листі № 43-1-06/277 від 17.03.15. повідомило про затримку 10 вагонів на станції Купянськ-Сортувальний та 14 вагонів на станції Харків-Сортувальний, й нарахування у зв'язку з цим додаткових платежів, пов'язаних із затримкою вагонів у сумі 1.146.149,90 грн.

23.03.15. ДП «Південна залізниця» у відповідь на лист ДП «Артемсіль» від 20.03.15. № 31/66 листом № НЗ-1-06/289 повторно повідомило про обставини, вказані у листі ДП «Південна залізниця» № 43-1-06/277 від 17.03.15.

25.03.15. листом № НЗ-1-06/317 ДП «Південна залізниця» в доповнення до листів № 43-1-06/277 від 17.03.15. та № НЗ-1-06/289 від 23.03.15. повідомило ДП «Артемсіль» про порядок зміни договору перевезення відповідно до вимог § 5 ст. 20 розділу IV Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) та про необхідність звернення до митного органу (Харківської обласної митниці) за дозволом на відправлення вагонів з прикордонних станцій Південної залізниці.

02.04.15. затримані вагони із станцій Харків-Сортувальний, Куп'янськ-Сортувальний Південної залізниці були направлені до станції відправника.

Згідно з пунктом б Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року № 113, усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

Згідно з п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року № 113, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті зазначається час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Про затримку вагонів на прикордонно-передавальних станціях Харків-Сортувальний, Куп'янськ-Сортувальний Південної залізниці було складено Акти загальної ферми ГУ-23:

Акт загальної форми ГУ-23 № 11041 від 02.04.15. про затримку вагонів з вантажем за накладними № 49292212, № 49337751, № 49338692, № 49365315, № 4937716, № 49377203, № 49377229, № 49378532, складений на прикордонно-передавальній станції Харків-Сортувальний Південної залізниці, відповідно до якого затримка вагонів тривала із 30.01.15. 22 год. 30 хв. до 02.04.15. 12 год. 20 хв., у зв'язку із чим нарахована плата у розмірі 508648,20 грн.; Акт загальної форми ГУ-23 № А91 від 02.04.15. про затримку вагонів з вантажем за накладною № 49314396, складений на прикордонно-передавальній станції Куп'янськ-Сортувальний Південної залізниці, відповідно до якого затримка вагонів тривала із 30.01.15. 16 год. 35 хв. до 02.04.15. 12 год. 20 хв., у зв'язку із чим нарахована плата у розмірі 81 107,90 грн.; Акт загальної форми ГУ-23 № А87 від 02.04.15. про затримку вагонів з вантажем за накладною № 49314404, складений на прикордонно-передавальній станції Куп'янськ-Сортувальний Південної залізниці, відповідно до якого затримка вагонів тривала із 01.02.15. 08 год. 40 хв. до 02.04.15. 12 год. 20 хв., у зв'язку із чим нарахована плата у розмірі 79 282,00 грн.

Згідно вищезазначених актів загальної форми ГУ-23 залізницями були нараховані наступні збори (платежі): плата за користування вагонами; збір за зберігання вантажів у вагонах; за проведення маневрових робіт; повідомлення телеграмою.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Згідно зі ст. 46 Статуту залізниць України одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Згідно з ст. 71 Статуту залізниць України подача і забирання вагонів, а також маневрова робота на залізничних коліях, що належать підприємствам, здійснюються їх локомотивами. Якщо підприємство не має свого локомотива, подача і забирання вагонів та маневрова робота провадяться локомотивом залізниці за плату згідно з тарифом.

Відповідно до п. 3 Правил користування вагонами і контейнерами облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46.

Згідно з ст. 62 Статуту залізниць України за час затримки відправник, одержувач, експедитор сплачують за користування вагонами (контейнерами), залізниці плату, передбачену статтею 119 цього Статуту.

Відповідно до ст. 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Підстави звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами передбачені ст. 121 Статуту залізниць України та п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами, та є вичерпними.

Згідно зі ст. 121 Статуту залізниць України та п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року № 113, вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами і контейнерами: а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під'їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; б) у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником; в) у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред'явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі "Примітки" Пам'ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).

Відповідно до ч. 1 ст. 199 Митного кодексу України граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України не може перевищувати 30 днів, а для автомобільного транспорту - п 'ять днів з моменту прибуття у пункт пропуску через державний кордон України для здійснення митних процедур.

Затримка вагонів пов'язана з поверненням власних критих вагонів ДП «УТЛЦ» із вантажем із Російської Федерації у зв'язку із забороною з 26.01.15. ввезення на територію Російської Федерації харчової солі виробництва ДП «Артемсіль» згідно листа Федеральної служби по нагляду у сфері захисту прав споживачів і благополуччя людини від 22.01.15. № 01/575-15-27, що не відноситься до підстав, передбачених ст. 121 Статуту залізниць України та п. 16 Правил користування вагонами, за наявності яких вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами.

При цьому, відповідно до ст. 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" обов'язок своєчасно надати експедитору повну, точну і достовірну інформацію необхідну для виконання експедитором своїх, обов'язків за договором транспортного експедирування покладається саме на Клієнта.

В свою чергу, п. 2.3.4. Договору передбачений обов'язок Клієнта інформувати Експедитора про всі обставини, які заважають відправці та просуванню вантажів.

Відповідно до § 7 ст. 21 розділу IV Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) якщо під час перевезення і видачі вантажу з вини відправника або одержувача виникнуть перешкоди до його перевезення або видачі, то залізниці оплачуються всі витрати. понесені нею через затримку перевезення або видачі. Якщо ж перешкоди до перевезення або видачі виникли не з вини відправника або одержувача, то залізниці оплачуються всі витрати, що винити в результаті того, що відправник або одержувач на запит залізниці в зв'язку з перешкодами до перевезення і видачі не представив вказівок в терміни, встановлені в § 3 цієї статті, або ж представлені ними вказівки були нездійсненними.

Якщо такі перешкоди виникнуть на дорозі відправлення або на дорозі призначення, то платежі за такими видатками обчислюються відповідно до внутрішніх правил та застосовуються цими залізницями для таких перевезень тарифами.

Якщо такі перешкоди виникнуть на транзитних залізницях, то платежі за такими видатками обчислюються відповідно до транзитного тарифу, застосовуваним зацікавленими дорогами для даного міжнародного перевезення; якщо ж в транзитному тарифі для таких випадків не передбачена оплата таких витрат, то обчислення платежів по ним здійснюється відповідно до внутрішніх правил та застосовуваними відповідною транзитною залізницею для таких перевезень тарифами.

Всі платежі за вищевказаними витратами вписуються в накладну і стягуються з відправника, одержувача або платника (експедиторської організації, фрахтового агента і ін.) в залежності від того, хто з них здійснює оплату провізних платежів відповідно до статті 15.

Відповідно до § 3 ст. 21 розділу IV Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) якщо від відправника, повідомленого про перешкоди до перевезення чи видачі вантажу, протягом 8 діб, а для швидкопсувних вантажів протягом 4 діб з моменту направлення повідомлення станцією, на якій виникли перешкоди, не надійде ніяких вказівок чи надійдуть вказівки, які неможливо виконати, то з вантажем необхідно вчинити дії за внутрішніми правилами, діючими на тій залізниці, на якій виникли перешкоди.

Згідно з п. 2.3. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 року № 644, розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.

Згідно з роз'ясненнями ПАТ «Укрзалізниця» від 03.03.2010 року № ЦЗМ-12/448 додаткові збори пов'язані з затримкою вагонів на прикордонно-передавальних станціях стягуються за перевізним документом.

Оскільки платником за вищевказаними перевезеннями вантажу згідно Договору є TOB «Т-Транс», то додаткові збори, пов'язані з затримкою вагонів на прикордонно-передавальних станціях з вини вантажовідправника було стягнуто з особового рахунку ТОВ «Т-Транс» в розмірі 630.066,20 грн. з підстав невжиття ДП «Артемсіль» дій з розпорядження власним вантажем, затриманим на прикордонно-передавальних станціях, внаслідок його неприйняття на території Російської Федерації.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.17. у справі № 910/15620/16, на яке посилається позивач за первісним позовом, встановлює факт неправомірних дій ПАТ «Українська залізниця» стосовно лише 4 вагонів, експедитором яких було ДП «Артемсіль», та по грошовим коштам, які були списані саме Залізницею з рахунків позивача за первісним позовом.

Відповідно до п. 2.8. Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 року № 644, після закінчення звітного місяця розрахунковий підрозділ видає платнику виписку з особового рахунку та податкову накладну.

Згідно з п. 3.4.6 Договору № 2781/393-2013 ДП «УТЛЦ» надає TOB «Т-Транс» не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, акти наданих послуг та виписки з особового рахунку за звітний місяць.

В акті наданих послуг відображається вартість: послуг з перевезення по кожній регіональній філії ПАТ «Укрзалізниця» окремо, розрахункової вагонної складової, плати за користування вагонами за межами України, пені, ПДВ.

Виписки з особового рахунку відображають облік коштів, перерахованих Замовником на виконання цього Договору, та коштів, витрачених Замовником на послуги з організації перевезень вантажів, наданих Виконавцем. При цьому у виписці відображаються дати утворення та розміри заборгованості, пеня.

На виконання вищезазначених умов Договору № 2781/393-2013 між ДП «УТЛЦ» та ТОВ «Т-Транс» було складено акт наданих послуг № 5 від 31.05.15. за період з 01 по 31 травня 2015 року, згідно з яким вартість наданих послуг становить 1198819,49 грн. (із них послуги Донецької залізниці у травні 2015 року складають 906635,60 грн.).

У відповідності до виписки з особового рахунку ТОВ «Т-Транс» станом на 01.06.2015 року протягом 02.05.2015 - 31.05.2015 року ДП «УТЛЦ» в рахунок погашення заборгованості за вищезазначеними актами загальної форми ГУ-23 було списано з особового рахунку ТОВ «Т-Транс» 1.198.819,49 грн.

10.06.15. ДП «УТЛЦ» та ТОВ «Т-Транс» склали коригування № 6/1 до вказаного акту, відповідно до якого було зменшено вартість наданих за актом послуг на 645.733,93 грн.

Повернення цих коштів 10.06.2015 року на особовий рахунок ТОВ «Т-транс» вбачається з виписки по особовому рахунку відповідача за первісним позовом станом на 01.07.15.

08.06.15. та 09.06.15. ДП «УТЛЦ» списало з рахунку ТОВ «Т-Транс» грошові кошти у загальній сумі 630.066,20 грн., у рахунок погашення заборгованості за вищенаведеними актами загальної форми (додаткові збори, пов'язані з затримкою вагонів на прикордонно-передавальних станціях), що вбачається із виписки з особового рахунку станом на 01.08.15., та з Акту наданих послуг № 6 від 30.06.15. за період з 01 по 30 червня 2015 року, що складений уповноваженими представниками ДП «УТЛЦ» та ТОВ «Т-Транс».

З метою приведення у відповідність надання послуг ДП «Артемсіль» із наданням ДП «УТЛЦ» послуг ТОВ «Т-Транс», позивач за зустрічним позовом направив на адресу відповідача за зустрічним позовом акти виконаних робіт та акти звіряння взаєморозрахунків за травень та червень, які Замовником підписані не були.

При цьому, внаслідок внесеної ДП Артемсіль» передплати за Договором, заборгованість останнього перед позивачем за зустрічним позовом на кінець червня склала 232.722,46 грн.

ДП «Артемсіль» не здійснило ТОВ «Т-Транс» оплату транспортно-експедиторських послуг по організації перевезень вантажу зі станції Сіль Донецької залізниці до станції Ставрополь Мінераловодського регіону Північно-Кавказької залізниці за накладною № 50778695 на загальну суму 1401,06 грн.

Дана операція відображена у звіті експедитора про об'єм виконаних послуг № 067 за період з 01 по 31 липня 2015 року за Договором, та в Акті виконаних робіт за липень 2015 року, складеним ТОВ «Т-Транс» та надісланим ДП «Артемсіль», який останнім підписаний не був.

Позивач за зустрічним позовом 01.07.15. звернувся до відповідача за зустрічним позовом з листом № 165 із актами загальної форми № 11041, № А87, № А91, в якому просив погасити списану зі свого рахунку ДП «УТЛЦ» суму за вищезазначеними актами загальної форми.

23.07.15. відповідач листом № 27/11-01-56 повідомив, що він вважає повернення вагонів з території Російської Федерації незаконним, списання ДП «УТЛЦ» з ТОВ «Т-ТРАНС» за простій цих вагонів на прикордонно-передавальних станціях Укрзалізниці необґрунтованим, також було запропоновано вжити певних заходів.

У зв'язку із отриманою відповіддю, позивач за зустрічним позовом 02.09.15. звернувся з листом до ДП «УТЛЦ» з проханням повернути ТОВ «Т-Транс» списану суму в розмірі 630.066,20 грн., та стягнути її з вантажовідправника ДП «Артемсіль».

У відповідь на даний лист, ДП «УТЛЦ» листом № УТЛЦ-10/2559 від 21.09.15. відмовило позивачу за зустрічним позовом у задоволенні його вимог, посилаючись на те, що оскільки платником за перевезення вантажу виступав Експедитор, то й додаткові збори, пов'язані з затримкою вагонів на прикордонно-передавальних станціях з вини вантажовідправника, стягнуто з особового рахунку позивача за зустрічним позовом.

Врахувавши вказане позивач за зустрічним позовом звернувся з листом № 195 від 20.11.15. до відповідача за зустрічним позовом з вимогою погасити заборгованість у розмірі 234.123,52 грн., яка виникла з урахуванням часткового погашення ДП «Артемсіль» додаткових зборів, пов'язаних з затримкою вагонів на прикордонно-передавальних станціях та списаних ДП «УТЛЦ» із рахунку ТОВ «Т-Транс», а також з урахуванням наданих у липні послуг.

Однак, вказані грошові кошти в загальній сумі 234.123,52 грн. (232.722,46 грн. + 1.401,06 грн.) позивачем за первісним позовом відповідачу за первісним позовом сплачені не були, що і зумовило звернення позивача за зустрічним позовом до суду.

Натомість позивач за первісним позовом вказує, що відповідачем за первісним позовом безпідставно без погодження з Державного підприємства "Артемсіль", в порушення п. 1.1 Договору без законодавчого обґрунтування було стягнуто з позивача за первісним позовом суму раніше внесеної передплати в розмірі 645.733,93 грн., яка складається із залізничного тарифу для власних вагонів, розрахункової вагонної складової, зборів, комісії УТЛЦ та ПДВ згідно звіту експедитора № 63 від 31.05.15.

Державне підприємство "Артемсіль" зазначає порушення відповідачем за первісним позовом пункту 4.1 Договору, та просить суд стягнути на свою користь 645.733,93 грн. попередньої передплати (авансу) в порядку пункту 4.4 Договору.

Позивачем за первісним позовом було направлено на адресу ТОВ «Т-Транс» претензію № 27/05-256 від 17.03.16. з вимогою повернути 645.733,93 грн.

Оскільки ТОВ «Т-Транс» вказані грошові кошти ДП «Артемсіль» перераховано не було, вказане зумовило звернення останнього з даним первісним позовом до суду.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 65 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» відносини в галузі транспортно-експедиторської діяльності регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законами України «Про транспорт», «Про зовнішньоекономічну діяльність», «Про транзит вантажів», цим Законом, іншими законами, транспортними кодексами та статутами, а також іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору;

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України та ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до абзацу 1 ст. 11 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор зобов'язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Господарського кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених па клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно з абзацом 2 ст. 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Відповідно до ст. 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що Клієнт для організації перевезень вантажів і пов'язаних з цим послуг та для відшкодування витрат експедитора здійснює авансові платежі. Авансові платежі здійснюються на вартість перевезень, інших послуг, а також витрат експедитора, що плануються на дві доби надання послуг. За згодою експедитора можлива оплата послуг (їхньої частини) за фактом їх надання впродовж 2-х банківських днів з моменту надання рахунку експедитором.

Відповідно до п. 3.2 Договору, вартість перевезення в критих вагонах власності ДП «УТЛЦ» складається з: вартості тарифу, встановленого чинним законодавством України для перевезення вантажів в вагонах парку залізних доріг України з використанням коефіцієнтів, встановлених державними органами, на час відправки вантажу, а також з використанням коригуючого коефіцієнту в залежності від відстані перевезення - 1,11 (до 300 км) і 1,14 (більше 300 км); плати за користування вагонами поза межами України (країнах СНД та Балтії), яка становить 109,58 грн. (крім того ПДВ 21,92 грн.) за кожну добу перебування вагонів за територією України; послуг ДП «УТЛЦ» при знаходженні вагонів поза межами території України (країнах СНД та Балтії), які складають 4,00 грн. (крім того ПДВ 0,80 грн.) за кожну добу; винагорода Експедитора 1,9% від загальної вартості перевезення без урахування ПДВ.

Згідно з ст. 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування. Договором транспортного експедирування можуть бути передбачені й інші обов'язки клієнта.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Такі документи (акти наданих послуг) були надані ДП «УТЛЦ».

Отже, з урахуванням викладеного в сукупності судом встановлено обов'язок відповідача за зустрічним позовом сплатити ТОВ «Т-Транс» за Договором 234.123,52 грн. - заборгованість яка виникла з підстав погашення позивачем за зустрічним позовом додаткових зборів, пов'язаних із затримкою вагонів, та належних до оплати відповідачем за зустрічним позовом, та яка виникла з підстав неоплати відповідачем позивачу за зустрічним позовом наданих Експедитором Клієнту послуг з виконання надання послуг з перевезення вантажів.

Положеннями п. 4.4 Договору унормовано, що у випадку порушення Експедитором зобов'язань за Договором, Експедитор за першою вимогою Клієнта повертає суму невикористаної передплати.

Разом з тим, як встановлено судом, попередня оплата була використана відповідачем за зустрічним позовом правомірно, з огляду на що відсутні правові підстави для задоволення первісного позову.

Щодо поданих відповідачем за первісним позовом копій документів, доданих до клопотання про долучення доказів, поданого 16.08.18., суд відзначає викладене далі.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч. ч. 1, 2 ст. 91 ГПК України).

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики №55 від 07.04.2003 "ДСТУ 4163-2003", відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Всупереч зазначеним вимогам законодавства, відповідачем до клопотання від 16.08.18. подано незасвідчені письмові докази.

Проте, такі документи не є допустимими доказами.

Так, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому, питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що відповідачем до клопотання від 16.08.18. долучено недопустимі докази.

(Вказану правову позицію викладено в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.07.18. у справі № 904/8549/17).

Позивач за зустрічним позовом нарахував відповідачу за зустрічним позовом 242.391,61 грн. пені.

Відповідно до п. 4.3 Договору у випадку порушення строків оплати, встановлених Договором, Клієнт сплачує Експедитору неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, та сплачує суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

ТОВ «Т-Транс» нараховує пеню за період з 01.07.15. по 27.06.18. на суму 234.123,52 грн.

Разом з тим, як встановлено судом, акт виконаних робіт за липень 2015 року від 31.07.15. на суму 1.401,06 грн. та акт звіряння на суму 232.722,46 грн. направлено на адресу ДП «Артемсіль» 09.07.15. експрес доставкою «Turman», згідно офіційного сайту якої https://turman.com.ua/services/, відправлення отримано відповідачем за зустрічним позовом 10.07.15.

За вказаних підстав, враховуючи пункт 3.1 Договору, строк оплати 234.123,52 грн. був 13, 14.07.15., прострочення наступило з 15.07.15.

Відповідачем за зустрічним позовом заявлено про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як відзначалось судом, ТОВ «Т-Транс» нараховує пеню за період з 01.07.15. по 27.06.18. на суму 234.123,52 грн.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, вірним періодом для стягнення пені на суму невиконаного відповідачем зобов'язання і розмірі 234.123,52 грн. є з 15.07.15. по 15.01.16.

Стосовно клопотання відповідача за зустрічним позовом про застосування строку позовної давності в частині стягнення пені, суд відзначає наступне.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу" (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

Частина перша статті 223 ГК України передбачає, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення в сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлені ГК України.

Поняття позовної давності міститься в ст. 256 ЦК України, відповідно до якої позовні давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (постанова судової палати у господарських справах Верховного суду України від 27.04.12. № 3-27гс12, висновки від 01.08.12. Верховного суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України за перше півріччя 2012 р.).

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Отже, пеня може бути розрахована лише за шість місяців з дня виникнення прострочення та стягнена в межах року, що передує зверненню позивача до суду із відповідною вимогою. (правова позиція, викладена в постанові Вищого господарського суду України від 16.02.11. № 46/395).

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Вищенаведений шестимісячний строк не є строком позовної давності, оскільки в нормі йдеться саме про припинення нарахування штрафних санкцій, за стягненням яких особа має право звернутися в межах річного строку позовної давності, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

При цьому слід враховувати, що позовна вимога про стягнення пені пов'язана з триваючим правопорушенням - простроченням виконання зобов'язання. Оскільки пеня стягується у певних відсотках від простроченого зобов'язання за кожен день такого прострочення, то строк позовної давності (один рік) починається для кожної позовної вимоги про сплату пені окремо за кожен прострочений день.

Позивач за зустрічним позовом звернувся з даним позовом до суду 28.06.18. (згідно відмітки поштового штемпеля на конверті, яким зустрічну позовну заяву направлено до суду).

Таким чином, рік, що передує зверненню позивача до суду із відповідною вимогою, становить з 28.06.17. по 28.06.18.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем за зустрічним позовом пропущено строк позовної давності по пені, а вимоги про стягнення пені в сумі 242.391,61 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо вимог за зустрічним позовом про стягнення 21.013,00 грн. 3% річних та 83.740,69 грн. інфляційних втрат, суд відзначає наступне.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.10.).

Положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України не передбачають можливості вибіркового обрання особою індексів інфляції за окремі періоди в межах заявленого періоду за який нараховуються інфляційній, а тому мають враховуватися всі індекси інфляції (в т.ч. з від'ємним значенням). Наведене додатково підтверджується листом Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97 р.

Судом здійснено перерахунок та встановлено, що розмір 3% річних, які підлягають стягненню з ДП «Артемсіль» на користь ТОВ «Т-Транс» становить 20.673,23 грн., розмір інфляційних втрат становить 83.740,69 грн. 3% річних в сумі 339,77 грн. нараховані безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в зустрічному позові в цій частині.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за первісним позовом залишаються за Державним підприємством «Артемсіль», витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених зустрічних позовних вимог.

Щодо наданого разом із зустрічним позовом розрахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Т-Транс» витрат на оплату адвокатських послуг в сумі 11.000,00 грн., то останні відшкодуванню не підлягають, оскільки жодними документами не підтверджено понесення позивачем за зустрічним позовом витрат в сумі 11.000,00 грн. на оплату адвокатських послуг.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. Зустрічний позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства "Артемсіль" (84545, Донецька область, Бахмутський район, м. Соледар, вул. Чкалова, 1а; ідентифікаційний код 00379790) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Т-Транс" (04107, м. Київ, вул. Багговутівська, 8/10; ідентифікаційний код 32829313) 234.123 (двісті тридцять чотири тисячі сто двадцять три) грн. 52 коп. основного боргу, 83.740 (вісімдесят три тисячі сімсот сорок) грн. 69 коп. інфляційних втрат, 20.673 (двадцять тисяч шістсот сімдесят три) грн. 23 коп. 3% річних, 5.078 (п'ять тисяч сімдесят вісім) грн. 06 коп. судового збору.

4. В іншій частині в задоволенні зустрічного позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 03.12.18.

Суддя Т.М. Ващенко