АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року

м. Одеса

Справа № 923/252/18

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

при секретарі судового засідання: Чеголя Є.О.

Представники учасників справи у судове засідання не з’явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Акціонерного товариства “Херсонобленерго”

на рішення Господарського суду Херсонської області від 06.09.2018, проголошене суддею Задорожною Н.О. у м. Херсон, вул. Театральна, 18, повне рішення складено 14.09.2018

у справі №923/252/18

за позовом Акціонерного товариства “Херсонобленерго”

до Публічного акціонерного товариства “Таврійська будівельна компанія”

про стягнення 948 848 грн. 63 коп.

ВСТАНОВИВ

У квітні 2018 Приватне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» (далі - ПрАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго») звернулось до Господарського суду Херсонської області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія» (далі - ПАТ «Таврійська будівельна компанія») (з урахуванням уточнень) про стягнення на свою користь 539 832, 42 грн. заборгованості з активної електричної енергії; 132 838, 08 грн. заборгованості з реактивної енергії; 19 065, 45 грн. інфляційних витрат; 12 559, 01 грн. 3% річних; 115939, 89 грн. пені 117 341, 53 грн. заборгованості за понаддоговірне споживання електричної енергії та витрат зі сплати судового збору.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ПрАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» зазначає, що ПАТ «Таврійська будівельна компанія» не було виконано умови договору щодо належної сплати за електричну енергію, у зв’язку з цим утворилась у відповідача відповідна заборгованість.

У вересні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Таврійська будівельна компанія» звернулось до Господарського суду Херсонської області із клопотанням про зменшення розміру неустойки (пені), в якому просило застосувати положення ст.233 ГК України та ч.3 ст.531 ЦК України та зменшити заявлену АТ «ЕК «Херсонобленерго» до стягнення пеню на 80% (т.1, а.с.240-243).

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 06.09.2018р. по справі №923/252/18 закрито провадження у справі в частині стягнення основного боргу за спожиту активну електричну енергію; позов задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Таврійська будівельна компанія" на користь Акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" 132 838, 08 грн. боргу за реактивну електроенергію; 19 065, 45 грн. інфляційних втрат, 12 559, 01 грн. річних, 115 939, 89 грн. пені та 4 206, 03 грн. витрат по оплаті судового збору; в частині стягнення 117 341, 53 грн. нарахованих за понаддоговірне споживання електричної енергії в позові відмовлено; повернуто Акціонерному товариству "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" 8 266, 58 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення № Е51346 від 04.04.2018.

В мотивах прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що на дату розгляду справи по суті, відповідачем повністю сплачена заборгованість за спожиту активну електричну енергію, а тому, з урахуванням положень п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України та зважаючи на відсутність предмета спору цій частині суд закриває провадження у справі.

Щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення 117341 грн. 53 коп., нарахованих за понаддоговірне споживання електричної енергії, судом першої інстанції зазначено, що чинне з 11.06.2017 законодавство не встановлює розміру відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, а пункт Договору, на який позивач посилається як на підставу нарахування подвійної вартості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії є відсильним на статтю 26 Закону України "Про електроенергетику", яка станом на жовтень 2017 року та січень 2018 року не була чинною.

Задовольняючи позов в частині позовних вимог, що стосуються стягнення боргу за реактивну енергію, інфляційних втрат, річних та пені, місцевим господарським судом зазначено, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач зобов'язання з оплати вартості спожитої електроенергії та послуг з перетікання реактивної електроенергії виконував з порушенням встановлених умовами договору строків. Розрахунок відсотків річних та втрат від інфляції, що наданий позивачем, судом досліджено та перевірено, визнано проведеним у відповідності з вимогами законодавства. Нарахування пені здійснено з урахуванням дати виникнення заборгованості за кожним періодом, розміру проведеної оплати у певних періодах. Розрахунок пені, що наведений позивачем, судом перевірено. Нарахування пені відповідає нормам законодавства, умовам договору та є арифметично правильним.

Щодо вимоги відповідача про зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 80%, суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні зазначив, що враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов'язань, кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом. При цьому, відповідач має надати докази явної неспіврозмірності неустойки наслідкам порушення зобов'язання, зокрема й те, що покладений розмір збитків кредитора, які могли виникнути у наслідок порушення зобов'язань, значно вище основного невиконаного зобов'язання. Відповідачем таких доказів неспіврозмірності розміру заявленої до стягнення пені суду не надано.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 06.09.2018р. по справі №923/252/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ПАТ «ТБК» 117 341, 53 грн. заборгованості за понаддоговірне споживання електричної енергії та в цій частині рішення ухвалити нове, згідно з яким позовні вимоги АТ «Херсонобленерго» задовольнити та стягнути з ПАТ «ТКБ» 117 341, 53 грн. заборгованості за понаддоговірне споживання електричної енергії.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення в неповному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи, які суттєве значення мали для розгляду справи по суті.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що суд першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення в частині відмови стягнення з ПАТ «ТБК» заборгованості за позадоговірне споживання електричної енергії у розмірі 117 341, 53 грн. не врахував положення пункту 4.2.2 договору по постачання електричної енергії №3668 від 24.02.2016, яким сторони передбачили, що за перевищення величин споживання електричної енергії, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини, та взяв до уваги, що обов’язок зі сплати понад договірної величини споживання електричної енергії виник у відповідача з моменту отримання ним рахунків №3668 від 23.11.2017 та від 21.02.2018.

Також посилаючись на приписи ст.ст. 509,525, 526, 610, 627 - 629, 655, 714 ЦК України апелянт зазначає, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про постачання електричної енергії, предметом якого є продаж електричної енергії. Укладаючи даний договір сторони узгодили й відповідальність споживача визначену у пункту 4.2.2. Отже, апелянт вважає, що з урахуванням наведених приписів чинного законодавства, умови укладеного між сторонами договору є обов’язковими для сторін, в тому числі й обов’язок відповідача сплати на користь енергопостачальної організації двократну вартість фактично спожитої та договірної величини споживання електричної енергії, встановлений п. 4.2.2. договору. Вимоги даного пункту договору було, на думку апелянта, проігноровано судом першої інстанції.

У зв’язку з чим апелянт вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині відмови стягнення з ПАТ «ТБК» заборгованості за понаддогоірне споживання електричної енергії у розмірі 117 341, 53 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2018 по справі №923/252/18 (колегією суддів у складі: головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.) відкрито апеляційне провадження у справі №923/252/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Херсонобленерго» на рішення Господарського суду Херсонської області від 06.09.2018р.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 по справі №923/252/18 (колегією суддів у складі: головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.) справу №923/252/18 було призначено до розгляду на 29.11.2018 о 15:00.

12.11.2018 Південно-західним апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від ПАТ «Таврійська будівельна компанія» в якому відповідач просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити у зв’язку з її необґрунтованістю.

Так відповідач зазначає, що норми Цивільного кодексу, на які посилається позивач, є загальними, а норми Законів України "Про електроенергетику" і "Про ринок електричної енергії" є спеціальними, а тому є пріоритетними при вирішенні даного спору. Пунктом 5.2 ПКЕЕ, що були чинними на час укладення між сторонами Договору постачання електричної енергії та виникнення спірних правовідносин, передбачалось, що при укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору. Отже, сторони договору постачання електричної енергії позбавлені можливості визначати юридичні умови договору на власний розсуд, оскільки такий договір укладається на основі типового, до якого вносяться лише технічні умови та реквізити сторін. Позивач на час укладення Договору і по сьогоднішній день є єдиним електропостачальником в м. Херсоні. Таким чином, вільний вибір контрагента для придбання електроенергії відсутній. Відповідач фізично не міг вибрати іншого електропостачальника, оскільки він лише один в області. Постачання електричної енергії є специфічним видом господарським правовідносин, які регулюються цілою низкою спеціальних нормативно-правових актів, а тому статті 627 і 628 ЦК України фактично не підлягають до застосування до них. Відповідач не мав можливості ані обирати контрагента, ані визначати умови договору.

За твердженням відповідача у приписах ст. 3 Закону України "Про електроенергетику" та ч.. 1 ст. 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" не міститься посилань на Цивільний та Господарський кодекси України, а тому, відповідач вважає, позиція позивача з проводу того, що норми цих кодексів мають застосовуватися замість спеціальних законів, які регулюють ринок електричної енергії, є необґрунтованою.

Відповідач також зазначає, що обґрунтовуючи нарахування штрафу за перевищення договірного обсягу споживання електричної енергії, позивач посилається на п. 4.2.2 Договору і п. 4 Додатку № 2 до Договору. Проте, з 11.06.2017 втратила чинність і ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", якою і встановлювалась відповідальність за перевищення споживання електричної енергії понад договірну величину у вигляді двократної вартості різниці фактично спожитої і договірної величини. Позивач, як стверджує відповідач, просить стягнути штрафну санкцію за перевищення договірного обсягу споживання за жовтень 2017 року і січень 2018 року, коли ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" вже не діяла, а Закон "Про ринок електричної енергії" не містить положення про відповідальність споживача у випадку перевищення договірних обсягів споживання та із положень якого вбачається, що відповідач як споживач несе виключно ту відповідальність, яка встановлена законом. Отже, відповідальність споживача, передбачена договором і не передбачена законом, не підлягає застосуванню.

На думку відповідача, оскільки чинним законодавством відповідальність за перевищення обсягів договірного споживання електричної енергії скасована, то в силу приписів п. 2.1 Договору пункт 4.2.2 не застосується як такий, що суперечить чинному законодавству.

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.11.2018 залишено без задоволення клопотання ПрАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» та ПАТ «Таврійська будівельна компанія» про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції по справі №923/252/18, у зв'язку з резервуванням залу судових засідань, обладнаного системою відеоконференцзв’язку, для проведення судових засідань Господарського суду Херсонської області.

У судове засідання від 29.11.2018 представники учасників справи не з’явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належними чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення від 23.10.2018, яке вручено позивачеві - 26.10.2018, відповідачеві – 29.10.2018, та від 24.10.2018, яке вручено позивачеві - 29.10.2018, відповідачеві – 29.10.2018.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 лютого 2006 року між Приватним акціонерним товариством “Енергопостачальна компанія “Херсонобленерго” (постачальник) та Публічним акціонерним товариством “Таврійська будівельна компанія” (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 3668 (далі - договір), який на сьогоднішній день є чинним (т.1, а.с. 35-45).

Відповідно до п. 1 договору визначено, що постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач сплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Пунктом 2.1. вищезазначеного договору визначено, що під час виконання умов цього договору. а також вирішення всіх питань, що не передбачені цим договором, сторони зобов’язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі – ПКЕЕ).

Відповідно до п.п. 2.3.3., 2.3.4. договору визначено, що споживач зобов’язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами «Порядку розрахунків та графік зняття показів засобів обліку електричної подання їх до електропостачальної організації» та здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею Постачальника та електроустановками споживача згідно з «Порядком розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії».

Пунктом 2.3.5. договору визначено, що споживач зобов’язується забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників поставчика за пред’явленням службового посвідчення до засобів (систем) обліку електроенергії, виміру потужності та контролю показників якості електроенергії.

Відповідач згідно п. 1 додатку № 2 до договору “Порядок розрахунків та графік зняття показань лічильників та подання їх до електропостачальної організації” знімає показання електролічильників, встановлених на своїх об’єктах (передбачених у додатку № 5 договору), 24 числа у місяці з 31 днем, 22 числа у місяці з 29 днями, 23 числа у місяці з 30 днями та 21 числа у місяці з 28 днями, та згідно п.п. 1, 2 додатку № 2 оформлює акт про обсяги використаної електроенергії за розрахунковий період, який надає до розрахункового відділу позивача протягом 0,5 доби з моменту зняття цих показників.

Крім того, згідно з п. 12 додатку № 9 до договору вбачається, що за підсумками розрахункового періоду постачальник виписує споживачу рахунок на оплату послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії. Кошти за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії перераховуються споживачем на поточний рахунок енергопостачальника протягом 5 днів від дати вказаного рахунку.

Відповідно до ч. 1 п. 8.1 Правил користування електричною енергією, постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право на отримання від споживача своєчасної оплати за електроенергію та інших платежів відповідно до умов договору та законодавства України.

Так як вірно встановлено судом першої інстанції, та не заперечується сторонами по справі, у період з квітня 2017 по квітень 2018 позивачем на виконання умов договору здійснено поставку електроенергії, проте, відповідач здійснював оплату за споживу електричну енергію невчасно та не в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості, у розмірі 620 769, 08 грн. за активну електричну енергію та 132 838 грн. за реактивну енергію. Крім того, у зв’язку із простроченням сплати заборгованості позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 19 065,45 грн. інфляційних втрат, 12 559,01 грн. 3% річних та 115 939,89 грн. пені. Під час розгляду справи у суді першої інстанції, позивачем повністю сплачена заборгованість за спожиту активну електричну. Зважаючи на викладене, суд першої інстанції закрив провадження у справі в частині стягнення за спожиту активну електричну енергію, а також стягнув з відповідача на користь позивача 132838 грн. 08 коп. боргу за реактивну електроенергію; 19065 грн. 45 коп. інфляційних втрат, 12559 грн. 01 коп. річних, 115939 грн. 89 коп. пені.

Апелянтом рішення Господарського суду Херсонської області від 06.09.2018 в цій частині не оскаржується, а колегією суддів під час розгляду справи не було встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. З огляду на що оскаржуване рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення 117341 грн. 53 коп., нарахованих за понаддоговірне споживання електричної енергії, у задоволенні яких відмовлено судом першої інстанції, з чим не погоджується апелянт, колегія суддів відзначає наступне.

Так у Додатку №1 до договору про встановлення договірного обсягу постачання електричної енергії сторонами погоджено, що запланований відповідачем обсяг споживання електричної енергії на жовтень 2017 складає 172 тис. кВт. год. (т.1, а.с. 56) та на січень 2018 складає 252 тис. кВт. год. (т.1, а.с. 54).

У відповідності до підписаного між сторонами акту №10а прийому-передачі активної електроенергії згідно договору на постачання електроенергії №3668 за жовтень 2017 (т.1, а.с. 99) позивач відпустив, а відповідач отримав 237548 кВт. год активної електроенергії.

Згідно з актом №1а прийому-передачі активної електроенергії згідно договору на постачання електроенергії №3668 за січень 2018 (т.1, а.с. 117) позивач відпустив, а відповідач отримав 279786 кВт. год активної електроенергії.

Отже, наявними матеріалами справи підтверджується перевищення відповідачем договірних величин споживання електричної енергії у жовтні 2017 та в січні 2018

Сума штрафних санкцій за перевищення договірного обсягу споживання електричної енергії була включена в рахунок наступного періоду, а саме: за перевищення договірного обсягу споживання електричної енергії на 57605 кВт.год в жовтні місяці 2017 року штрафна санкція в розмірі 92058,55 грн. була включена в рахунок №3668 від 23.11.2017 за листопад 2017 (т.1, а.с.100); за перевищення договірного обсягу споживання електричної енергії на 14775 кВт.год в січні місяці 2018 року штрафна санкція в розмірі 25282,98 грн. була включена в рахунок №3668 від 21.02.2018 за лютий 2018 (т.1, а.с.118).

Позивач вважає, що обов’язок зі сплати понад договірної величини споживання електричної енергії в сумі 117341,53 грн. виник у відповідача з моменту отримання ним рахунків №№ 3668 від 23.11.2017 та від 21.02.2018. Проте, станом на момент подання цієї позовної заяви, рахунки залишилися неоплаченими. Таким чином, за відповідачем рахується заборгованість за перевищення договірного обсягу споживання електричної енергії в сумі 117341,53 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог в цій частині позивач посилається на п. 4.2.2. укладеного між сторонами договору. За твердженням позивача, аналогічна норма закріплена в п.4 Додатку 2 до договору.

Так, п. 4.2.2 договору передбачено, що за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору. споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Разом з цим, пунктом 4 додатку 2 до договору про постачання електричної енергії, на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, сторонами погоджено, що у разі перевищення обсягу фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії встановленим додатком №1 договірним обсягом електроспоживання на цей розрахунковий період споживач оплачує постачальнику електричної енергії двократну вартість величини відповідно до ст. 26 Закону України "Про електроенергетику".

Так, частиною 6 статті 26 Закону України "Про електроенергетику", яка була чинною на момент укладення Договору про постачання електричної енергії №3668та додатку №2 до нього, було передбачено, що споживачі у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

11.06.2017 набув чинності Закон України "Про ринок електричної енергії". Відповідно до пункту 23 Розділу XVII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону було визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про електроенергетику", крім: визначення термінів "енергогенеруючі компанії", "енергопостачальники", "оптовий ринок електричної енергії України", "учасники оптового ринку електричної енергії України", "граничні показники", "поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптового ринку електричної енергії", "алгоритм оптового ринку електричної енергії", "оптове постачання електричної енергії", "уповноважений банк", передбачених статтею 1, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статті 9, яка втрачає чинність через 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом; абзаців першого і другого частини другої статті 12, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статей 15, 15 1, 17, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії.

Таким чином, з 11.06.2017 чинне законодавство не передбачає відповідальності за порушення договірних величин споживання електричної енергії та не визначає її розміру.

Судова колегія зазначає, що положення пункту 22 Розділу XVII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачають продовження дії прийнятих на виконання Закону України "Про електроенергетику" нормативно-правових актів, яким є Правила і Порядок постачання електричної енергії споживачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.1999 №441 (надалі Порядок).

У відповідності до п. 13 Порядку, споживачі у разі перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності несуть відповідальність згідно з частинами п'ятою і шостою статті 26 Закону України "Про електроенергетику".

Взаємовідносини, які виникають у процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії), регулюються Правилами користування електричної енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28 (надалі Правила).

На момент виникнення спірних правовідносин Правила були чинними, проте, Правилами передбачено можливість нарахування підвищеної згідно з законом вартості різниці між фактично спожитим та договірним обсягами електричної енергії за середньозваженим тарифом у разі перевищення договірної величини споживання електричної енергії за розрахунковий період споживачем, але не встановлено розміру відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії.

Згідно з п. 1.6. Правил (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), договір про постачання електричної енергії на основі типового договору укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об'єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Пунктом 6.17 Правил передбачено, що у разі перевищення договірної величини споживання електричної енергії за розрахунковий період споживачем, який розраховується за тарифами, диференційованими за періодами часу, або якщо відповідно до договору для споживача протягом розрахункового періоду змінювався тариф, він (споживач) за обсягом перевищення сплачує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії підвищену згідно з законом вартість різниці між фактично спожитим та договірним обсягами електричної енергії за середньозваженим тарифом.

У відповідності до підпункту 7 пункту 8.1 Правил, постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право, зокрема, на отримання від споживача підвищеної оплати за електричну енергію за обсяг перевищення споживачем договірних величин споживання електричної енергії та величини потужності за розрахунковий період відповідно до актів законодавства та умов договору.

Так умови укладеного між сторонами договору, які стосуються відповідальності споживача за перевищення обсягу фактично спожитої за розрахунковий період електричної енергії, містять безпосереднє відсилання на приписи статтю 26 Закону України "Про електроенергетику".

Матеріалами справи підтверджується факт перевищення відповідачем договірних величин споживання електричної енергії на, який мав місце вже після вищевказаних змін у законодавстві, а саме у жовтні 2017 року та у січні 2018.

Позивач не спростовує, що за перевищений обсяг фактично спожитої електроенергії відповідач сплатив у повному обсязі, а тому вимоги закону та Договору щодо оплати спожитої електричної енергії відповідачем виконані.

Однак, чинне з 11.06.2017 законодавство не встановлює відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та не визначає її розмір, а пункт п.4.2.2. договору, на який позивач посилається як на підставу нарахування подвійної вартості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, з урахуванням п.4 додатку №2 до даного договору, містить посилання на статтю 26 Закону України "Про електроенергетику", яка у спірний період вже втратила свою чинність.

Колегія суддів наголошує, що сторони під час виконання умов цього Договору, зобов'язались керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (п. 2.1 Договору), а тому починаючи з 11.06.2017 сторони повинні при виконанні Договору узгоджувати свою поведінку з врахуванням положень саме чинного законодавства, яке не передбачає відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та не встановлює її розміру.

З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованість за перевищення договірного обсягу споживання електричної енергії в сумі 117341,53 грн.

При цьому колегією суддів не приймаються до уваги посилання апелянта на те, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про постачання електричної енергії, умови якого є обов’язковими для сторін, в тому числі й обов’язок відповідача сплати на користь енергопостачальної організації двократну вартість фактично спожитої та договірної величини споживання електричної енергії, встановлений п. 4.2.2. договору, оскільки нарахування позивачем двократної вартості різниці між фактично спожитою та договірною величиною споживання електроенергії за жовтень 2017 та січень 2018 на підставі пункту 4.2.2 Договору не узгоджується із чинним у спірний період законодавством, іншим положенням договору (п. 4 Додатку №2) та не відповідає таким засадам цивільного законодавства як добросовісність, справедливість та розумність

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Херсонської області від 06.09.2018 у даній справі прийняте з повним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Херсонської області від 06.09.2018 у справі №923/252/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 04.12.2018.

Головуючий суддя                                                                        Аленін О.Ю.

Суддя                                                                                           Лавриненко Л.В.

Суддя                                                                                  Філінюк І.Г.