ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року

м. Одеса

Справа № 916/973/18

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.

суддів: Аленіна О.Ю., Лавриненко Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця»

на рішення Господарського суду Одеської області від 30.07.2018

суддя Лічман Л.В.

час та місце ухвалення рішення: 13:22:05 год., м. Одеса

повний текст складено - 03.08.2018.

у справі №916/973/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця»

про стягнення 63373, 33 грн.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «Нібулон» звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «Нібулон» грошові кошти в сумі 63 373,33 грн. у якості відшкодування збитків, завданих нестачею вантажу.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.07.2018 позов задоволено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» 63 373, 33 грн. збитків, завданих нестачею вантажу, 1762, 00 грн. судового збору та 2340, 00 грн. витрат на проведення експертизи.

Рішення мотивоване тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «Нібулон» має право на стягнення завданих неправомірними діями перевізника вантажу збитків в розмірі дійсної вартості в сумі 63373,33 грн., розрахунок якої цілком обґрунтовано здійснено позивачем, виходячи з таких показників: вартість за 1 тону вантажу (насіння сої) 12650,00 грн. з ПДВ, яка вказана в довідці від 25.04.2018 № 5206/3-18/27; маса відповідальної нестачі із вирахуванням норми нестачі (природної втрати) 0,5% нетто вантажу насіння сої (інші вантажі) 5009,75 кг по вагонам №№ 58569773, 95364378, 95638300, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 30.07.2018 по справі №916/973/18 у повному обсязі, як незаконне, необґрунтоване і необ’єктивне та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та судові витрати по справі покласти на позивача.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення не було враховане те, що запірно-пломбувальні пристрої (ЗПП) на вагонах, в яких виявлено нестачу, не пошкоджені, номери ЗПП відповідають вказаним у перевізних документах, технічної несправності вагонів-зерновозів № 58569773, № 95364378, № 95638300 не виявлено. Названі вагони подано під вивантаження на під’їзну колію Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «Нібулон» що підтверджується пам’яткою від 10.04.2018 № 555, яка підписана одержувачем без будь-яких зауважень, та повернуто залізниці згідно з пам’яткою від 11.04.2018 № 549 про забирання вагонів.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт також посилається на те, що судом під час прийняття оскаржуваного судового рішення не було враховане те, що згідно з приписами частини 3 статті 310 ГК України, яка закріплює, що відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення.

Крім того, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що акт експертизи, складений Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області від 11.04.2018 № 120-476/1 без участі залізниці, є неналежним доказом по справі, оскільки експертиза проведена 11.04.2018, тобто після передачі вагонів-зерновозів залізницею одержувачу.

У зв’язку з чим, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» зазначає, що судове рішення від 30.07.2018 підлягає скасуванню, як необґрунтоване, а у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

10.09.2018 до Одеського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «Нібулон», в якому останній посилається на те, що оскаржуване судове рішення було прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа № 916/973/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» перебувала в провадженні Одеського апеляційного господарського суду.

Указом Президента України № 454/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» ліквідовано Одеський апеляційний господарський суд та утворено Південно-західний апеляційний господарський суд.

Згідно з частиною шостою статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті «Голос України» опубліковано повідомлення про початок роботи Південного-західного апеляційного господарського суду.

На виконання положень абз. 2 частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини п’ятої статті 31 Господарського процесуального кодексу України, матеріали справи №916/973/18 передані до Південно-західного апеляційного господарського суду.

У відповідності до вимог частини першої статті 32 Господарського процесуального кодексу України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 18.10.2018, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Філінюка І.Г., суддів Аленіна О.Ю., Лавриненко Л.В.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 справа за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» на рішення Господарського суду Одеської області від 30.07.2018 у справі №916/973/18 прийнята до свого провадження та визначено розгляд апеляційної скарги ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» на рішення Господарського суду Одеської області від 30.07.2018 у справі №916/973/18 здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частини 13 статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, копію вищевказаної ухвали суду від 23.10.2018 учасники судового процесу отримали 29.10.2018 та 30.10.2018.

Однак станом на 04.12.2018 до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Відповідно до приписів статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог статті 282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2018 зі станції відправлення Кам’янець-Подільський Південно-західної залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» (відправник) на станцію призначення Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці для ТОВ СП «Нібулон» (одержувач) відправлено вантаж (насипом насіння сої), в т.ч. у вагонах № 58569773 з вантажем масою 60950 кг, № 400 кг, № 700 кг (всього 188050 кг). Вагони обладнані ЗПП. Вантаж прибув на станцію призначення 10.04.2018, що підтверджується залізничною накладною № 34368175.

10.04.2017 на станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» здійснено переважування вагонів та виявлено нестачу вантажу, про що складено відповідні акти, які наявні в матеріалах справи.

Також матеріали справи свідчать, що 10.04.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «Нібулон» звернулось до начальника станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці з листом (№ 4571/3-18/35), в якому повідомило про невідповідність маси вантажу у вагонах №№ 58569773, 95364378, 95638300, відправлених за накладною від 04.04.2018 № 34368175, даним, зазначеним в перевізному документі, та вимагало прийняти участь у комісійному переважуванні вагону, а також скласти комерційний акт. Перевізника повідомлено, що вагони виставлені на під’їзну колію в очікуванні видачі вантажу за участю представників залізниці і вивантажуватись до складання комерційного акту не будуть, цілодобова охорона вагонів з вантажем забезпечується власними силами ТОВ СП «Нібулон».

Відповідно до листа Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» від 10.04.2018 № 120/М відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» у комісійній видачі вантажу у зв’язку з прибуттям вагонів на станцію у технічно справному стані з непошкодженими ЗПП.

Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» оформило 10.04.2018 скаргу № 4562/3-18/35 на відмову у складанні комерційного акту, в якій з посиланням на п.52 та пп.а п.129 Статуту залізниць України вказало на незаконність відмови залізниці від участі у комісійній видачі вантажу та складанні комерційного акту.

З наявного в матеріалах справи листа від 10.04.2018 № 124 вбачається, що перевізник повідомив одержувача про відсутність підстав для проведення комісійної видачі вантажу та задоволення скарги від 10.04.2018 № 4562/3-18/35.

В подальшому, Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» складено лист від 10.04.2018 № 4571/3-18/35, в якому запропоновано станції Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці направити уповноваженого представника для участі у прийманні вантажу по кількості та складанні акту експертизи за участю експертів Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області. Лист своєчасно одержано ПАТ «Українська залізниця», доказом чого є штамп з відміткою про отримання.

Також, матеріали справи свідчать про те, що 11.04.2018 Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області оформлено акт експертизи № 120-476/1, проведеної за участю представників Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» прийомоздавальника та вагаря. Відповідно до цього висновку при зважуванні та огляді залізничних вагонів №№ 58569773, 95364378, 95638300, завантажених насінням сої, з непорушеними пломбами відправника, виявлено, що: загальна маса нетто складає 182100 кг, що на 5950 кг менше, ніж зазначено в накладній від 04.04.2018 № 34368175; щільність закриття розвантажувальних люків не забезпечує збереження вантажу при транспортуванні.

Експертом встановлено, що: у вагоні № 95364378 зі сторони штурвалів в нижній частині третього від сходів розвантажувального люка, в місці з’єднання кришки і бункера, виявлений зазор завдовжки 40 см, в якому є незабруднена монтажна піна, в щілинах видно затиснуте насіння сої; у вагоні № 95638300 з протилежної сторони від штурвалів в нижній частині кута першого від сходів розвантажувального люка, в місці з’єднання кришки і бункера виявлений зазор завдовжки близько 70 см, в якому видно затиснуте і роздавлене насіння сої; у вагоні № 58569773 зі сторони штурвалів в нижній частині другого розвантажувального люка, в місці з’єднання кришки і бункера виявлений зазор завдовжки близько 35 см, в якому видно затиснуте та роздавлене насіння сої.

Також, у вказаному висновку зазначено, що при знятті ЗПП у присутності експерта на завантажувальних люках та огляді поверхні і місткості вантажу через завантажувальні люки виявлено: у вагоні № 95364378 між III та IV люками від сходів на довжині близько 3,0 м є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) завглибшки візуально до 0,65 м, з чітко позначеною смугою по ширині вагону, характерній для стікаючого вантажу вниз, у бік третього від сходів розвантажувального люка зі сторони штурвалів та наявного зазору з затиснутим насінням сої; у вагоні № 95638300 між І та II люками від сходів на довжині близько 3,5 м є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) завглибшки візуально до 0,70 м, з чітко позначеною смугою по ширині вагону, характерній для стікаючого вантажу вниз, у бік першого від сходів розвантажувального люка з наявним зазором з затиснутим насінням сої, з протилежної сторони від штурвалів; у вагоні № 58569773 між II та III люками від сходів на довжині близько 2,5 м є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) завглибшки візуально до 0,60 м, з чітко позначеною смугою по ширині вагону, характерній для стікаючого вантажу вниз, у бік другого від сходів розвантажувального люка зі сторони штурвалів та наявного зазору з затиснутим та роздавленим насінням сої. Візуально вільний простір у вагонах дозволяє поміститися недоліку вантажу.

Колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог та зазначає наступне.

За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 909 ЦК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них (частина друга статті 908 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях. Обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України (частина перша статті 26 Закону).

За приписами статей 2, 3 Статуту ним визначаються обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом залізниць регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Стаття 110 Статуту передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Відповідно до статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Згідно зі статтею 131 Статуту претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу. Претензії, що виникли з приводу перевезення пасажирів, багажу і вантажобагажу можуть бути заявлені залізниці відправлення або призначення (на бажання заявника претензії). Претензії, що виникли з перевезення вантажу у прямому змішаному сполученні, заявляються: залізниці призначення, якщо кінцевим пунктом перевезення є залізнична станція; іншому транспортному органу, якщо кінцевим пунктом перевезення є порт. Претензії вантажовідправників щодо штрафів заявляються залізниці відправлення, а вантажоодержувачів - залізниці призначення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що під час переважування вагону №№ 58569773, 95364378, 95638300 Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» виявлено нестачу вантажу, отже на думку суду першої інстанції відповідно до статті 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

З зазначеним висновком суд апеляційної інстанції цілком погоджується та зазначає наступне.

Відповідно до статті 113 Статуту залізниця може бути звільнена від відповідальності, якщо вона доведе й інші обставини, що свідчать про відсутність її вини. У статті 111 Статуту наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу, зокрема, коли зазначене відбулося внаслідок стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За приписами статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства. Законом щодо окремих видів господарських зобов'язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Згідно з частиною третьою статті 623 ЦК України збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Частиною другою статті 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає, зокрема, у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає (пункт 1 частини третьої статті 314 ГК України).

За приписами статей 113-115 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Отже, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що судом першої інстанції при визначенні розміру збитків, заподіяних втратою вантажу, обґрунтовано застосовано норми Статуту, яким встановлено обмежену відповідальність перевізника у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу, яка визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 20 березня 2018 року по справі №916/4345/14.

Таким чином, доводи апелянта ПАТ «Українська залізниця» про те, що ним видано вантаж у схоронному стані, а також на те, що немає ознак втрати вантажу під час перевезення, колегією суддів апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки такі твердження суперечать фактичним обставинам справи.

Що стосується посилань скаржника на правомірність його відмови в комісійній видачі вантажу та складанні комерційного акту, адже вагон прибув на станцію призначення з непошкодженими ЗПП, то в цій частині потрібно зазначити, що п.52 Статуту залізниць України встановлює обов’язок залізниці на станціях призначення перевірити масу і стан вантажу у разі прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а не тільки у випадку пошкодження пломб відправника.

Відносно доводу апелянта про те, що відмова в комісійній видачі вантажу та складанні комерційного акту зумовлена виявленням невідповідності маси вантажу залізничній накладній після прийняття вагонів та без участі працівників залізниці, колегією суддів апеляційної інстанції зазначається, що будь-які докази впливу на вантаж та/або на вагони з боку Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства «Нібулон» чи інших осіб (зокрема, Ольшанської філії ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство залізничного транспорту») до моменту проведення експертизи в матеріалах справи відсутні, а, відтак, позиція відповідача в цій частині ґрунтується на припущеннях.

Посилання Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» на приписи частини третьої статті 310 ГК України, яка закріплює, що відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення, колегією суддів апеляційної інстанції також відхиляються, оскільки в цій нормі йдеться про припинення відповідальності за збереження вантажу після видачі одержувачу, а не про звільнення від відповідальності за втрату вантажу під час перевезення.

Стосовно тверджень ПАТ «Українська залізниця» про те, що акт експертизи, складений Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області від 11.04.2018 р. № 120-476/1, є неналежним доказом по справі, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що проведення такого дослідження після передачі вагонів одержувачу являється по суті єдиним способом доведення ним факту технічної несправності вагону. Замовлення експертизи до видачі вантажу з ініціативи отримувача неможливе, оскільки згідно п.п.29,30 Правил видачі вантажів запрошення незалежних експертів та оплату їх робіт здійснює залізниця за умови, що обставини, пов’язані з недостачею вантажу, зафіксовано в складеному до видачі вантажу комерційному акті, який в даному випадку перевізник неправомірно відмовився оформлювати.

За наведених обставин доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не спростовують висновків, покладених в основу оскаржуваного судового рішення.

На підставі викладеного, рішення Господарського суду Одеської області від 30.07.2018 по справі № 916/973/18 є законним та обґрунтованим, оскільки його винесено в результаті повного з’ясування обставин, що мають значення для справи та правильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» суд апеляційної інстанції не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця».

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281- 283

Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Одеської області від 30.07.2018 по справі № 916/973/18 – залишити без змін.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» – залишити без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця».

Постанова, згідно статті 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду.

Головуючий суддя                                                                      І.Г. Філінюк

Суддя                                                                                          О.Ю. Аленін

Суддя                                                                                          Л.В. Лавриненко