ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 910/21757/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтопостач-агро"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2018 (у складі колегії суддів: Михальська Ю.Б. (головуючий), Тищенко А.І., Отрюх Б.В.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 (суддя Шкурдова Л.М.)

у справі № 910/21757/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтопостач-агро"

до Комунального підприємства "Київпастранс"

про стягнення 215 149,65 грн,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтопостач-агро" (далі - ТОВ "Нафтопостач-агро"; попереднє найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма Октан" (далі - ТОВ "Фірма Октан") звернулося до суду з позовом до Комунального підприємства "Київпастранс" (далі - КП "Київпастранс") про стягнення 3 % річних у сумі 19 428,32 грн та 195 721,33 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2010 у справі № 30/17 стягнуто з КП "Київпастранс" на користь ТОВ "Фірма Октан" 215 673,28 грн основного боргу, 15 034,22 грн інфляційних втрат, 4 351,22 грн 3 % річних, 3 000,00 грн витрат з оплати послуг адвоката, 2 350,58 грн витрат зі сплати державного мита, 207,66 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Оскільки вказане рішення суду виконане відповідачем лише 21.09.2017, позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) просив стягнути на свою користь 3 % річних та інфляційні втрати у заявленому розмірі за період з 20.09.2014 по 20.09.2017.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2018, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позову з огляду на те, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2010 у справі № 30/17 виконано відповідачем в повному обсязі 08.11.2011.

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у вересні 2018 року ТОВ "Нафтопостач-агро" подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу ТОВ "Нафтопостач-агро" обґрунтовує зокрема тим, що судами попередніх інстанцій при вирішенні справи порушено статті 599, 625 ЦК та статтю 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) щодо оцінки належних і допустимих доказів, з огляду на те, що відповідачем не доведено належним чином виконання рішення суду у справі № 30/17 на час звернення скаржника з позовом у справі № 910/21757/17, тому висновки судів щодо відсутності підстав для задоволення позову є помилковими; судами в порушення статті 75 ГПК не надано належної оцінки обставинам, встановленим в ухвалі суду першої інстанції від 06.06.2017 у справі № 30/17 при вирішенні заяви відповідача про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, за якими суд дійшов висновку про недоведеність заявником повного або часткового виконання рішення суду у справі № 30/17; судом апеляційної інстанції безпідставно не взято до уваги надані скаржником докази, а саме копію банківської виписки про списання 21.09.2017 з рахунку відповідача коштів у сумі 240 616, 96 грн, чим підтверджено визнання відповідачем факту наявності боргу на цю дату; також судами не враховано, що станом на 08.07.2016 відповідач не заперечував наявність боргу за рішенням суду у справі № 30/17, з огляду на укладений між сторонами договір від 08.07.2016 № 42.16-15 про розстрочення боргу.

КП "Київпастранс" у відзиві на касаційну скаргу вважає її необґрунтованою, а постановлені у справі судові рішення просить залишити без змін та вказує про правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, заперечення проти неї та перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що 17.03.2008 між ТОВ "Фірма Октан", яке в подальшому змінило найменування на ТОВ "Нафтопостач-агро", (постачальник) та КП "Київпастранс" (замовник) укладено договір поставки продуктів нафтопереробки рідких № 17/03-13/4.

У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання щодо своєчасній оплаті за отриманий товар згідно з договором поставки від 17.03.2008 № 17/03-13/4 рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2010 у справі № 30/17 присуджено до стягнення з КП "Київпастранс" на користь ТОВ "Фірма Октан" 215 673,28 грн основного боргу, 15 034,22 грн інфляційних втрат, 4 351,22 грн - 3 % річних, 3 000,00 грн витрат з оплати послуг адвоката, 2 350,58 грн витрат зі сплати державного мита, 207,66 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання зазначеного рішення суду видано наказ від 15.03.2010 № 30/17.

ТОВ "Нафтопостач-агро", звертаючись до суду з позовом про стягнення на свою користь 3 % річних та інфляційних втрат у заявленому розмірі за період з 20.09.2014 по 20.09.2017 відповідно до статті 625 ЦК, послалося на виконання рішення суду відповідачем лише 21.09.2017.

Відповідно до частин 1, 3 статті 202 Господарського кодексу України (далі - ГК) господарське зобов'язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 598 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені статями 202-205 ГК, статтями 599-601, 604-609 ЦК, зокрема за статтею 599 ЦК зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Статтею 625 ЦК визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Разом із тим судами попередніх інстанцій установлено і це підтверджено матеріалами справи, що у грудні 2011 року позивач звертався до суду з позовом до КП "Київпастранс" про стягнення 12 322,97 грн - 3 % річних і 36 542,74 грн - інфляційних втрат, нарахованих у порядку статті 625 ЦК, у зв'язку з невиконанням відповідачем рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2010 у справі № 30/17. Позовні вимоги було обґрунтовано тим, що відповідачем у добровільному порядку зазначене рішення повністю виконано лише 08.11.2011, тому просив стягнути зазначені кошти за період з 13.01.2010 (день набрання чинності рішення суду від 04.03.2010 у справі № 30/17) по 08.11.2011 (день повного виконання відповідачем цього рішення) (а.с.37).

До зазначеної позовної заяви позивачем додано виписку про рух грошових коштів від 01.12.2011 по контрагенту КП "Київпастранс" згідно з наказом про примусове виконання рішення у справі № 30/17 від 15.03.2010, у якому наведено інформацію про дати надходження коштів на загальну суму 240 616,96 грн за період з 13.09.2010 по 08.11.2011, номера банківських виписок і номера платіжних доручень (а.с. 47).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.02.2012 у справі № 1/43 позов задоволено частково. Стягнуто з КП "Київпастранс" на користь ТОВ "Фірма Октан" 29 109,66 грн інфляційних втрат і 11 241,65 грн - 3 % річних.

Цим рішенням установлено факт добровільного виконання КП "Київпастранс" рішення суду у справі № 30/17 у повному обсязі 08.11.2011.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, у справі № 910/21757/17, яка розглядається, правомірно зазначив, що факт повного виконання 08.11.2011 відповідачем рішення Господарського суду міста Києва у справі № 30/17, встановлений рішенням суду у справі № 1/43, яке набрало законної сили, є преюдиційним та повторного доведення не потребує.

Водночас судом апеляційної інстанції правомірно взято до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами як джерело права, а саме, рішення від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", у якому зазначено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку з виконанням відповідачем рішення суду від 04.03.2010 у справі № 30/17 у повному обсязі 08.11.2011, підстави для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу за період з 20.09.2014 по 20.09.2017 відсутні.

Посилання ТОВ "Нафтопостач-агро" у касаційній скарзі на те, що судами не надано належної оцінки обставинам, встановленим в ухвалі суду першої інстанції від 06.06.2017 у справі № 30/17 при вирішенні заяви КП "Київпастранс" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, відхиляються судом касаційної інстанції з огляду на те, що за встановлених апеляційним судом обставин, підставою для відмови у задоволенні зазначеної заяви відповідача була неможливість встановлення судом того, що останнім було погашено заборгованість саме за наказом Господарського суду міста Києва від 15.03.2010 № 30/17, а не за іншими дев'ятьма наказами, виданими на виконання судових рішень в інших справах, отже, ця ухвала не спростовує обставин, встановлених рішенням суду у справі № 1/43 щодо сплати боргу відповідачем.

Доводи ТОВ "Нафтопостач-агро", викладені у касаційній скарзі, щодо неправильної оцінки апеляційним господарським судом наданих позивачем доказів стосовно їх належності та допустимості на підтвердження фактичного виконання відповідачем рішення суду у справі № 30/17 лише 21.09.2017, у тому числі, договору про розстрочення боргу від 08.07.2016 № 45.16-15, зводяться до переоцінки доказів у справі, а тому не можуть бути взяті до уваги Касаційним господарським судом з огляду на межі перегляду справи судом касаційної інстанції.

У зв'язку з наведеним, фактичні обставини у справі, встановлені судами під час її вирішення, підтверджують покладені в основу судових рішень висновки щодо відсутності у відповідача обов'язку зі сплати позивачу 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК за вказаний період, з огляду на виконання відповідачем судового рішення в повному обсязі 08.11.2011 і недоведеність ТОВ "Нафтопостач-агро" тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог. При цьому суди попередніх інстанцій повно та всебічно дослідили обставини справи, правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Наведені у касаційній скарзі аргументи щодо неповного з'ясування обставин справи та неналежної оцінки судами доказів не приймається судом касаційної інстанції до уваги, оскільки з огляду на імперативні приписи статті 300 ГПК Верховний Суд не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходив суд при вирішенні спору, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги.

Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги ТОВ "Нафтопостач-агро" про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального законодавства при прийнятті оскаржених судових актів не знайшли свого підтвердження, підстав для зміни чи скасування законних рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду колегія суддів не вбачає.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтопостач-агро" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 у справі № 910/21757/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: І.С. Міщенко

В.Г. Суховий