ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2018. Справа № 906/760/18

м. Полтава

За позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Українська Страхова Компанія "КНЯЖА ВІЄННА ОСОБА_1", вул. Глибочицька 44, м. Київ, 04050; адреса для листування: вул. Сікорського, 8, 6 поверх, оф. 32, м. Київ, 04112

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", вул. Героїв Майдану, 82, офіс. 24, м. Гадяч, Полтавська область, 37300

про відшкодування збитків в порядку регресу.

Суддя Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Секретар судового засідання Лепій О.В.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 01.10.18.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Українська Страхова Компанія "КНЯЖА ВІЄННА ОСОБА_1" (далі - позивач/ ПрАТ "УСК "КНЯЖА ВІЄННА ОСОБА_1") звернулося з позовною заявою до Господарського суду Житомирської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" (далі - відповідач/ ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат") 34076,02 грн. збитків.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_3, який керував транспортним засобом, що належить відповідачу, транспортному засобу застрахованому у позивача, було завдано механічних ушкоджень. Позивач, як страховик, виплатив страхове відшкодування страхувальнику, внаслідок чого зазнав матеріального збитку.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 05.09.2018. по справі № 906/760/18 вказану позовну заяву передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Полтавської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2018. суддею по справі № 906/760/18 визначено суддю Господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 16.10.2018. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи призначено на 21.11.2018.

В судове засідання 21.11.2018. представник позивача не з'явився, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, неявка в судове засідання позивача не перешкоджає розгляду справи по суті.

13.11.2018. від відповідача надійшло клопотання про призначення автотехнічної та товарознавчої експертизи.

У вказаному клопотанні відповідач зазначає, що він не погоджується з розміром страхового відшкодування на відновлення автомобіля, оскільки такий розмір є явно завищеним, а також не погоджується з характером та видами відновлювальних робіт, направлених на усунення наслідків ДТП, та вважає, що для визначення вартості відновлювального ремонту, характеру та видів відновлювальних робіт, які були необхідні для ремонту автомобіля Citroen Berlingo внаслідок ДТП, яка мала місце 02.09.2015. в м. Овруч, необхідні спеціальні знання, якими володіє експерт, у звязку з чим є необхідність проведення автотехнічної та автотоварознавчої експертизи.

Також відповідач вказав, що до встановлення дійсного розміру понесених позивачем збитків, характеру та видів відновлювальних робіт, яких потребував автомобіль внаслідок ДТП, ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» не може надати до суду обґрунтований відзив на позов у встановлені судом строки. Крім того, станом на момент звернення до суду із цим клопотанням, ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» не отримало копії позовної заяви з додатками.

На вказані зауваження відповідача суд зазначає, що в матеріалах справи є докази направлення позивачем копії позовної заяви з додатками на адресу місцезнаходження відповідача. Крім цього, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 42 відповідач має право ознайомлюватися з матеріалами справи, яким він не скористався.

Щодо ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк, суд не погоджується з твердженням відповідача про неможливість його подання. Зокрема, суд не погоджується з тим, що надання відзиву можливе лише після проведення судової експертизи по справі.

При вирішенні клопотання про призначення судової експертизи по справі, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо обєктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи").

Так, необхідність проведення експертизи відповідач обґрунтовує необхідністю уникнення помилок при визначенні дійсної вартості збитків, яких зазнав позивач. При цьому, відповідач не погоджуючись з розміром страхового відшкодування на відновлення автомобіля, не надав жодних доказів на підтвердження завищення такого розміру, а також не скористався наданим йому правом заявити клопотання про витребування таких доказів судом, у разі неможливості самостійно надати такі докази, яке передбачено ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Суд вважає, що позивачем у позовній заяві надано достатні та допустимі докази на підтвердження суми понесених ним збитків. Таким чином, підстави для проведення судової експертизи відсутні.

До того ж, враховуючи те, що ДТП відбулося ще 02.09.2015, суд має обґрунтовані сумніви щодо можливості встановлення достовірної вартості відновлювальних робіт автомобіля Citroen Berlingo станом на даний час. Враховуючи це, суд робить висновок, що призначення судової експертизи не дасть належного результату, а лише призведе до затягування судового процесу та неможливості розгляду справи протягом розумного строку (ст. 248 ГПК України).

Також судом враховано те, що ДТП сталося 02.09.2018., винуватець ДТП ОСОБА_4 на момент скоєння ДТП був працівником відповідача, тобто відповідач не міг не знати про факт скоєння ДТП. Крім цього, претензію про відшкодування збитків відповідачем отримано 30.03.2018. Тобто, у відповідача було достатньо часу для збирання ним необхідних доказів на підтвердження завищеного (на його думку) розміру вартості відновлювального ремонту.

Враховуючи викладене, в судовому засіданні 21.11.2018. суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення автотехнічної та товарознавчої експертизи по справі, оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 1 ст. 240 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.07.2015. між ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄНА ОСОБА_1» (страховик за договором) та ЖФ ПАТ «СОЛДІ І КО» (страхувальник за договором) було укладено комплексний договір добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) № 06/02-40К-0058230 (далі - Договір), предметом якого були майнові інтереси страхувальника, повязані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_1 (заява на страхування транспортного засобу - додаток № 1 до Договору).

У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобовязання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

02.09.2015. по вул. Б. Хмельницького, 90 в м. Овруч сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_1, та автонавантажувача «Тоуоtа», без номерного знаку, що належить ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат", під керуванням ОСОБА_4 (копія довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 71631311 - в матеріалах справи).

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_1, було завдано механічних ушкоджень, відповідно до чого страхувальник зазнав матеріального збитку.

Страхувальник звернувся до страховика із заявою про настання події 03.09.2015.

Відповідно до рахунку № СА-К-002841 від 04.09.2015. та ремонтної калькуляції № 214 від 04.09.2018. вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Citroen Berlingo, державний номерний знак НОМЕР_1, склала 34076,02 грн. (копії рахунку та ремонтної калькуляції - в матеріалах справи).

На виконання умов договору страхування позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування розмір якого, згідно страхового акту № 03 від 18.09.2015. склав 34076,02 грн., що підтверджується платіжним дорученням № ЗР049919 від 21.09.2015.

Враховуючи викладене, загальний розмір фактично понесених витрат позивача склав 34076,02 грн.

Відповідно до Постанови Овруцького районного суду Житомирської області від 28.09.2015. по адміністративній справі № 286/3330/15-п, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_3, який працював у ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат", Правил дорожнього руху України, чим останній скоїв правопорушення передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач зазначає, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника автонавантажувача «Тоуоtа», без номерного знаку, була не застрахована, позивач має право звернутися до відповідача, як власника даного автонавантажувача, та відповідального за завдані збитки, за відшкодуванням завданої ним шкоди.

В зв'язку з цим позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу (копії претензії вих. № 11840/УБК від 26.03.2018. та рекомендованого повідомлення про її вручення відповідачу - в матеріалах справи).

Позивач стверджує, що відповідачем не було проведено ніяких дій щодо вирішення питання в досудовому порядку та відшкодування завданих збитків.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 34076,02 грн. відшкодування збитків.

Відповідач відзиву на позов не надав, у клопотанні про призначення автотехнічної та товарознавчої експертизи відповідач зазначив, що він не погоджується з розміром страхового відшкодування на відновлення автомобіля, оскільки він є явно завищеним.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" (далі - ЗУ "Про страхування") встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується зі ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ст. 20 ЗУ "Про страхування", страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 ЗУ "Про страхування" передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

З матеріалів справи та положень ст. ст. 512, 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" вбачається, що позивач набув право вимоги до відповідача в порядку суброгації.

Так, перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України №6-112цс13 від 25.12.2013.

За ст. 27 ЗУ "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з частинами 1 статті 25 ЗУ "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Абзацом 2 частини 1 ст. 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 214 від 04.09.2015. та розрахунку суми страхового відшкодування від 18.09.2015. вартість відновлювального ремонту автомобіля Citroen Berlingo, пошкодженого в результаті ДТП, склала 34076,02 грн.

Позивачем було складено страховий акт № 03 від 18.09.2015., згідно якого подію визнано страховою та вирішено виплатити страхове відшкодування в розмірі 34076,02 грн.

Факт виплати суми страхового відшкодування страхувальнику у розмірі 34076,02 грн. підтверджується платіжним дорученням № ЗР049919 від 21.09.2015.

Зауваження відповідача щодо завищення вартості відновлювального ремонту автомобіля суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені жодними доказами.

Таким чином, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування, страховик (позивач) набув права зворотної вимоги до винної особи (відповідача у справі) у сумі виплаченого страхового відшкодування.

Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не заперечується, що автонавантажувач «Тоуоtа» без номерного знаку належить ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат".

Факт наявності вини ОСОБА_4 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 02.09.2018., підтверджується постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 28.09.2015. по адміністративній справі № 286/3330/15-п. Відповідач не заперечує того, що ОСОБА_4 перебував з ним у трудових відносинах.

Згідно п. 2 статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Враховуючи викладені норми, відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованому транспортному засобу Citroen Berlingo, має нести відповідач як юридична особа, з винних неправомірних дій водія якої сталася ДТП.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу Citroen Berlingo було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування підлягають задоволенню у повному обсязі.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд враховує вимоги ГПК України щодо розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідач своїми процесуальними правами не скористався, відзив (заяву по суті справи за ч. 2 ст. 161 ГПК України) не надав та належними та допустимими доказами не спростував позовні вимоги позивача.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" (вул. Героїв Майдану, 82, офіс. 24, м. Гадяч, Полтавська область, 37300; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська Страхова Компанія" КНЯЖА ВІЄННА ОСОБА_1" (вул. Глибочицька 44, м. Київ, 04050; адреса для листування: вул. Сікорського, 8, 6 поверх, оф. 32, м. Київ, 04112; ) 34076 грн. 02 коп. відшкодування завданих збитків, 1762 грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 27.11.2018.

Суддя О.С. Семчук