ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" листопада 2018 р.          Cправа № 902/590/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАГРОКОМ", м. Київ

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "СИТКОВЕЦЬКЕ", смт Ситківці, Немирівський район, Вінницької області

про стягнення 941 281,91грн. заборгованості

За участю секретаря судового засідання Василишеної Н.О.

Представники сторін в судове засідання не з'явилися.

В С Т А Н О В И В :

17.09.2018 р. до суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАГРОКОМ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СИТКОВЕЦЬКЕ" про стягнення 941 281,91 грн заборгованості, з яких 455 344,52 грн 30 % річних від простроченої суми та 485 937,39 грн пені від простроченої суми за договором № Вн301116 від 30.11.2016 р. про поставку на умовах товарного кредиту.

Ухвалою суду від 24.09.2018 р. відкрито провадження у справі № 902/590/18 та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 10.10.2018 р. Також даною ухвалою вирішивши здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

10.10.2018 р. на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н та без дати (вх.канц. № 02.1-34/7927/18 від 10.10.2018 р.), в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні 10.10.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.10.2018 р., про що повідомлено представників сторін під розпис.

Ухвалою суду від 19.10.2018 р. відкладено судове засідання до 19.11.2018 р.

05.11.2018 р. на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву № 31-10/18-09 від 31.10.2018 р. в якому останній підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд задовольнити позов повністю.

19.11.2018 на електронну адресу суду від представника відповідача надійшла заява б/н від 19.11.2018 р. (вх.канц. № 02.1-34/9019/18 від 19.11.2018 р.), в якій останній просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату в зв'язку з відсутністю можливості уповноваженого представника бути присутнім в судовому засіданні, оскільки юрист підприємства звільнений з посади, а директор підприємства перебуває у відрядженні.

Крім того, 19.11.2018 р. на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання б/н від 19.11.208 р. (вх.канц. № 02.1-34/9024/18 від 19.11.2018 р.), в якому останній просить проводити розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання 19.11.2018 р. представники сторін не з'явилися, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, ухвалою суду, яка надсилалась рекомендованою кореспонденцією.

Факт належного повідомлення сторін про дату, час та місце судового засідання підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення № 386 та № 964, які наявні в матеріалах справи (а.с. 71-72, т.1).

Крім того в матеріалах справи міститься заява представника позивача клопотання б/н від 19.11.208 р. (вх.канц. № 02.1-34/9024/18 від 19.11.2018 р.), в якому останній просить проводити розгляд справи за його відсутності.

При неявці в судове засідання відповідача суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов'язок щодо внесення змін про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов'язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов'язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

З огляду на вказане відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою від 19.10.2018 р. про відкладення розгляду справи по суті у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання сторін.

У зв'язку із неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

В судовому засіданні розглянувши заяву представника відповідача б/н від 19.11.2018 р. (вх.канц. № 02.1-34/9019/18 від 19.11.2018 р.), яка надійшла до суду 19.11.2018 р. засобами електронного зв'язку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п.1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28 документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Як встановлено судом, згідно довідки від 19.11.2018 р. складеної відповідальним працівником апарату Господарського суду Вінницької області, вказана заява не містить електронного цифрового підпису.

Враховуючи те, що заява представника відповідача надіслана без електронного цифрового підпису остання не є офіційною та не підлягає розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави позовних вимог посилається на укладення з відповідачем договору про поставку на умовах товарного кредиту № Вн301116 від 30.11.2018 р. відповідно до якого Позивач (Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАГРОКОМ") як продавець взяв на себе зобов'язання передати у власність Відповідача (Товариство з обмеженою відповідальністю "СИТКОВЕЦЬКЕ") як покупця поставити товар (насіння, добрива з мікроелементами для позакореневого живлення, засоби захисту рослин) вказані у додатках ( Специфікаціях) №№1-2 до договору № Вн301116 від 30.11.2016 р., а відповідач зобов'язався прийняти товар та оплатити його вартість. На виконання договору продавець належним чином поставив товар у кількості та асортименті, вказаному у додатках (Специфікаціях) №1-2 до договору № Вн301116 від 30.11.2016 р., загальна вартість товару в яких становила 9 132 110,39 грн з ПДВ.

Проте відповідач допустив порушення власних зобов'язань за договором та в строк, передбачений для проведення платежів, не здійснив оплату вартості отриманого товару, таким чином останній порушив права позивача, в зв'язку з чим позивачем до відповідача 13.11.2017 р. був пред'явлений позов, за результатами розгляду якого Господарським судом Вінницької області 14.12.2017 р. з відповідача на користь Позивача було стягнуто 2 270 502,04 грн основного боргу, 20 270,30 грн пені (за період з 01.11.2017 по 13.11.2017 рр.), 22 523,34 грн - 30 відсотків річних (за період з 01.11.2017 по 13.11.2017 рр.), 548 148,17 грн штрафу та 42 921,66 грн судового збору.

Відповідно до постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 11.04.2018 р. за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача, зазначена скарга була залишена без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 14.12.2017 р. без змін. Рішення суду відповідач виконав лише 17.07.2018 р. сплативши заборгованість на виконання укладеного договору доручення №120710/03 від 12.07.2018 р. Таким чином, відповідач повністю виконав умови укладеного договору, порушивши строк розрахунку за отриманий товар, а отже і законні права позивача, більше ніж на 7 місяців.

В зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за договором позивач вважає що відповідач має сплатити за період з 14.11.2017 по 16.07.2018 пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, що складає 485 937,39 грн та 30 відсотків річних у розмірі 455 344,52 грн за користування чужими грошовими коштами яку заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СИТКОВЕЦЬКЕ" в судовому порядку.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позов Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАГРОКОМ" не визнає та просить суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі зазначаючи, що рішення суду від 14.12.2017 р. у справі № 902/1049/17 виконано повністю відповідачем 17.07.2018 р.

При цьому, негативні наслідки заподіяні простроченням відповідача компенсовані задоволенням вимог про стягнення боргу із врахуванням знецінення курсу долара США, які задоволено судом.

Таким чином, за твердженням відповідача, ним повністю компенсовано прострочення виконання зобов'язання виконавши рішення суду.

У відповіді на відзив позивач заявлений позов просить задовольнити в повному обсязі вказуючи, що відповідачем не зазначено, що курсова різниця, яка врахована судом при прийнятті рішення у справі № 902/1049/17 була розрахована позивачем на дату, що передувала даті подання позовної заяви до суду, тобто станом на 10.11.2017 р., тоді як борг був погашений 17.07.2018 р. та станом на вказану дату погашення боргу курс долара значно зріс.

Несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань за Договором поставки, за твердженням позивача, призвело до виникнення у нього дефіциту оборотних коштів необхідних йому у діяльності, в зв'язку з цим останній звертався до банківських установ для отримання кредитів. Окрім зазначених кредитів у позивача є також і інші зобов'язання перед установами банків та іншими кредиторами.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 14.12.2017 р. Господарським судом Вінницької області у справі № 902/1049/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАГРОКОМ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СИТКОВЕЦЬКЕ" про стягнення заборгованості в сумі 2 861 443,85 грн прийнято рішення, яким позов задоволено повністю: стягнуто з відповідача на користь позивача 2 270 502,04 грн боргу з урахуванням курсової різниці, 20 270,30 грн пені, 548 148,17 грн штрафу, 22 523,34 грн 30 відсотків річних та 42 921,66 грн витрат на сплату судового збору (а.с. 24-27, т. 1).

02.01.2018 р. на виконання вищевказаного рішення суду у справі № 902/1049/17 видано наказ, який надіслано на адресу стягувача.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.04.2018 р. скаргу Товариства з обмеженою відповідальність "СИТКОВЕЦЬКЕ" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 14.12.2017 р. без змін (а.с. 29-32, т. 1).

12.07.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "СИТКОВЕЦЬКЕ" (Сторона 1), Товариством з обмеженою відповідальністю "КУЗЬМИНЕЦЬКЕ" (Сторона 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРУГРОКОМ" (Сторона 3) укладено договір доручення № 120718/03, відповідно до умов якого Сторона 2, діючи у якості повіреного, зобов'язується від імені та за рахунок Сторони 1 здійснити юридичні дії: оплатити на користь Сторони 3 заборгованість Сторони 1 у сумі 2 904 365,51 грн, яка виникла у Сторони 1 перед Стороною 3 на підставі договору поставки № Вн301116/01 на умовах товарного кредиту від 30.11.2016 р. та підтверджена рішенням Господарського суду Вінницької області від 14.12.2017 р. у справі № 902/1049/17 (а.с. 33-34, т. 1).

Відповідно п. 3.1 Договору Сторона 2 зобов'язана виконати доручення у строк до 30.07.2018 р.

На виконання укладеного договору доручення № 120710/03 від 12.07.2018 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "КУЗЬМИНЕЦЬКЕ" перераховано позивачу в якості погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "СИТКОВЕЦЬКЕ", яка виникла у останнього на підставі договору поставки № Вн301116/01 від 30.11.2016 р. суму коштів в розмірі 2 904 365,51 грн, що підтверджується наявною в справі банківською випискою від 17.07.2018 р. (а.с. 35, т. 1).

Прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за Договором поставки № Вн301116/01 від 30.11.2016 р., наявність якого підтверджена рішенням Господарського суду Вінницької області від 14.12.2017 р. у справі № 902/1049/17, слугувало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами Договору поставки № Вн301116/01 від 30.11.2016 р. між ними виникли зобов'язання, які мають правову природу договору поставки.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Вінницької області від 14.12.2017 р. у справі № 902/1049/17 стягнуто з відповідача на користь відповідача 2 270 502,04 грн боргу з урахуванням курсової різниці, 20 270,30 грн пені, 548 148,17 грн штрафу, 22 523,34 грн 30 відсотків річних та 42 921,66 грн витрат на сплату судового збору.

Вказаним рішенням суду у справі № 902/1049/17 встановлено та підтверджено обґрунтованість заявленого позивачем позову про стягнення заборгованості за договором поставки в т.ч. і щодо вимог про стягнення пені та 30 % річних в зв’язку з чим дане рішення в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України є преюдиціальним для розгляду цієї справи, у тому числі й в частині підтвердження наявності заборгованості відповідача за вказаний період.

З матеріалів справи слідує, що рішення Господарського суду Вінницької області від 14.12.2017 р. у справі № 902/1049/17 відповідачем виконано 17.07.2018 р.

Доказів іншого матеріали справи на момент прийняття даного рішення не містять.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з приписами частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Відповідно п. 5.2 Договору поставки № Вн301116/01 від 31.11.2016 р. сторони досягли згоди, що за порушення строків (термінів) оплати платежів Покупець сплачує на користь Продавця штраф у розмірі 25 % від суми несплаченого платежу та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Сума простроченого платежу визначається ціною товару (її частиною), яку Покупець сплатив із запізненням. Якщо на момент подання Продавцем вимоги або позову до суду щодо сплати Покупцем пені, ціна товару (її частина) не сплачена Покупцем, сума несплаченої ціни товару (її частини), для розрахунку пені визначається відповідно до п. 5.4 договору.

Згідно п. 5.3 Договору керуючись положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, сторони дійшли згоди, що у випадку прострочення Покупцем платежу, сплата якого передбачена відповідно до умов договору, Покупець на вимогу Продавця сплачує останньому 30 (тридцять) відсотків річних від простроченої суми. Прострочена сума визначається ціною товару (її частиною), яку Покупець сплатив із запізненням. Якщо на момент подання Продавцем вимоги або позову до суду щодо сплати Покупцем 30 (тридцяти) відсотків річних від простроченої суми, ціна товару (її частина) не сплачена Покупцем, сума несплаченої ціни товару (її частини), для розрахунку відсотків річних, визначається п. 5.4 договору.

За змістом п. 5.4 Договору у випадку збільшення на міжбанківському валютному ринку України станом на банківський день, що передує даті написання позовної заяви, вартості долару США (Євро) в національній валюті в порівнянні з вартістю долару США (Євро) в національній валюті на банківський день, що передує даті укладення відповідної Специфікації, ціна неоплаченого товару (заборгованість відповідача) може змінюватись Продавцем пропорційно зміні вартості долару США (Євро) в односторонньому порядку за наступною формулою: С = В х (К2/К1) грн, де: С - кінцева ціна неоплаченого товару в національній валюті України, що підлягає сплаті після зміни ціни неоплаченого товару по вищевказаній формулі; В - ціна неоплаченого товару в національній валюті України, яка підлягає зміні у зв'язку із зміною вартості долара США (Євро) по відношенню до гривні; К2 - вартість 1 (одного) долара США (Євро) в національній валюті України за курсом продажу долару США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України (за даними веб-сайту www.udinform.com, у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній за даними веб-сайту http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті написання позовної заяви, збільшеним на кількість процентів, що вказана у специфікації (якщо збільшення передбачено Специфікацією); К1 - вартість 1 (одного) долара США (Євро) в національній валюті України за курсом продажу долару США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України (за даними веб-сайту www.udinform.com, у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній за даними веб-сайту http://minfin.com.ua) на банківський день, що передує даті підписання відповідної специфікації, збільшеним на кількість процентів, що вказана у специфікації (якщо збільшення передбачено Специфікацією).

Сторони погодили, що перерахунок Продавцем вартості неоплаченого товару за цим пунктом є обов'язковим для Покупця та не потребує підписання сторонами жодних додаткових угод до договору.

Пунктом 5.5 Договору сторонами погоджено, що позовна давність до вимог про сплату (стягнення) штрафних санкцій (пені) нарахованих відповідно до умов цього Договору, становить три роки. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за цим Договором припиняється через три роки з моменту виникнення прострочення.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Вказана правова позиція відображена в постановах Верховного Суду України від 14.11.2011 р. у справі № 3-116гс11, від 23.01.2012 р. у справі № 3-142гс11 та від 17.02.2016 р. у справі № 905/3137/14-908/5775/14, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.03.2018 р. у справі № 910/663/17.

Тобто, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.05.2018 р. у справі № 914/1487/17, від 20.06.2018 р. у справі № 905/2135/17).

Окрім того, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту договорів наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін Договору поставки, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій (пені), передбачених умовами договору та ЦК України.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум пені та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені та 30 % річних є правомірними, оскільки відповідають вимогам чинного законодавства та умовам укладених Договорів.

Здійснивши за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора обрахунок пені та 30 % річних у визначених позивачем періодах судом визначено їх в розмірі - 487 504 грн 77 коп. пеня та 457 210 грн 68 коп. 30 % річних від простроченої суми, які є більшими ніж ті, що заявлені позивачем у вказані періоди (485 937 грн 39 коп. пеня та 455 344 грн 52 коп. 30 % річних від простроченої суми), однак враховуючи те, що визначення ціни позову є правом та прерогативою позивача до стягнення підлягають останні у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду жодних доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення 30 % річних та пені, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Також відповідачем не було заявлено жодних клопотань щодо зменшення розміру штрафних санкцій, в т. ч. і доказів щодо його фінансового стану незважаючи на тривалість провадження у даній справі та обізнаність останнього про вказану справу тощо.

Натомість позивач у відповіді на відзив з наданням підтверджуючих доказів вказав на те, що несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань привело до дефіциту обігових коштів у зв'язку із чим позивач повинен був звернутися до банківських установ для отримання кредитів.

Вказані обставини виключають можливість для суду застосувати повноваження щодо зменшення розміру пені, позаяк така дія із врахуванням наведеного вище буде суперечити принципам змагальності та рівності учасників господарського процесу.

Приймаючи до уваги викладене вище суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.129 ГПК України.

19.11.2018 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення із зазначенням про відкладення складання тексту повного судового рішення на строк не більше ніж на десять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СИТКОВЕЦЬКЕ", вул. Мандролька, буд. 19, смт Ситковецьке, Немирівський район, Вінницька область, 22865 (ідентифікаційний код - 33845116) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАГРОКОМ", вул. Голосіївська, 7, м.Київ, 03039 (ідентифікаційний код - 30530159) – 455 344 грн 52 коп. 30 % річних від простроченої суми та 485 937 грн 39 коп. пені від простроченої суми та 14 119 грн 23 коп. витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 23 листопада 2018 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 4 прим.:

1 - до справи.

2, 3 - позивачу - вул. Голосіївська, буд. 7, корп. 2, оф. 5/1, м. Київ,03039; вул.Бориспільська, 7, м.Київ,

02099.

4 - відповідачу - вул. Мандролька, буд. 19, смт Ситківці, Немирівський район, Вінницька область, 22865.