ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року Справа № 903/380/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Тимошенко О.М.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2 - адвокат

третьої особи: представник - ОСОБА_3 - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Національного банку України; Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу господарського суду Волинської області, постановлену 27.08.18р. суддею Дем'як В.М. у м.Луцьку, повний текст складено 27.08.18р. у справі № 903/380/18

за позовом Національного банку України

до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Приватофис"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк"

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 27.08.2018р. у справі №903/380/18 клопотання ТОВ "Приватофис" про призначення судової оціночно-будівельної експертизи задоволено та призначено у справі №903/380/18 судову оціночно-будівельну експертизу (в пункті 2 резолютивної частини оспорюваної ухвали помилково зазначено про призначення будівельно-технічної експертизи).

На вирішення судової оціночно-будівельної експертизи поставлено питання про ринкову вартість об'єктів нерухомого майна приміщення банку загальною площею 181,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська область, Турійський район, смт. Турійськ, вул. Ковельська, буд. 1; адмінприміщення літ А-1 загальною площею 265,4 кв.м., місцезнаходження: Волинська область, Старовижівський район, смт. Стара Вижівка, вул. Жовтнева, буд.2; нежитлове приміщення літ. А-1 загальною площею 144,2 кв.м., розташоване за адресою: Волинська область, Ратнівський район, смт. Ратне, вул. Каштанова, буд. 17. Проведення експертизи доручено Волинському відділенню Львівського наукового-дослідного інститут судових експертиз міністерства юстиції України.

На час проведення експертною установою експертизи та отримання висновку експерта провадження у справі №903/380/18 зупинено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що наявні у матеріалах справи звіти про незалежну оцінку вартості нерухомого майна, виготовлених ТОВ "Сінекс" від 31.03.2018р. на визначення ринкової вартості оцінки об'єктів нерухомості адмінприміщення літ А-1 загальною площею 265,4 кв.м.; нежитлове приміщення літ. А-1 загальною площею 144,2 кв.м. є неактуальними, термін по таких звітах закінчився 30.09.18р. А звіт про незалежну оцінку вартості нерухомого майна - приміщення банку загальною площею 181,6 кв.м., який виготовлений суб'єктом оціночної діяльності ТОВ "Українська професійна оцінка" по терміну закінчився 20.06.2018р.

Погоджуючись із доводами відповідача про те, що вартість об'єктів іпотеки за умовами договорів та їх вартість, що визначена у звітах має дуже суттєву різницю в сторону зменшення при порівнянні вартості цих же об'єктів за ціною, що визначена договорами іпотеки, суд першої інстанції прийшов до висновку, що такі звіти не можуть бути належними доказами у даній справі.

Відтак суд першої інстанції вважає, що має бути визначена нова ринкова вартість об'єктів нерухомості. А оскільки здійснення оцінки відноситься до категорій спеціальних знань, призначення експертизи, на думку суду першої інстанції, є обов'язковим.

Не погоджуючись з даною ухвалою, Національний банк України (НБУ) та Публічне акціонерне товариство Комерційний банк (ПАТ КБ) "Приватбанк" звернулися через господарський суд Волинської області (вх.№01-117/239/18 від 17.09.2018р. (НБУ); (вх.№01-117/234/18 від 12.09.2018р. (ПАТ КБ "Приватбанк") до Рівненського апеляційного господарського суду (вх.№2239/18 від 20.09.2018р.(НБУ); (вх.№2205/18 від 18.09.2018р.(ПАТ КБ "Приватбанк") з апеляційними скаргами.

Оскільки предметом оскарження за двома апеляційними скаргами різних апелянтів є один і той же процесуальний документ - ухвала господарського суду Волинської області від 27.08.18р. у справі №903/380/18, - суд апеляційної інстанції, з метою процесуальної економії часу без виходу до нарадчої кімнати, заслухавши думку учасників судового процесу, прийняв процесуальне рішення про спільний розгляд таких апеляційних скарг в одному судовому засіданні.

У апеляційній скарзі (вх. №338/18 від 22.10.2018р.) Національний банк України просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу господарського суду Волинської області від 27.08.2018р. у справі №903/380/18; справу №903/380/18 передати на розгляд господарському суду Волинської області (а.с.158-162, т.4). Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт - Національний банк України зазначає, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу у апеляційній скарзі (вх. №336/18 від 22.10.2018р.) Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу господарського суду Волинської області від 27 серпня 2018 року про призначення по справі №903/380/18 судової оціночно-будівельної експертизи та зупинення провадження у справі, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.195-204, т.4). Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" зазначає, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

15.11.2018р. на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив (а.с.17-19, т.5) на апеляційні скарги, у якому він просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та Національного банку України, а ухвалу господарського суду Волинської області від 27.08.2018р. у справі №903/380/18 залишити без змін, як таку, що прийнята у цілковитій відповідності до вимог як норм процесуального, так і норм матеріального права.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційних скарг, відзиву на апеляційні скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що ухвалу господарського суду Волинської області від 27.08.2018р. у даній справі слід скасувати, а апеляційні скарги Національного банку України та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задоволити, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи Національний банк України звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки. При цьому у позовній заяві, з метою недопущення порушення прав третьої особи, позивач просить суд залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк". У подальшому позивач подав заяву про уточнення позовних вимог від 25.06.2018р.

Згідно заяви про уточнення позовних вимог (а.с.191-197, т.1) позивач просить суд:

1) в рахунок часткового погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" перед Національним банком України в сумі ,00 грн. звернути стягнення на майно ТОВ "Приватофис", яке є предметом іпотеки за іпотечним договором №134 від 09.06.2009р., посвідченим приватним Нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованим в реєстрі №1183, а саме:

- приміщення банку загальною площею 181,6 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна:55, розташоване за адресою: Волинська область, Турійський район, смт. Турійськ, вул. Ковельська, буд. 1;

- адмінприміщення літ А-1 загальною площею 265,4 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00, розташоване за адресою: Волинська область, Старовижівський район, смт. Стара Вижівка, вул. Жовтнева, буд. 2;

- нежитлове приміщення літ. А-1 загальною площею 144,2 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 42, розташоване за адресою: Волинська область. Ратнівський район, смт. Ратне, вул. Каштанова, буд. 17, що належать йому на праві власності на користь Національного банку України;

2) встановити спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом їх продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження передбаченої Законом України "Про виконавче провадження":

- приміщення банку загальною площею 181,6 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна :55, розташоване за адресою: Волинська область. Турійський район, смт. Турійськ, вул. Ковельська, буд. 1., за початковою ціною 1490572,80 грн. без ПДВ;

- адмінприміщення літ А-1 загальною площею 265,4 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00, розташоване за адресою: Волинська область, Старовижівський район, смт. Стара Вижівка, вул. Жовтнева, буд. 2 за початковою ціною 2178403,20 грн. без ПДВ;

- нежитлове приміщення літ. А-1 загальною площею 144,2 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 42, розташоване за адресою: Волинська область. Ратнівський район, смт. Ратне, вул. Каштанова, буд. 17 за початковою ціною 1183593,60 грн. без ПДВ.

На стадії підготовчого провадження господарським судом Волинської області відповідачем заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаної із нею справи №910/7913/18, у задоволенні якого судом відмовлено.

Відповідачем заявлено інше клопотання - про призначення судової оціночно-будівельної експертизи (а.с. 7-8, т.2), яке судом першої інстанції було задоволене. До завершення експертизи та отримання експертного висновку - провадження у справі зупинено.

Північно-західний апеляційний господарський суд вважає, що рішення про призначення судової оціночно-будівельної експертизи у даній справі є передчасним, постановлене без дослідження та урахування усіх обставин, виходячи з такого.

По-перше. Призначаючи у справі 903/386/18 судову оціночно-будівельну експертизу місцевий господарський суд виходив із того, що закінчився строк дії звітів про незалежну оцінку вартості нерухомого майна; мета даних звітів не відповідає фактичній меті оцінки «для реалізації майна на прилюдних торгах»; визначена у звітах вартість об'єктів іпотеки має суттєву різницю в сторону зменшення у спів порівнянні із вартістю, що визначена іпотечними договорами.

Такий висновок не містить під собою правового обґрунтування, оскільки місцевий господарський суд не звернув увагу на ту обставину, що звертаючись до суду із позовом позивач - НБУ у пункті 5 позовної заяви просив встановити спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом їх продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, яка дорівнює договірній вартості визначеній у іпотечному договорі.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 13 березня 2018 №5002-10/1364-2012: «Суд вважає, що проведення прилюдних торгів, як спосіб реалізації звернення стягнення на заставне майно, дозволяє досягти справедливої ціни, яка відповідає ринковій на час здійснення реалізації спірного заставного майна, що забезпечує баланс інтересів заставодавця та заставодержателя при здійсненні такої процедури реалізації майна. Тому визначення початкової ціни заставного майна згідно з його вартістю у договорі застави (іпотеки) не матиме наслідків порушення законних інтересів сторін договору».

По-друге. Щодо незгоди відповідача із договірною вартістю іпотечного майна.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відтак, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі його умови є обов'язковими для сторін, в тому числі щодо встановлення договірної вартості предмета іпотеки.

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди стосовно ціни предмета іпотеки в укладених договорах.

Під час розгляду апеляційної скарги ні представник позивача, ні представник відповідача, ні представник третьої особи не спростували презумпції правомірності правочину №134 від 09.06.09р. - договору іпотеки (з наступними змінами відповідно до Додаткових договорів,

Крім того, пунктами 17.2.-17.5 договору іпотеки передбачено обов'язок відповідача забезпечити схоронність предмету іпотеки, запобігати пошкодженню предмета іпотеки, його знищенню, втраті або псуванню, або зменшенню вартості понад норми його звичайної амортизації; утримувати та експлуатувати його відповідно до цільового призначення, а також протипожежних, технічних і санітарних умов. Проводити, у разі необхідності поточний ремонт, а також капітальний ремонт у встановлені відповідними нормативами строки, відновлення незначних пошкоджень, інші заходи для належного збереження предмету іпотеки; не здійснювати реконструкцію, перебудову, перепланування предмета іпотеки без відповідного письмового дозволу іпотекодержателя; у разі пошкодження, або знищення, або втрати (повністю або частково), або псування предмету іпотеки - у термін не пізніше десяти днів від дня, коли це відбулось, - відновити предмет іпотеки або замінити його іншим майном не меншої вартості, за узгодженням із іпотекодержателем; або - незалежно від настання строків виконання зобов'язань за кредитнім договором, виконати їх у повному обсязі або у відповідній частині, за узгодженням із іпотекодержателем, у випадку виникнення загрози втрати, або пошкодження, або знищення, або псування, або погіршення стану предмета іпотеки - не пізніше ніж у 2 (двох) денний термін з моменту виникнення таких загроз повідомити про це, а також про будь-які інші обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за цим договором.

Таким чином в разі погіршення/покращення стану предмет іпотеки в порівнянні із станом, в якому об'єкт передавався в іпотеку, відповідач мав повідомити про це позивача.

Матеріали справи не містять доказів звернень відповідача відповідного характеру до позивача щодо зазначених вище обставин.

Враховуючи те, що із моменту укладення договору іпотеки майно, яке зазначене у ньому, не є втрачене, змінене в сторону поліпшення чи погіршення його стану, а також ту обставину, що воно було предметом оцінки суб'єктами оціночної діяльності, твердження відповідача про втрату його вартості у сторону зменшення є припущенням відповідача. У свою чергу відповідач не надає будь-яких доказів, що свідчать про перевищення вартості предмета іпотеки над його договірною вартістю.

По-третє. Твердження місцевого господарського суду про неналежність звітів про оцінку нерухомого майна, що містяться в матеріалах справи, немає правового значення, оскільки предметом позову виступає вимога Національного банку України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною сторонами у іпотечному договорі.

Статтею 162 ГПК України передбачено, що позовна заява повинна містити: виклад обставин, на якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; законодавство, правові підставі позову.

В свою чергу, у відповідності до положень господарського процесуального законодавства суд розглядає спір у межах позовних вимог, тобто виключно у межах предмету та підстав позову, котрі визначені самим позивачем (ст. 14 ГПК України).

У судовому засіданні представник позивача зазначив, що визначення вартості майна через його оцінку суб'єктами оціночної діяльності на момент звернення із позовом до господарського суду Волинської області у першу чергу мало на меті формування сукупної вартості майна з метою обрахування та сплати судового збору.

По-четверте. 21 березня 2018 року ОСОБА_6 Верховного Суду (ВП ВС) в рамках справи № 235/3619/15-ц, досліджувала питання обов'язковості зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні. За результатами розгляду, ВП ВС дійшла висновку про те, що у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

При цьому, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду передаючи справу на розгляд ВП ВС ухвалою від 25.01.2018 у справі № 235/3619/15-ц зазначив що згідно зі ст. ст. 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження можуть заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж про це буде зазначено в резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, така вартість майна змінилася.

Отже, загальнообов'язкового значення визначення ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні у резолютивній частині рішення суд) самостійного значення немає.

Таким чином, відповідач не позбавлений права під час здійснення виконавчого провадження заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж така, що зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, така вартість майна змінилася.

По-п'яте. Обґрунтовуючи необхідність призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи, господарський суд Волинської області у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали зазначив, що строк дії звіту про оцінку вартості нерухомого майна, виготовлений ТОВ "Українська професійна оцінка" щодо частини предметів іпотеки закінчився 20.06.2018р., а строк дії звітів про оцінку вартості нерухомого майна, виготовлений ТОВ "Сінекс" щодо частини предметів іпотеки закінчується 30.09.2018р. відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" та постанови КМУ № 358 від 21.08.2014 "Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства".

З огляду на зазначене, місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність призначення у даній справі судової оціночно-будівельної експертизи з огляду на закінчення строку дії Звітів про оцінку предметів іпотеки.

Проте такі висновки суду не відповідають вимогам чинного законодавства та наявним у справі матеріалам з огляду на наступне.

Відповідно до преамбули Закону України "Про оцінку майна, майнових прав і професійну оціночну діяльність в Україні" цей Закон визначає правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях: оцінки майна, майнових прав та використання її результатів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовим актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна повинні містити визначення понять, у тому числі поняття ринкової вартості, принципів оцінки, методичних підходів та особливостей проведення оцінки відповідного майна залежно від мети оцінки, вимоги до змісту звіту про оцінку майна та порядок його рецензування.

Основними положеннями щодо оцінки майна та майнових прав, які є обов'язковими для застосування суб'єктами оціночної діяльності, є Національний Стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою КМУ № 1440 від 10.09.2003. (далі - Національний стандарт № 1) та Національний Стандарт № 2 "Оцінка нерухомого майна", затверджений постановою КСУ № 1442 від 28.10.2004 (далі Національний стандарт № 2).

Частиною 5 ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Нормативно-правовими актами з оцінки майна можуть бути передбачені строки дії звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) від дати оцінки або дати її затвердження (погодження) замовником.

Відповідно до п. 56 Національного стандарту № 1 встановлено, що звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити, поміж іншого, дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства.

Отже, з огляду на наведені вище положення чинного законодавства вбачається, що зазначення строку дії звіту про оцінку майна, по-перше, не є обов'язковою умовою, і, по-друге, такий строк повинен встановлюватись окремим нормативно-правовими актами у відповідності до конкретних обставин та мети такої оцінки.

В той же час, ані норми Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", ані норми Національного стандарту № 1 та Національного стандарту № 2 не містять будь-яких імперативних положень щодо строку дії звітів про оцінку нерухомого майна.

Відтак покликання суду першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали на норми Закону України "Про виконавче провадження" та постанову КМУ № 358 від 21.08.2014 "Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства" є помилковим, так як Закону України "Про виконавче провадження" встановлює строк дії звіту про оцінку саме на стадії виконання судового рішення, як завершальної стадії судового провадження, а постанова КМУ № 358 взагалі не застосовується до звітів про оцінку майна під час розгляду позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

По-шосте. Призначаючи експертизу у даній справі, місцевий господарський суд виходив із положень статті 99 Господарського процесуального кодексу (ГПК) України, відповідно до якої, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин. визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23.03.2012 року № 4 передбачено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

У постанові Верховного Суду від 06.07.2018р. у справі № 925/1387/15, поміж іншого, зазначено наступне: "... Таким чином, враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі у зв'язку з призначенням експертизи, господарський суд зобов'язаний навести мотиви необхідності вчинення такої процесуальної дії з викладенням обставин, які входять до предмету доказування у справі та не можуть бути встановлені судом, оскільки потребують спеціальних знань, а тому можуть бути встановлені виключно судовими експертами.

Призначаючи у даній справі судову оціночно-будівельну експертизу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що для правильного вирішення спору необхідно встановити ринкову вартість предмета іпотеки, оскільки на момент винесення оскаржуваного рішення місцевим господарським судом, строк чинності звіту про незалежну оцінку вартості предмета іпотеки від 19.11.2015р. сплив, а для встановлення розміру погашення заборгованості за кредитним договором, необхідно встановити вартість предмета іпотеки, яка є доказовою базою у даному спорі, проте встановлення вказаних обставин вимагає спеціальних знань. ...».

Отже, переглядаючи рішення у справі № 925/1387/15, Верховний Суд зробив висновок щодо можливості призначення експертизи у зв'язку із спливом строку чинності звіту про незалежну оцінку вартості предмета іпотеки, оскільки за відсутності чинного висновку експерта для встановлення початкової вартості предмета іпотеки (за відсутності інших належних та допустимих доказів) необхідні спеціальні знання.

В той же час, до матеріалів справи долучені копії чинних Звіту про оцінку вартості нерухомого майна складеного 20.12.2017р. із строком дії 12 місяців, тобто до 20.12.2018р.; Звітів про оцінку вартості нерухомого майна, складених 31.03.2018р. із строком дії 12 місяців, тобто до 31.03.2019р. (щодо предметів іпотеки № 2 і № 3).

Постановляючи ухвалу про призначення судової оціночно-будівельної експертизи, суд першої інстанції не зазначив, у чому саме полягає необхідність призначення судової оціночно-будівельної експертизи, якщо у матеріалах справи наявні чинні Звіти про експертну грошову оцінку предмету іпотеки, що належить ТОВ «Приватофис», а також мотивів, через які грошова оцінка предмету іпотеки може бути встановлена виключно судовими експертами.

Окрім того, матеріали судової справи не містять взаємно суперечливих доказів на підтвердження вартості предметів іпотеки.

З огляду на наявність у матеріалах справи № 903/380/18 копій чинних на даний момент Звітів про оцінку предметів іпотеки, відсутньою є одна з обов'язкових умов, які тільки у своїй сукупності дозволяють ставити питання про призначення судової експертизи.

По-сьоме. Відповідно до ч. 3 ст. 99 ГПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).

Як зазначив у судовому засіданні представник апелянта ПАТ КБ "Приватбанк" господарським судом Волинської області під час розгляду клопотання відповідача про призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи не було запропоновано сторонам за взаємною згодою обрати експерта або експертну установу, не було надано сторонам час на узгодження кандидатури експертної установи або експерта. А в оспорюваній ухвалі судом першої інстанції не наведено мотивів, якими суд керувався при самостійному призначенні експертної установи, а саме Волинського відділення Львівського НДІСЕ.

Окрім того, як зазначив представник третьої особи, Єдиний державний реєстр судових рішень містить ряд процесуальних документів судів господарської юрисдикції, зокрема і господарського суду Волинської області, про продовження строку проведення експертиз Волинським відділенням Львівського НДІСЕ, що може свідчити про факт надмірної завантаженості Волинського відділення Львівського НДІСЕ та часту неможливість експертами вказаної установи проведення експертиз у розумні строки.

По-восьме. Підставою для зупинення провадження у справі місцевим господарським судом визначено п.2 частини 1 статті 228 ГПК України - суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.

Оскільки Північно-західним апеляційним господарським судом встановлено порушення норм в частині призначення та проведення експертизи, то відсутні підстави для зупинення провадження у справі. В цій частині оспорювана ухвала також підлягає скасуванню.

За таких обставин ухвала господарського суду Волинської області від 27.08.18р. у справі №903/380/18 прийнята при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи та порушенні норм процесуального права, а відтак підлягає скасуванню із направленням її для продовження розгляду до господарському суду Волинської області.

Колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянтів - Національного банку України та ПАТ "Комерційний банк "Приватбанк" є обґрунтованими та такими що заслуговують на увагу.

У свою чергу суд апеляційної інстанції відхиляє заперечення відповідача (а.с.17-19, т.5), оскільки вони зводяться до незгоди із вартістю об'єктів нерухомості, які були визначені як у договорі іпотеки такі і Звітах про оцінку вартості нерухомого майна, які, на думку відповідача) не були прорецензовані, а відтак не мають жодної юридичної сили.

Зазначеним обставинам надана оцінка судом апеляційної інстанції у цій постанові вище.

При цьому відповідач до відзиву на апеляційні скарги апелянтів не додає жодних належних письмових доказів, як аргумент своїх заперечень.

Згідно частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 79 ГПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 ГПК України).

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтами у апеляційних скаргах є обґрунтованими, у зв'язку з чим наявні підстави для скасування оскаржуваної ухвали про призначення судової оціночно-будівельної експертизи та зупинення провадження у справі.

Відповідно до частини 1 пункту 6 статті 275 Господарського процесуального кодексу (ГПК) України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання щодо розподілу судових витрат за результатами розгляду апеляційних скарг Національного банку України та ПАТ "Комерційний банк "Приватбанк" підлягає вирішенню за результатами розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 277, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скаргу Національного банку України та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задоволити.

Ухвалу господарського суду Волинської області від 27 серпня 2018 року у справі №903/380/18 скасувати.

Справу №903/380/18 направити для продовження розгляду до господарському суду Волинської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "27" листопада 2018 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Тимошенко О.М.