ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Черкаси справа № 925/529/18

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Кадусі Н.В., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача ОСОБА_2 за довіреністю, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянув справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Союз-Континент» до приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» про стягнення 82853 грн. 71 коп.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Союз-Континент» звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» (далі-відповідач) про стягнення, на підставі договору поставки № 15/03 від 15.03.2017 року, 76 494 грн. 01 коп. основної заборгованості, 5 037 грн. 98 коп. інфляційних втрат, 1 321 грн. 72 коп. 3% річних та відшкодування судових витрат.

Позов мотивований порушенням відповідачем зобовязання з оплати поставленого товару по договору поставки № 15/03 від 15.03.2017 року.

Ухвалою господарського суду від 01.06.2018 року справа № 925/529/18 була призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 03.07.2018 року.

18.06.2018 року відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № 17330/18) у якому проти позову заперечував з мотивів безпідставності і недоказаності позовних вимог. Зокрема, відповідач зазначив, що подані позивачем докази наявності і розміру спірної заборгованості не є допустимими і достатніми, ОСОБА_2 звірки взаємних розрахунків не є доказом визнання боргу. Поставлена продукція частково не відповідає умовам договору щодо її якості і комплектності, тому зобовязання у відповідача щодо її оплати на спірну суму не виникло. Оскільки сума основної заборгованості остаточно не визначена, то нараховані суми пені, інфляційних втрат і 3% річних заявлені до стягнення безпідставно.

Ухвалою суду від 03.07.2018 року, за клопотанням представника відповідача, розгляд справи № 925/529/18 призначено за правилами загального позовного провадження.

07.08.2018 року позивач в особі свого представника подав відповідь на відзив (вх. № 22824/18), у якій спростовував наведені відповідачем у відзиві доводи, наполягав на задоволенні позову із зазначених у ньому підстав, а заперечення проти позову із підстав поставки неякісної продукції вважав таким, що не стосується предмету даного позову.

Ухвалою суду від 02.10.2018 року підготовче провадження у справі № 925/529/18 закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. За клопотаннями і заявами представників сторін провадження у справі неодноразово відкладалося, строк розгляду справи продовжувався.

В засіданнях суду представник позивача позов з підстав і в розмірі, викладених у позовній заяві, підтримав і просив задовольнити повністю, представник відповідача позов не визнав і просив суд відмовити у його задоволенні повністю з підстав, наведених у відзиві на позов.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.

15.03.2017 року позивачем товариством з обмеженою відповідальністю «Союз-Континент», як постачальником, та відповідачем приватним підприємством «Центр-Монтаж-Енерго», як покупцем, був укладений договір поставки № 15/03 (далі Договір, а.с. 33-40), за умовами п.п. 1.1., 1.3. якого, за даним Договором постачальник зобовязується поставити у власність покупцю продукцію електротехнічного призначення (далі в тексті Договору - продукція), а покупець зобовязується прийняти цю продукцію та своєчасно здійснювати її оплату на умовах даного Договору; кількість, асортимент, вартість продукції, термін поставки вказуються у Специфікаціях та/або додатках, що є невідємною частиною даного договору; умови постачання продукції визначаються згідно «ІНКОТЕРМС 2010»; доставка продукції на склад покупця здійснюється за домовленістю сторін і визначається окремо у кожній специфікації.

У договорі сторонами погоджені всі його істотні умови, визначені умови поставки, якість та комплектність продукції, порядок розрахунків, прийняття товару, відповідальність сторін.

Так, якість продукції, що постачається, повинна відповідати в момент поставки умовам даного договору та підтверджуватися сертифікатом та/або паспортом заводу-виробника. Постачальник не відповідає за недоліки та механічні пошкодження продукції, які виникли при транспортуванні продукції після її передачі покупцеві, або в наслідок порушення покупцем правил користування, монтажу, зберігання продукції, правил енергопостачання, дій обставин непереборної сили (розд. 2 п.п. 2.1., 2.2. Договору).

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2., 3.5. Договору, постачальник гарантує якість продукції в цілому, що постачається, протягом 12 місяців з дати поставки. У випадку виявлення протягом гарантійного терміну невідповідності продукції по якості (приховані дефекти, які не могли бути виявлені в момент приймання), покупець направляє постачальнику не пізніше 24 годин, з моменту виявлення відповідних дефектів, письмове повідомлення. Постачальник зобовязується дати відповідь покупцю протягом 15 робочих днів з дати отримання такого повідомлення. У разі незгоди покупця із висновком постачальника, покупець має право ініціювати проведення експертизи. Висновок експерта має визначати причини поломки товару (вина виробника або постачальника), із зазначенням обставин стосовно відсутності вини покупця (наприклад, внаслідок порушення покупцем правил зберігання або користування товаром). Оплата вартості експертизи здійснюється стороною, яка ініціювала проведення експертизи. За результатами експертизи, витрати щодо її проведення можуть бути компенсовані стороною, з вини якої сталося погіршення якості товару.

Покупець проводить 50% передоплату продукції на підставі отриманого від постачальника рахунку-фактури, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника у національній валюті протягом двох банківських днів. Кінцевий розрахунок відбувається протягом двадцяти банківських днів після отримання продукції покупцем (п.п. 4.1. Договору).

Відповідно до п.п. 5.1. Договору, постачальник зобовязаний передати у розпорядження покупця продукцію у термін та на умовах визначених у специфікації, за умови предявлення представником покупця оригіналу належним чином оформленої відповідно до вимог законодавства довіреності на отримання ТМЦ, що оформлюються видатковою накладною.

До продукції, що постачається постачальник надає: видаткову накладну, податкову накладну, паспорт заводу-виробника (або копію сертифікату якості, якщо це передбачено специфікацією). Зазначені документи надаються покупцю за умови передачі останнім оригіналу належним чином оформленої довіреності на отримання ТМЦ по встановленій формі та при предявленні представником паспорту (п.п. 5.3. Договору).

Згідно із п.п. 8.1., 8.3. Договору, сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань за даним договором при наявності їх вини. Покупець, у випадку порушення термінів, зазначених у п. 4.1., сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Даний Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2017 року.

Договір представниками сторін підписаний та скріплений їхніми печатками.

До Договору сторонами підписана Специфікація № 1, у відповідності до якої постачальник зобовязався поставити покупцю обладнання загальною вартістю 229727 грн. та Додаткова угода № 1 згідно з якою сторони доповнили розд. 4 Договору наступними пунктами:

п. 4.2. покупець здійснює доплату у розмірі 100000 грн. згідно рахунка-фактури № 00000065 від 15.08.2017 року до 29.11.2017 року;

п. 4.3. остаточний розрахунок за продукцію відвантажену згідно рахунка-фактури № 00000065 від 15.08.2017 року здійснюється протягом 2 банківських днів після отримання продукції покупцем, але не пізніше 05.12.2017 року

п. 4.4. після виконання умов пунктів 4.2. та 4.3. сторони не мають будь-яких фінансових претензій згідно пунктів 8.2. та 8.3. цього Договору;

п. 4.5. відвантаження продукції згідно рахунка-фактури № 00000065 від 15.08.2017 року буде зроблено 30.11.2017 року, але не пізніше 04.12.2017 року (а.с. 41-42).

Із видаткових накладних № РН-0000033 від 07.06.2017 року, № РН-0000072 від 04.12.2017 року (а.с. 43, 48, ), товарно-транспортних накладних № НОМЕР_1 від 07.06.2017 року, № 000000068 від 04.12.2017 року (а.с. 46-47, 51-52) вбачається, що позивач поставив відповідачеві товар на загальну суму 605727 грн., відповідач в особі уповноважених довіреностями № 131 від 06.06.2017 року, № 333від 01.12.2017 року представників товар прийняв (а.с. 45, 50). Для оплати поставленого товару позивач виписав і передав відповідачу рахунки-фактури № СФ-0000021 від 28.03.2017 року, № СФ-0000065 від 15.08.2017 року (а.с. 44, 49).

Відповідачем поставлений товар частково оплачений, що підтверджується звітами по дебіторських і кредиторських операціях по рахунку позивача за 30.03., 12.06., 28.07., 11.08., 15.08., 20.10., 28.11.2017 року (а. с. 112-118).

15.05.2018 року сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2017 по 15.05.2018 року, згідно з яким заборгованість відповідача перед позивачем станом на 15.05.2018 року становила 76494 грн. 01 коп.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем свого обовязку по оплаті отриманого від позивача товару, позивач направив відповідачу претензії від 22.01.2018 року за вих. № 22/01 та від 05.02.2018 року за вих. № 05/02 з вимогою про сплату останнім 76494 грн. заборгованості та попередив, що у разі невиконання такої вимоги, він буде змушений звернутися до суду (а.с. 54-56, 59-61).

Відповідач у відповідь на претензію позивача направив останньому лист від 01.02.2018 року за вих. № 32/01 у якому проти вимог щодо стягнення 76494 грн. 01 коп. заборгованості заперечував та зазначив, що позивачем був поставлений товар неналежної якості і для усунення його недоліків відповідач змушений за власні кошти проводити його ремонт, тому після усунення браку та всіх недоліків неякісної продукції, відповідачем буде надано кошторис вартості витрат і після цього буде здійснено остаточний розрахунок по договору № 15/03 від 158.03.2017 року (а. с. 57-58).

У відзиві на позов відповідач посилався на те, що позивачем було поставлено йому товар неналежної якості на підтвердження чого надав листи, які направляв позивачу і в яких повідомляв останнього про поставку неякісної продукції (а. с. 57-58, 73, 74).

У відповіді на відзив та у вищезазначених претензіях позивач щодо заперечень відповідача про поставку неякісної продукції зазначав, що у договорі поставки визначено порядок дій відповідача у разі отримання від позивача продукції неналежної якості, а сам факт якості продукції не є предметом розгляду даної справи.

Так, відповідач зобовязання із оплати поставленого йому позивачем товару виконав частково, за розрахунком позивача заборгованість відповідача перед позивачем на момент звернення із даним позовом до господарського суду становить 76 494 грн. 01 коп. основної заборгованості, 5 037 грн. 98 коп. інфляційних втрат, 1 321 грн. 72 коп. 3% річних.

Вимога позивача до відповідача про їх стягнення є предметом позову у справі, що розглядається.

Спірні правовідносини сторін виникли із укладеного ними договору поставки № 15/03 від 15.03.2017 року, вимоги позивача та заперечення відповідача витікають із прав і обовязків сторін за цим договором, за правовою природою віднесені до договірних зобовязань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобовязання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобовязання, відповідальність за порушення зобовязання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусового виконання обовязку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу (ГК) України передбачено право кожного суб'єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обовязку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обовязків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обовязки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до викладених обставин справи суд вбачає, що на виконання укладеного з відповідачем договору поставки № 15/03 від 15.03.2017 року позивач, як постачальник, поставив відповідачу, а відповідач, як покупець, прийняв передбачену у специфікації до договору продукцію без зауважень, отриману продукцію в порядку і строки, визначені договором не оплатив. Наявність і розмір спірної заборгованості позивачем підтверджено доказами, які визнаються судом допустимими і достатніми, відповідачем у встановленому законом порядку не спростовані, тому вимогу позивача про їх примусове стягнення суд вважає обґрунтованою, доказаною та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому суд враховує, що підписання відповідачем акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, свідчить про визнання ним такого боргу, такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів касаційного господарського суду постанові від 08.05.2018 у справі № 910/16725/17.

Крім того, умовами п.п. 3.1., 3.2., 3.5. Договору сторони домовились, що постачальник гарантує якість продукції в цілому, що постачається, протягом 12 місяців з дати поставки. У випадку виявлення протягом гарантійного терміну невідповідності продукції по якості (приховані дефекти, які не могли бути виявлені в момент приймання), покупець направляє постачальнику не пізніше 24 годин, з моменту виявлення відповідних дефектів, письмове повідомлення. Постачальник зобовязується дати відповідь покупцю протягом 15 робочих днів з дати отримання такого повідомлення. У разі незгоди покупця із висновком постачальника, покупець має право ініціювати проведення експертизи. Висновок експерта має визначати причини поломки товару (вина виробника або постачальника), із зазначенням обставин стосовно відсутності вини покупця (наприклад, внаслідок порушення покупцем правил зберігання або користування товаром). Оплата вартості експертизи здійснюється стороною, яка ініціювала проведення експертизи. За результатами експертизи, витрати щодо її проведення можуть бути компенсовані стороною, з вини якої сталося погіршення якості товару.

З огляду на викладені умови договору і встановлені обставини справи суд вважає, що єдиним допустимим доказом поставки продукції невідповідної якості, а відповідно, і обґрунтованості заперечень проти позову, може бути висновок експерта, якого відповідачем не надано.

У звязку з простроченням відповідачем строків оплати продукції, позивач також заявив вимогу про стягнення з відповідача, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, 5 037 грн. 98 коп. інфляційних втрат, 1 321 грн. 72 коп. 3% річних.

При вирішенні спору в частині стягнення спірних сум інфляційних втрат і 3% річних за період прострочення станом на дату звернення до суду, суд керується приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, розясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» N 14 від 17.12.2013 року, умовами розділу 8 договору поставки № 15/03 від 15.03.2017 року.

Вимога позивача в цій частині позову відповідає наведеним нормам законодавства, умовам договору, встановленим обставинам справи, тому судом визнається такою, що також підлягає задоволенню.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин справи, умов договору та наведених норм законодавства суд позов визнає обґрунтованим, доказаним і з зазначених у ньому підстав задовольняє повністю.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн..

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго», , місцезнаходження: 20300, АДРЕСА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Союз-Континент», , місцезнаходження: 69063, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Гоголя, буд. 79 - 76494 грн. 01 коп. основного боргу, 5037 грн. 98 коп. інфляційних втрат, 1321 грн. 72 коп. 3% річних, 1762 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.11.2018 року.

Суддя В.М. Грачов