СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2018 р. Справа № 905/1921/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,

представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" (вх.№289 Д) на рішення Господарського суду Донецької області від 13.06.2018, ухвалене у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Сковородіною О.М., час ухвалення рішення - не зазначено, дата складання повного тексту рішення - 23.06.2018, у справі №905/1921/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське", м. Покровськ, Донецька обл.

про стягнення 293 480, 66грн

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" звернулось до місцевого господарського суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" про стягнення 293 480, 66грн, посилаючись на те, що за договором транспортного експедирування №Э-10/12/09-3 від 10.12.2009 позивачем були надані відповідачу послуги з організації перевезень вантажів на суму 249 442 488, 44грн, з яких відповідачем сплачено 249 149 007, 78грн. Відтак, залишилась заборгованість в сумі 293 480, 66грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 13.06.2018 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" 293 480, 66грн боргу за договором транспортного експедирування №Э-10/12/09-3 від 10.12.2009 та 4 402, 21грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відповідач належним чином зобов'язання за договором не виконав, здійснивши розрахунки за надані позивачем експедиторські послуги за договором частково; вказане з боку відповідача не спростовано, доказів виконання зобов'язання щодо оплати наданих послуг в сумі 293 480, 66грн відповідач не надав.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що акт звірки взаєморозрахунків не є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує наявність заборгованості за господарським договором, оскільки він не відповідає вимогам, встановлених до первинних документів; акти про надання експедиторських послуг, в яких визначається розмір винагороди позивачу є похідними від суми вартості організації перевезення вантажів та інших послуг, наданих за договором. Крім того, на думку апелянта, судом не досліджено правомірність нарахування розміру винагороди згідно додаткової угоди від 01.08.2014 до договору транспортного експедирування №Э-10/12/09-3 від 10.12.2009, і, як наслідок, зроблено помилковий висновок про наявність обов'язку відповідача сплатити заборгованість.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 13.08.2018 відкрито апеляційне провадження у даній справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 27.08.2018.

Від позивача у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 17.09.2018 розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" призначено на 10.10.2018 об 11:30год.

Разом з тим, Указом Президента України від 29.12.2017 №454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", крім іншого, постановлено ліквідувати Донецький апеляційний господарський суд та утворити Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області з місцезнаходженням у місті Харкові.

Згідно з підпунктом 8 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць) та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

На підставі Указу Президента України від 28.09.2018 №295/2018 "Про переведення суддів" переведено суддів Донецького апеляційного господарського суду на роботу на посадах суддів Східного апеляційного господарського суду.

У відповідності до частини 6 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в газеті "Голос України" (№185 (6940) від 03.10.2018) розміщено повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

Згідно з частинами 5 та 7 статті 31 Господарського процесуального кодексу України, у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На виконання розпорядження керівника апарату суду Донецького апеляційного господарського суду від 01.10.2018 "Про передачу судових справ до Східного та Центрального апеляційних господарських судів" здійснено передачу судової справи №905/1921/17, що перебувала у провадженні Донецького апеляційного господарського суду до Східного апеляційного господарського суду.

18.10.2018 справа №905/1921/17 надійшла до Східного апеляційного господарського суду (вх.№289Д).

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 18.10.2018 визначено склад колегії судді для розгляду даної справи: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2018 відповідно до вимог частини 7 статті 31 Господарського процесуального кодексу України прийнято справу №905/1921/17 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" на рішення Господарського суду Донецької області від 13.06.2018 до провадження Східного апеляційного господарського суду; призначено справу №905/1921/17 до розгляду на 20.11.2018 о 12:15год.; доведено до учасників справи, що нез'явлення у судове засідання апеляційної інстанції їх представників не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті.

Учасники справи своїм правом на участь у судовому засіданні не скористались, у судове засідання Східного апеляційного господарського суду 20.11.2018 представники апелянта та позивача не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Хоча учасники судового процесу були належним чином завчасно повідомлені про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги, про що у матеріалах справи містяться рекомендовані повідомлення про вручення 26.10.2018 як апелянту, так і позивачу копій ухвал суду від 19.10.2018 (т.2 а.с.75-76).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції вжито необхідних заходів щодо належного та завчасного повідомлення учасників справи про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, учасники справи належним чином повідомлені про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги, а неявка у судове засідання їх представників не перешкоджає розгляду справи по суті, про що сторони були повідомлені ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2018, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Місцевим господарським судом встановлено, що

- 10.12.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" (надалі - Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вугільна компанія "Шахта "Красноармійська-західна №1" (у подальшому с 07.09.2010 перейменоване в Публічне акціонерне товариство "Шахтоуправління "Покровське") (надалі - Клієнт) був укладений договір транспортного експедирування №Э-10/12/09-3 (надалі - Договір) (т.1 а.с.9-10).

- За умовами пункту 1.1. Договору (з урахуванням додаткової угоди від 18.01.2012 (т.1 а.с.39-40)), Експедитор взяв на себе зобов'язання за плату і рахунок Клієнта організувати у відповідності із заявками Клієнта виконання транспортно-експедиторських послуг, пов’язаних з перевезенням вантажів, як у вагонах парка УЗ, так і у власних рухомих складах, які включають в себе: здійснення розрахунків з залізницями та третіми особами за перевезення вантажів Клієнта по узгодженим сторонами маршрутам; оплата залізничного тарифу, плата за користування вагонами, подавання та забирання вагонів та додаткові збори, які пред’являються залізницею та третіми особами; оплата збору за видачу довідок та телеграм по коду Експедитора; оплата всіх витрат експедитора і третіх осіб, які є вартістю організації перевезення вантажів, викладених в пункті 3.2. даного Договору.

- У відповідності до пункту 1.2. Договору Клієнт зобов’язався прийняти надані послуги та відшкодувати усі витрати, пов’язані з організацією перевезення вантажів, а також винагороду за надані послуги.

- Згідно з пунктом 3.1 Договору (в редакції додаткової угоди від 18.01.2012), Клієнт для організації перевезення вантажів та для відшкодування витрат Експедитора здійснює авансові платежі. Авансові платежі повинні бути здійснені не менш чим за 5 днів до початку здійснення перевезень. Розмір авансових платежів визначається виходячи з очікуваного (запланованого) об’єму перевезень, інших послуг та витрат Експедитора, які плануються протягом 5 днів надання послуг. За згодою з Експедитором можлива оплата послуг (їх частини) з організації перевезень вантажів по факту їх виконання протягом 1-го банківського дня з моменту надання Експедитором акту наданих послуг (виконаних робіт).

- У відповідності до пункту 3.2.1 Договору (в редакції додаткової угоди від 01.05.2012 (т.1 а.с.49-50)) за організацію перевезення вантажів, передбачених даним договором, Клієнт виплачує Експедитору винагороду в узгодженому розмірі розрахованому від вартості перевезень та інших транспортних послуг протягом 1-го банківського дня після здійснення перевезень на підставі рахунку та акту виконаних робіт Експедитора. Якщо при здійсненні платежу Клієнт не виділяє суму винагороди та не оплачує окремим платіжним дорученням, то Експедитор залишає за собою право утримувати суму винагороди Експедитора самостійно з авансових платежів Клієнта та закривати виставлені рахунки в хронологічному порядку. Розмір винагороди Експедитора визначається між сторонами та зазначається в додаткових угодах, які є невід’ємною частиною даного договору.

- Згідно з пунктом 6.1 Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2010. У випадку відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну даного Договору протягом одного місяця до закінчення строку його дії, він вважається продовженим на наступний календарний рік та на тих самих умовах, які передбачені Договором.

- Виконуючи умови Договору та додаткових угод до нього, позивач надав відповідачу експедиторські послуги за період з жовтня 2016 по лютий 2017 на загальну суму 1 039 292, 56грн, про що свідчать акти наданих експедиторських послуг, підписані обома сторонами без заперечень та скріплені печатками:

- за жовтень 2016: №18 від 11.10.2016 на суму 11 641, 72грн, №38 від 21.10.2016 на суму 45, 72грн, №76 від 31.10.2016 на суму 59 246, 20грн, №90 від 31.10.2016 на суму 2 128, 01грн,

- за листопад 2016: №22 від 11.11.2016 на суму 73 965, 91грн, №45 від 21.11.2016 на суму 33 408, 32грн, №74 від 30.11.2016 на суму 71 759, 24грн, №102 від 30.11.2016 на суму 5 374, 01грн,

- за грудень 2016: №26 від 11.12.2016 на суму 123 362, 42грн, №38 від 21.12.2016 на суму 102 166, 44грн, №76 від 31.12.2016 на суму 125 329, 31грн, №88 від 31.12.2016 на суму 10 525, 75грн,

- за січень 2017: №31 від 11.01.2017 на суму 82 521, 95грн, №49 від 21.01.2017 на суму 46 018, 20грн, №97 від 31.01.2017 на суму 61 632, 85грн, №135 від 31.01.2017 на суму 5 705, 20грн,

- за лютий 2017: №27 від 11.02.2017 на суму 96 250, 68грн, №54 від 21.02.2017 на суму 65 838, 84грн, №87 від 28.02.2017 на суму 55 834,08грн, №102 від 28.02.2017 на суму 6 537, 71грн (т.1 а.с.80-99).

- У відповідності до підписаних сторонами актів наданих експедиторських послуг ТОВ “Транспортно-експедиційна компанія “Енерготранс” були виставлені відповідачу відповідні рахунки-накладні (т.1 а.с.100-119).

- Також суду надані докази направлення рахунків-накладних на адресу відповідача (експрес накладна від 14.11.2016 – рахунки за жовтень 2016, експрес накладна від 15.12.2016 – рахунки за листопад 2016, експрес накладна від 19.01.2017 – рахунки за грудень 2016, експрес накладна від 16.02.2017 – рахунки за січень 2017 (т.1 а.с.120-124).

- У підтвердження здійснення відповідачем оплат наданих послуг за Договором суду надані копії платіжних доручень №51692 від 13.10.2016 на суму 150 000, 00грн, №54497 від 30.11.2016 на суму 150 000, 00грн, №55302 від 16.12.2016 на суму 100 000, 00грн, №55899 від 26.12.2016 на суму 200 000, 00грн, №1520 від 30.01.2017 на суму 300 000, 00грн (т.1 а.с.125-129).

Загальна сума здійсненої відповідачем оплати за Договором відповідно до наявних у матеріалах справи копій платіжних доручень становить 900 000, 00грн.

Отже, заборгованість позивача перед відповідачем відповідно до наявних у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів: підписаних та скріплених печатками сторін актів по наданню експедиторських послуг, надісланих позивачем відповідачу рахунків-накладних, а також копій платіжних доручень становить 139 292, 56грн.

Також, як встановлено місцевим господарським судом, у матеріалах справи міститься акт звірки взаємних розрахунків за ІІІ квартал 2016 року, складений сторонами, з якого вбачається наявність непогашеної відповідачем суми заборгованості за надані позивачем послуги за договором транспортного експедирування №Э-10/12/09-3 від 10.12.2009 в загальній сумі 154 188, 10грн.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в розмірі 293 480, 66грн.

Апеляційним господарським судом також встановлено, що відповідно до положень пункту 3.2 Договору (як у редакції Договору, так і у редакції додаткової угоди від 01.05.2012 до нього) сторонами були укладені численні додаткові угоди, якими визначено розмір винагороди Експедитора.

Зокрема, додатковою угодою від 01.08.2014 сторонами було узгоджено, що з 01.08.2014 розмір винагороди Експедитора, передбачений умовами Договору, складає 4%; інші умови Договору залишаються незмінними і сторони підтверджують виконання по ним своїх зобов'язань.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з такого.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення міститься і в статті 173 Господарського кодексу України.

Як зазначено в статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з положеннями частини 1 статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних із перевезенням вантажу.

Таке ж положення передбачено і статтею 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, укладений між сторонами у справі договір №Э-10/12/09-3 від 10.12.2009 за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування.

Відповідно до частини 3 статті 929 Цивільного кодексу України, умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитор зобов'язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що істотною умовою договору транспортного експедирування, зокрема є розмір плати експедитору і порядок розрахунків.

Сторони узгодили, що за організацію перевезення вантажів, передбачених Договором Клієнт виплачує Експедитору винагороду в узгодженому розмірі розрахованому від вартості перевезень та інших транспортних послуг протягом 1-го банківського дня після здійснення перевезень на підставі рахунку та акту виконаних робіт Експедитора (пункт 3.2.1 Договору в редакції додаткової угоди від 01.05.2012).

Як вбачається із матеріалів справи, акти наданих експедиторських послуг на загальну суму 1 039 292, 56грн підписані обома сторонами та скріплені печатками, позивачем були виставлені відповідні рахунки-накладні за жовтень 2016 – лютий 2017, які були направлені відповідачу, відтак, строк оплати наданих послуг за договором є таким, що настав.

Проте, як свідчать матеріали справи, відповідач за надані послуги розрахувався частково, а саме сплатив позивачу суму за Договором у розмірі 900 000, 00грн.

Доказів іншого матеріали справи не містять і відповідачем такі докази, як це передбачено статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, суду не надано.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 139 292, 39грн (1 039 292, 56грн - 900 000, 00грн) є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта, що судом не досліджено правомірність нарахування розміру винагороди згідно додаткової угоди від 01.08.2014 до Договору, і, як наслідок, зроблено помилковий висновок про наявність обов'язка відповідача сплатити заборгованість, виходячи з такого.

По-перше, такі доводи апелянта судова колегія розцінює виключно як намагання ухилитись від виконання покладеного на нього обов'язку по сплаті за отримані послуги по Договору.

По-друге, згідно зі статтею 931 Цивільного кодексу України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. У Договорі (пункт 3.2.1 в редакції додаткової угоди від 01.05.2012) сторони узгодили, що за організацію перевезення вантажів, передбачених даним договором, Клієнт виплачує Експедитору винагороду в узгодженому розмірі розрахованому від вартості перевезень та інших транспортних послуг. Отже, умовами Договору було визначено, що розмір винагороди розраховується саме від вартості перевезень та інших транспортних послуг. А додатковою угодою від 01.08.2014 сторонами було лише конкретизовано, що розмір винагороди Експедитора з 01.08.2014 буде складати 4%. Крім того, додаткова угода була підписана сторонами ще 01.08.2014 і матеріали справи не містять заперечень апелянта щодо встановленого розміру винагороди.

І по-третє, укладеним сторонами у справі Договором встановлено порядок розрахунків, зокрема, підставою для оплати за Договором є підписаний сторонами акт по наданню експедиторських послуг. Матеріали справи містять підписані обома сторонами акти, на жодному з яких відсутні заперечення апелянта щодо наданих послуг та їх вартості.

Отже, в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за Договором у розмірі 139 292, 39грн рішення місцевого господарського суду є законним і обґрунтованим, таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального права і з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а доводи апелянта не є підставою для його скасування в цій частині.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 154 188, 10грн заборгованості за Договором, які позивач обґрунтовує підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків за ІІІ квартал 2016 року, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в цій частині, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо — безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, в силу статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи повинні мати такі обов’язкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Саме такі первинні документи, а не складені на їх підставі акти звірки взаємних розрахунків виступають належними доказами в підтвердження проведення тієї чи іншої господарської операції, здійснення тих або інших дій, виконання цивільних прав та обов'язків.

Акт звірки не є первинним документом бухгалтерського обліку в розумінні статті 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та не може підтверджувати факт здійснення господарської операції.

Акт звірки – це документ, за яким підприємства можуть звіряти бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов’язань сторін підтверджується первинними документами – актами, накладними, платіжними дорученнями, розрахунками, тощо, які в матеріалах справи щодо суми заборгованості у розмірі 154 188, 10грн відсутні.

Акт звіряння взаємних розрахунків доводить лише обставини про звіряння сторонами розрахунків між собою за певний період часу чи на конкретну дату. У даному випадку вбачається, що акт звіряння взаємних розрахунків за період 3 квартал 2016 року підписаний головними бухгалтерами підприємств, а не керівниками.

Правильність (достовірність) показників дебіторської чи кредиторської заборгованості цим актом не підтверджується.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, акт звірки взаєморозрахунків на суму 154 188, 10грн не є належним доказом, що підтвердив би заборгованості відповідача перед позивачем у цьому розмірі, у зв’язку з чим у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог у вказаному розмірі на підставі такого доказу.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу, що відповідно до положень статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України також покладено обов'язок доказування і подання доказів, перш за все, на сторін судового процесу.

Разом з тим, жодних належних доказів на підтвердження заборгованості у розмірі 154 188, 10грн позивачем до суду не надано.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об’єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та не надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення місцевого господарського суду від 13.06.2018 підлягає скасуванню в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" заборгованості за Договором в розмірі 154 188, 10грн із прийняттям в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Щодо понесених сторонами у справі судових витрат судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1, 5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства сплачено судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви у розмірі 4 402, 21грн (1, 5% * 293 480, 66грн).

З урахуванням, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у розмірі 139 292, 56грн, відтак, позивачу підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви у розмірі 2 089, 39грн (139 292, 56грн * 1, 5%).

Разом з тим, відповідно до підпункту 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

При зверненні до апеляційного господарського суду апелянтом у відповідності до вимог закону сплачено судовий збір у розмірі 6 603, 32грн (4 402, 21грн * 150%).

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги судом апеляційної інстанції, з позивача на користь апелянта підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 134, 08грн (139 292, 39грн * 1, 5% * 150%).

Відповідно до частини 11 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача не підлягають відшкодуванню витрати позивача зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви у розмірі 2 089, 39грн.

Натомість, позивач має сплатити на користь відповідача різницю між витратами відповідача щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги і витратами позивача щодо сплати судового збору за розгляд позовної заяви у розмірі 1 044, 69грн (3 134, 08грн - 2 089, 39грн).

З огляду на викладене та керуючись ст.ст.129, 254, 269, 270, 273, п. 2 ч. 1 ст. 275, п.1 ч.1 ст.277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Донецької області від 13.06.2018 у справі №905/1921/17 скасувати в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" заборгованості за договором транспортного експедирування №Э-10/12/09-3 від 10.12.2009 в розмірі 154 188, 10грн та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" до Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" (85300, Донецька обл., м. Покровськ, пл. Шибанкова, буд. 1а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, ) заборгованість за договором транспортного експедирування №Э-10/12/09-3 від 10.12.2009 у розмірі 139 292, 56грн".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційна компанія "Енерготранс" (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" (85300, Донецька обл., м. Покровськ, пл. Шибанкова, буд. 1а, ) 1 044, 69грн витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття; порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.11.2018

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.В. Лакіза