ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.11.2018 м. Ужгород Справа № 907/856/17

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.

при секретарі судового засідання Лазар С.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі:

- Ужгородської міської ради, м. Ужгород (позивач-1),

- Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, м. Ужгород (позивач-2),

- Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, м. Ужгород (позивач-3)

до малого приватного підприємства «Олеся», м. Ужгород

про стягнення заборгованості на суму 413538,55 грн. за договором оренди земельної ділянки та про припинення договору оренди земельної ділянки шляхом його розірвання,

представники:

прокуратури - ОСОБА_1, прокурор відділу прокуратури Закарратської області

позивачів-1, 2 - ОСОБА_2,представник за довіреністю

позивача-3 - не з'явився

відповідача - ОСОБА_3, представник за довіреністю

Прокурор звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на невиконання відповідачем у повному обсязі договірних зобовязань по сплаті орендних платежів на протязі з листопада 2011р. по липень 2017р., внаслідок чого виникла його заборгованість перед позивачем за вказаний період на суму 413538,55 грн. Представники позивачів-1,2 та прокуратури письмовими відповідями на відзив та усними поясненнями у ході судового розгляду справи наполягають на задоволенні позовних вимог про стягнення наведеної заборгованості та на розірванні договору через систематичну несплату відповідачем орендної плати.

Позивач-3 письмових пояснень по суті спірних відносин суду не надав, участі уповноваженого представника у судовому розгляді справи не забезпечив, хоча про розгляд справи судом був належним чином повідомлений.

Відповідач відзивом на позов, письмовими запереченнями та поясненнями, усними поясненнями представника у ході судового розгляду справи проти позову заперечує, стверджує про належне виконання договірних зобовязань в частині сплати орендних платежів відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на час предявлення позову наявною була переплата на суму 15404,07 грн.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників прокуратури, позивачів-1,2, відповідача у ході судового розгляду, керуючись законом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому суд виходив з наступного.

26.07.07 управління майном міста Ужгородської міської ради, правонаступником якого є департамент міського господарства Ужгородської міської ради - позивач-2 у даній справі - та відповідач - уклали договір оренди землі, відповідно до умов якого відповідачу надано в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 5253 м кв. у м. Ужгороді по вул. Минайській, 16Г, під будівлями для комерційної діяльності строком на 10 років (далі договір оренди)

Умовами договору оренди передбачено його істотні умови, зокрема, орендну плату в розмірі 9442,60 грн. на рік, виходячи із нормативної грошової оцінки земельної ділянки 472129,92 грн., строки оплати орендної плати щомісячно до 10 числа поточного місяця в розмірі 786,88 грн., порядок перегляду орендної плати, відповідальність сторін тощо.

За змістом п. 12 договору оренди сторони передбачили, що у разі збільшення відповідно до законів України розміру земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, орендодавець має право на збільшення орендної плати в односторонньому порядку, про що оформляється додаткова угода, яка є невідємною частиною цього договору.

Пунктом 33 договору оренди сторони узгодили, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, а в разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору, спір вирішується у судовому порядку.

Пунктом 35 договору оренди передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, а також з інших підстав, визначених законом.

Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по орендній платі заявлені у даній справі з посиланням неповну сплату відповідачем орендної плати відповідно до змін її розміру на протязі спірного періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Закарпатської області від 14.12.15 у справі № 907/1065/15 до договору оренди були внесені зміни в частині нормативної грошової оцінки земельної ділянки та визначено її в сумі 7288747,62 грн., в частині орендної плати, яку визначено в сумі 218662,42 грн. на рік, та в частині щомісячної суми орендної плати, яку визначено в сумі 18221,86 грн. Дане рішення суду набрало законної сили 29.03.16р. та обґрунтувалося зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка згідно витягу з технічної документації від 27.08.15 становила 7288747,62 грн.

Між тим, згідно витягу з технічної документації від 21.03.16 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 2088960,51 грн., у звязку з чим сторонами 21.03.16 укладено додаткову угоду до договору оренди, якою внесено зміни в частині нормативної грошової оцінки земельної ділянки та визначено її у зазначеній вище сумі 2088960,51 грн., в частині орендної плати, яку визначено в сумі 62668,82 грн. на рік, та в частині щомісячної суми орендної плати, яку визначено в сумі 5222,40 грн.

З огляду на викладене, суд констатує, що зміни до договору внесені зазначеним вище рішенням суду не можуть бути застосовані у спірних відносинах сторін з березня 2016р., оскільки вони ґрунтуються на витягу з технічної документації від 27.08.15, в той час, коли в березні 2016р. знову відбулася зміна нормативної грошової оцінки, про що свідчить витяг з технічної документації від 21.03.16, на підставі якого угодою сторін внесено зміни до договору.

Щомісячна орендна плата у період з січня по липень 2017р. на суму 27678,65 грн. нарахована позивачем без укладення угоди про внесення змін до договору - з розрахунку 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки 8857188,36 грн. (згідно витягу з технічної документації від 26.01.17) - на рік, з посиланням на приписи підпункту 288.5.1 пункту 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України (ПК України).

Однак, встановлення (зміна умов договору) позивачем у такий спосіб орендної плати в зазначений період не відповідає вищенаведеним умовам договору сторін (п.п.12, 33) та суперечить приписам наведеної норми Податкового кодексу України, яка у спірному періоді, діяла в іншій редакції, а саме: «288.5. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:

288.5.1. не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території (підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 в редакції Закону № 1797-VIII від 21.12.2016)». Тобто, за наведеними приписами нижня межа річної суми орендної плати встановлювалася у розмірі не менше розміру земельного податку, а не, як зазначає позивач, не менше 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

При цьому, суд приймає до уваги, що згідно ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Аналогічні приписи містить ст. 30 Закону України Про оренду землі, якою встановлено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін, а в разі недосягнення згоди - спір вирішується в судовому порядку.

Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. Якщо зі зміною граничного розміру орендної плати таку ж зміну до договору оренди в установленому законом порядку не внесено, то застосуванню підлягає відповідна умова договору.

Крім того, ст. 288 ПК України, на приписи якої посилається прокурор та позивачі-1, 2, також встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки; розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Тобто, з наведених вище приписів вбачається, що Податковим кодексом України передбачено порядок визначення орендної плати за землю, а не встановлення розміру орендної плати за земельну ділянку. Орендна плата за користування земельними ділянками, зокрема, комунальної власності, якою є земельна ділянка у даній справі, є регульованою ціною, яка розраховується від нормативної грошової оцінки земель, а її розмір, визначений відповідно до наведених вище приписів законодавства, встановлюється в договорі.

У зазначений період з січня по липень 2017р. орендні відносини сторін були врегульовані договором оренди з урахуванням додаткової до нього угоди від 21.03.16, оскільки зі зміною нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки (витяг з технічної документації від 26.01.17) до договору оренди зміни не вносилися.

Отже, матеріалами справи доведено, що розмір щомісячної орендної плати за даним договором у спірному періоді змінювався та становив: у період з листопада 2011р. до 21.03.2016р. 786,88 грн. відповідно до умов договору оренди, у період з 21.03.2016р. по липень 2017р. 5222,40 грн. відповідно до додаткової угоди від 21.03.16 про внесення змін до договору оренди.

Аналізуючи матеріали справи та перевіривши розрахунок позовних вимог в частині стягнення заборгованості по орендній платі, судом виявлено, що розмір нарахованої позивачем орендної плати зазначений у розрахунку позивача не відповідає встановленому договором за період з січня 2015р по березень 2016р. та з січня 2017р. по липень 2017р., в результаті чого позивачем помилково нараховано до сплати за спірний період суму 555774,99 грн. вмісто правильної суми 126836,93 грн.

Враховуючи, що згідно поданого позивачем розрахунку відповідач на протязі спірного періоду сплатив орендної плати за договором на суму 142236,44 грн. (за даними відповідача - 142241,00 грн.), станом на 1.08.17 відсутня будь-яка заборгованість відповідача перед позивачем, навпаки має місце переплата.

За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення орендної плати не відповідають фактичним обставинам справи, твердження позивача про наявність заборгованості відповідача по орендній платі спростовані у ході судового розгляду справи, відтак - у їх задоволенні належить відмовити.

При цьому, суд приймає до уваги умови договору та керується приписами ст. 629 ЦК України, якими визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Щодо позовних вимог у даній справі в частині розірвання договору оренди, то такі теж не підлягають задоволенню, оскільки у ході судового розгляду спростовано доводи прокурора та позивачів про систематичну несплату відповідачем орендної плати, що слугувало підставою позову в цій частині.

Таким чином, у задоволенні позову належить відмовити повністю.

За змістом ст. 129 ГПК України судовий збір сплачений при поданні позову належить покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 26.11.18

Суддя Ушак І.Г.