ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2018 р. м. Київ Справа№ 925/192/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.
за участю представників учасників процесу:
від позивача: згідно протоколу судового засідання від відповідача: згідно протоколу судового засідання від третьої особи-1: згідно протоколу судового засідання від третьої особи-2: згідно протоколу судового засідання
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест"
на рішенняГосподарського суду Черкаської області від
від22.05.2018
суддя ОСОБА_2
повний текст складений22.06.2018
за позовомпублічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" від імені якого діє Смілянський міський район електричних мереж, м. Сміла, Черкаська обл.
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест", м. Сміла, Черкаська обл.
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1)комунальне підприємство "Смілакомунтеплоенерго", м. Сміла, Черкаська обл. 2) Смілянська міська рада, м. Сміла, Черкаська обл.
простягнення боргу в сумі 1353 875 грн. 62 коп.

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Черкасиобленерго", від імені якого діє Смілянський міський район електричних мереж (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" (надалі - відповідач) про стягнення боргу за договором про постачання електричної енергії № 900 від 08.08.2012 в сумі 1 353 875 грн. 62 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов укладеного між сторонами договору відповідач не розрахувався за вартість спожитої ним електроенергії, що призвело до виникнення заборгованості, яку позивач просить суд стягнути з відповідача.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 05.03.2018 було відкрито провадження у справі № 925/192/18 та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" у відзиві на позов просило суд в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки

позивач не обґрунтував нарахування та на підставі яких документів відповідач повинен оплатити послуги з постачання електричної енергії.

За твердженням відповідача, в січні 2018 року ТОВ "Сміла Енергоінвест" не споживало електричну енергію до об'єктів, зазначених у договорі постачання електричної енергії №900 від 08.08.2012, укладеному між сторонами, оскільки дійсну електричну енергію споживали або власник (Смілянська міська рада) або Балансоутримувач (КП "Смілакомунтеплоенерго") об'єктів постачання електричної енергії.

Відповідач зазначав про те, що постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2017 у справі № 925/459/17 зобов'язано ТОВ "Сміла Енергоінвест" повернути КП "Смілакомунтеплоенерго" майно цілісного комплексу для вироблення та постачання енергії. До 12.01.2018 відповідач передав все майно на відповідальне зберігання з правом використання до балансоутримувача майна - КП "Смілакомунтеплоенерго", що підтверджується договором відповідального зберігання та актом приймання-передачі від 12.01.2018. Окрім того, 31.01.2018 відповідач направив позивачу лист №120 про розірвання договору № 900 від 08.08.2012.

Відповідач вважає, що акти звірки взаємних розрахунків, акти про використану електричну енергію підписані директором товариства відповідача ОСОБА_3 з перевищенням повноважень, оскільки відповідно до п.п. 9.1.19, 9.6.1, 9.6.2 Статуту товариства директор може підписувати документи на суму, яка перевищує 1 000 000 грн. лише за згодою власника підприємства, а протоколом загальних зборів товариства відповідача від 15.01.2018 № 15/01/18-1 директору прямо заборонено підписувати всі документи на суму, яка перевищує один мільйон гривень.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 13.04.2018 за клопотанням відповідача до участі у справі як співвідповідачів було залучено Комунальне підприємство Смілакомунтеплоенерго" та Комунальне підприємство Смілакомунтеплоенерго".

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 25.04.2018 за клопотанням комунального підприємства "Смілакомунтеплоенерго" було виключено з числа відповідачів комунальне підприємство "Смілакомунтеплоенерго".

Натомість залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Комунальне підприємство Смілакомунтеплоенерго" (надалі - третя особа-1) та Смілянську міську раду (надалі - третя особа-2).

Третя особа-1 позов підтримала, просила суд вимоги позивача задовольнити, оскільки сума заборгованості повинна стягуватися саме з відповідача.

Третя особа-2 в поясненнях зазначала про те, що відповідач має самостійно виконати обов'язок щодо сплати боргу, який виник за договором про постачання електричної енергії № 900 від 08.08.2012. Посилань на виконання будь-яких зобов'язань, в тому числі боргових, перед позивачем за договором № 900 від 08.08.2012 Комунальним підприємством "Смілакомунтеплоенерго" чи Смілянською міською радою відсутнє, а тому Смілянська міська рада чи КП "Смілакомунтеплоенерго" не можуть сплачувати на користь Смілянського міського РЕМ ПАТ "Черкасиобленерго" борг за використану електроенергію в січні в сумі 1353875 грн. 62 коп., оскільки вони не є стороною договору.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 22.05.2018 у справі № 925/192/18 позов було задоволено в повному обсязі. За рішення суду стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" на користь публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" від імені якого діє Смілянський міський район електричних мереж 1 353 875 грн. 62 коп. за постачання електричної енергії в січні 2018 року відповідно до умов договору № 900 від 08.08.2012 про постачання електричної енергії та 20 308 грн. 13 коп. судових витрат.

Місцевий господарський суд, посилаючись на ст.ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), ст. 712 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), зазначив про те, що нарахування за використану електроенергію, проведені позивачем, є правомірними, оскільки договір між сторонами у період нарахування заборгованості був чинним. Відповідач свої зобов'язання по договору щодо оплати послуг на постачання електричної енергії належним чином не виконав, вартість поставленої електричної енергії оплачував несвоєчасно. Директор товариства відповдіача ОСОБА_3 правомірно, при наявності відповідних повноважень, підписав акти звірки розрахунків станом на 01.02.2018, акт про використану електричну енергію в січні 2018 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" (надалі - скаржник, відповідач) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просило скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 22.05.2018 у справі № 925/192/18 та прийняти нове судове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, невірно застосовано норми матеріального права, зокрема, ст. ст. 237, 241 Цивільного кодексу України, а висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають фактичним обставинам справи.

Скаржник зазначав про те, що місцевим господарським судом не враховано, що надані позивачем до матеріалів справи акти, які підписані директором товариства відповідача ОСОБА_3 не можуть бути належними доказами, оскільки названі Акти підписані ОСОБА_3 з перевищенням наданих йому Статутом повноважень.

Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 є належним представником споживача у розумінні ст. 237 Цивільного кодексу України. Тобто, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували право ОСОБА_3 на підписання будь-яких документів, пов'язаних з виконанням умов договору про постачання електричної енергії.

Власник товариства відповідача не схвалював дії директора ОСОБА_3 у розумінні ст. 241 Цивільного кодексу України та не приймав їх до виконання і вважає такі дії порушенням Статуту товариства і протоколу загальних зборів від 15.01.2018 № 15/01/18-1.

За твердженням відповідача, у січні 2018 року товариство відповідача не споживало електричну енергію до об'єктів, зазначених у договорі постачання електричної енергії № 900 від 08.08.2012.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2018 у справі № 925/192/18 (головуючий суддя Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Тищенко О.В.) апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.05.2018 року у справі № 925/192/18 залишено без руху.

14.08.2018 через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від товариства з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" надійшли документи на виконання вимог ухвали Київського апеляційного господарського суду від 23.07.2018 у справі № 925/192/18.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" № 454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

25.06.2018 в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про юридичну особу - Північний апеляційний господарський суд, ідентифікаційний код 42262953.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Указом Президента України № 295/2018 від 28.09.2018 "Про переведення суддів", відповідно до підпункту 7 пункту 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України, пункту 1 частини другої статті 53, частини третьої статті 82 і пункту 40 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пункту 11 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Вищу раду правосуддя" сформовано склад Північного апеляційного господарського суду шляхом переведення суддів.

Рішенням зборів суддів Північного апеляційного господарського суду № 1 від 02.10.2018 визначено днем початку роботи Північного апеляційного господарського суду 3 жовтня 2018 року, про що в газеті "Голос України" № 185 (6940) 03.10.2018 опубліковано відповідне повідомлення. Відтак, в силу приписів ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Актом прийняття-передачі судової справи від 02.10.2018 справу № 925/192/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018, справу № 925/192/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Разіна Т.І., судді: Скрипка І.М., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.05.2018 у справі № 925/192/18 було прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Скрипка І.М., Михальська Ю.Б. Задоволено клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 22.05.2018 у справі № 925/192/18. Відкрито апеляційне провадження у справі № 925/192/18 та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судовому засіданні на 20.11.2018. Окрім того, зупинено дію рішення Господарського суду Черкаської області від 22.05.2018 у справі № 925/192/18 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку.

09.11.2018 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від Смілянської міської ради (третя особа -1) надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) - частина перша ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів.

Пунктом 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Держаної судової адміністрації України № 28 від 20.02.2013, документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Однак, надісланий електронною поштою відзив на апеляційну на апеляційну скаргу електронного цифрового підпису не містить, в зв'язку з чим не є офіційним документом та не приймається до уваги судом апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити. Рішення Господарського суду Черкаської області від 22.05.2018 у справі № 925/192/18 скасувати та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.

Представники позивача та третіх осіб у судове засідання не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та третіх осіб в судове засідання не була визнана обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін та третіх осіб про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у відсутності представників позивача та третіх осіб за наявними у справі матеріалами.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення представника скаржника, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 08.08.2012 між публічним акціонерним товариством "Черкасиобленерго" від імені якого діє Смілянський міський РЕМ (надалі - постачальник, позивач), та товариством з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест" (надалі - споживач, відповідач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 900 (далі - договір).

За умовами договору (п.1.1) постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача в межах дозволеної потужності (кВт), величини якої по об'єктах споживача визначені в п.6 додатку "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

В розділі 2 договору визначені зобов'язання сторін. Зокрема, відповідно до п.п.2.3.3, 2.3.13 договору споживач зобов'язується: оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії"; на вимогу постачальника оформити належним чином акт звірки розрахунків за активну електричну енергію, акт звірки розрахунків за перетікання реактивної електроенергії, акт про прийняття-передавання товарної продукції та акт звірки фактичних обсягів споживання електроенергії за тарифами, диференційованими за період часу (у разі наявності даного обліку); щомісячно надавати постачальнику оформлений належним чином Акт про використану електричну енергію.

Права сторін наведені в розділі 3 договору, відповідно до п. 3.1.1 якого постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами, розрахованими згідно з Умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованими тарифами, та інші платежі обумовлені цим договором.

За твердженням позивача, протягом грудня 2017 року, січня-лютого 2018 року позивач здійснив поставку електричної енергії, на підтвердження чого він надав суду акт про використану електроенергію в січні 2018 року, рахунки-фактури № 900 від 12.02.2018 на суму 1 342 157 грн. 51 коп. та № 900 від 12.02.2018 на суму 11 603 грн. 12 коп., а також акти звірки взаємних розрахунків, підписані обома сторонами.

Однак відповідач не оплатив виставлені позивачем рахунки-фактури за поставлену електроенергію за грудень, січень-лютий 2018 року на загальну суму 1 353 875 грн. 62 коп., у відповідача виникла заборгованість.

Враховуючи відмову відповідача в добровільному порядку розрахуватися з позивачем, останній звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 1 353 875 грн. 62 коп. боргу за договором про постачання електричної енергії № 900 від 08.08.2012.

В ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Аналогічні положення містять ст. ст. 173, 174 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), згідно з якими зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням. Господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі ст. ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В процесі судового розгляду було встановлено, що між сторонами виникли господарські зобов'язання на підставі договору постачання електричної енергії № 900 від 08.08.2012.

На виконання умов вказаного договору позивач поставив відповідачу у грудні 2017 року, січні-лютому 2018 року електричну енергію.

На підтвердження викладеного до матеріалів справи залучено акт про використану електроенергію в січні 2018 року, рахунки-фактури № 900 від 12.02.2018 на суму 1 342 157 грн. 51 коп. та № 900 від 12.02.2018 на суму 11 603 грн. 12 коп. та акти звірки взаємних розрахунків, підписані обома сторонами.

Судом апеляційної інстанції враховано посилання відповідача на те, що він направив позивачу лист № 120 від 31.01.2018 про розірвання договору № 900 від 08.08.2012.

Однак в п. 9.4 логовору передбачено, що кожна із сторін має право розірвати даний договір в односторонньому порядку, письмово попередивши іншу сторону за 20-ть календарних днів до дати розірвання договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено розрахунок боргу за період з грудня 2017 року по 12.02.2018 року, а відтак нарахування за використану електроенергію, проведені позивачем, є правомірними, оскільки договір між сторонами у період нарахування і виникнення заборгованості був чинним. Належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов та в апеляційній скарзі про те, що акти про використану електричну енергію, підписані директором товариства відповідача ОСОБА_3 з перевищенням повноважень, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, виходячи з наступного.

В ч. 2 ст. 87 та ч. 1 ст. 88 ЦК України визначено, що установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом. У статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом.

Згідно зі ст. ст. 97, 98 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

По суті, рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

В матеріалах справи наявний статут товариства відповідача, згідно з п.п. 9.1.19, 9.6.1, 9.6.2 якого, про які зазначається в апеляційній скарзі, мова йде про повноваження на укладання договорів, угод, контрактів.

Натомість у названих пунктах Статуту не зазначено про заборону директору товариства підписувати інші документи, зокрема, акти звірки взаємних розрахунків та акти про використану електричну енергію.

Судом апеляційної інстанції враховано доводи скаржника про те, що 15.01.2018 відбулися загальні збори учасників товариства відповідача, на яких були прийняті рішення, оформлені протоколом від 15.01.2018 № 15/01/18-1, про заборону директору підписувати акти звіряння розрахунків, акти прийому-передачі робіт, послуг, а також будь-які інші акти та документи, пов'язані з господарською діяльністю на суму більше одного мільйона гривень.

Дійсно, відповідно до п. 8.4 Статуту товариства відповідача загальні збори учасників створюють виконавчий орган - директор, та встановлюють його компетенцію. Директор здійснює поточне керівництв діяльністю товариства, крім тих, які відносяться до виключної компетенції загальних зборів учасників.

Проте, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, компетенція директора визначена в розділі 9 Статуту.

Обмеження компетенції директора, ухвалені рішенням загальних зборів учасників товариства відповідача від 15.01.2018, у встановленому порядку до Статуту товариства внесені не були. Тобто, на дату підписання директором товариства відповідача надані позивачем акти, обмеження його повноважень з цих питань у Статуті товариства відповідача були відсутні, як немає вказаних обмежень і в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважаючи на викладені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом в тому, що директор товариства відповідача ОСОБА_3 правомірно, при наявності відповідних повноважень, підписав акти звірки розрахунків станом на 01.02.2018 та акт про використану електричну енергію в січні 2018 року.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що у січні 2018 року товариство відповідача не споживало електричну енергію до об'єктів, зазначених у договорі постачання електричної енергії № 900 від 08.08.2012 не підтверджено жодним доказом у даній справі.

При цьому, як уже зазначалося вище, відповідач направив позивачу лист про розірвання договору № 900 від 08.08.2012 лише 31.01.2018.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про відмову відповідача від постачання позивачем електроенергії з грудня 2017 року.

Відносно посилання відповідача у відзиві на позов на те, що в дійсності електричну енергію споживали або власник (третя особа-2) або балансоутримувач (третя особа-1) об'єктів постачання електричної енергії, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про те, що за умовами спірного договору сторонами є безпосередньо позивач (постачальник) і відповідач (споживач). Названий договір не містить умов, які б передбачали, що інші особи, окрім відповідача, є споживачами електроенергії, яку постачає позивач і що саме ці особи повинні здійснювати розрахунок з позивачем. Жодних змін або доповнень з цього приводу до договору не вносилося.

Доказів, які б свідчили про протилежне ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, обов'язок з оплати вартості спожитої електроенергії за договором № 900 від 08.08.2012 у спірному періоді покладено саме на відповідача як споживача цієї енергії.

Однак в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про належне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем у грудні 2017 року, січні-лютому 2018, факту здійснення повної оплати вартості поставленої позивачем та спожитої відповідачем електроенергії не доведено, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором в сумі 1 353 875 грн. 62 коп.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ст.ст. 78, 79 ГПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

За результатами перегляду даної справи суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Черкаської області від 22.05.2018 у справі № 925/192/18 залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» - без задоволення.

Поновити дію рішення Господарського суду Черкаської області від 22.05.2018 у справі № 925/192/18.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 22.11.2018.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б.Михальська