ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року Справа № 924/312/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Мельник О.В. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

представники учасників справи:

позивача- Жигадло І.Б.;

відповідача- не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відповідача-Товариства з обме-женою відповідальністю «Шепетівка Енергоінвест» на рішення господарського суду Хмельниць-кої області від 03.08.2018р., повний текст якого складено 03.08.2018 року, у справі №924/312/18 (суддя Грамчук І.В.)

за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії

«Нафтогаз України» м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шепетівка Енергоінвест»

м.Шепетівка

про стягнення 1 337 822 грн. 65 коп. інфляційних втрат та 3% річних,-

27 квітня 2018 року Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (надалі в тексті – Компанія) звернулася до господарського суду Хмельницької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шепетівка Енергоінвест» (нада-лі в тексті – Товариство) про стягнення 1 337 822 грн. 65 коп., з яких 1 160 633 грн. 75 коп. інфляцій-них втрат за період з 01.04.2015р. по 30.03.2018р. та 177 188 грн. 90 коп. -3% річних за період з 27.04.2015р. по 30.03.2018р.(арк.справи 2-5).

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 03.08.2018р.у справі №924/312/18 задоволено позов та присуджено до стягнення із Відповідача на користь Позивача 1 160 633 грн. 75 коп. інфляційних втрат за період з 01.04.2015р. по 30.03.2018р. та 177 188 грн. 90 коп. -3% річ-них за період з 27.04.2015р. по 30.03.2018р., а також 20 067 грн. 35 коп. витрат зі сплати судового збору.(арк.справи 102-104).

Рішення вмотивоване тим, що судове рішення у справі №19/5025/1429/12 від 05.03.2013р. про стягнення з ТзОВ «Шепетівка Енергоінвест» 2 400 856 грн. 53 коп. боргу, пені, інфляційних та 3% річних не виконане, а тому ДчК «Газ України» вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних втрат і процентів річних. При цьому, є безпідставним клопотання Відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки нарахування здійснено без пропущення тако-го строку.(арк.справи 103).

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Відповідач подав скаргу до Рівненського апеляцій-ного господарського суду, в якій просить повністю скасувати рішення господарського суду Хмель-ницької області від 03.08.2018р. у даній справі та ухвалити нове.(арк.справи 126-128).

Обґрунтовуючи скаргу Відповідач зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з’ясував всі обставини справи, прийнявши рішення з порушенням норм матеріального права. На думку Скаржника, суд безпідставно не прийняв до уваги, що Позивач нараховує інфляційні втрати з 01.04.2015р., хоч звернувся до суду 27.04.2018р., тобто за межами строку позовної давності, про що було заявлено Відповідачем у суді першої інстанції.(арк.справи 128).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 25.09.2018р. прийнято до про-вадження апеляційну скаргу Відповідача.(арк.справи 125).

Указом Президента України №454/2017 від 29.12.2017р. ліквідовано Рівненський апеляцій-ний господарський суд та створено Північно-західний апеляційний господарський суд в апеляцій-ному окрузі, що включає Вінницьку, Волинську, Житомирську, Рівненську та Хмельницьку області, з місцезнаходженням у місті Рівному.

05.10.2018р. в газеті «Голос України» опубліковано оголошення про початок роботи Північ-но-західного апеляційного господарського суду.

У відповідності до наказу керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду №992 від 01.10.2018р. «Про комісію для передачі судових справ та матеріалів» згідно акта здачі судових справ від 02.10.2018р. до Північно-західного апеляційного господарського суду передана апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Шепетівка Енергоінвест» на рішен-ня господарського суду Хмельницької області від 03.08.2018р. у справі №924/312/18.

Для розгляду справи №924/312/18 автоматизованою системою документообігу суду визна-чено колегію суддів у складі: головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Мельник О.В., суддя Філіпова Т.Л.(арк.справи 147).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.10.2018р. прийнято до провадження апеляційну скаргу Відповідача у справі №924/312/18.(арк.справи 148-149).

22.10.2018р. до канцелярії апеляційного суду поштою надійшов відзив Позивача на апе-ляційну скаргу, в якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.(арк.справи 150-154).

У судовому засіданні апеляційної інстанції 20.11.2018р. представник Позивача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, надав свої пояснення та просив залишити рішення су-ду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Скаржник не направив свого представника у призначене на 20.11.2018р. судове засідання, хоч про час та місце розгляду скарги був повідомлений у встановленому порядку.(арк.справи 168-169).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника, вивчивши матеріали спра-ви, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матері-ального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Шепетівська міська рада та ТзОВ «Шепетівка Енерго-інвест» уклали договір концесії від 02.12.2011р., відповідно до умов якого Шепетівська міська рада передала у концесію на 12 років ТзОВ «Шепетівка Енергоінвест» для істотного поліпшення та здій-снення управління цілісний майновий комплекс «Шепетівське підприємство теплових мереж». Пунктом 13 даного договору передбачено, що майно, отримане в концесію, включається до балансу концесіонера – юридичної особи із зазначенням, що майно отримане в концесію. Сторонами догово-ру концесії 23.05.2012р. по акту приймання-передачі передано Товариству цілісний майновий ком-плекс «Шепетівського підприємства теплових мереж», а по акту від 24.05.2012р. передано дебітор-ську та кредиторську заборгованість Шепетівського підприємства теплових мереж, що існувала станом на 24.05.2012р. зазначивши, що концесіонер набуває всіх прав та обов’язків щодо її пога-шення. Крім того, відповідно до п.1.4.1 Статуту ТзОВ «Шепетівка Енергоінвест», товариство є пра-вонаступником Шепетівського підприємства теплових мереж по сплаті боргових зобов’язань що виникли у Шепетівського підприємства теплових мереж до моменту підписання Акту приймання передачі цілісного майнового комплексу від 13.05.2012 року.

Вказані обставини встановлені рішенням господарського суду Хмельницької області від 05.03.2013р. у справі №19/5025/1429/12, яке не оскаржувалося і набрало законної сили. Зазначеним рішенням присуджено до стягнення з ТзОВ «Шепетівка Енергоінвест» на користь ДчК «Газ Украї-ни» НАК «Нафтогаз України» 2 016 649 грн. 50 коп. основного боргу, 162 865 грн. 38 коп. пені; інф-ляційних втрат в сумі 73 430 грн. 26 коп.; 129 597 грн. 96 коп. -3% річних за Договором про закупів-лю природного газу №06/10-1127-БО-34 від 14.10.2010р. та 48 017 грн. 13 коп. судового збору.(арк. справи 11-19).

Матеріали справи не містять доказів виконання ТзОВ «Шепетівка Енергоінвест» рішення господарського суду Хмельницької області від 05.03.2013р. у справі №19/5025/1429/12.

Тому, вважаючи своє право порушеним невиконанням Відповідачем судового рішення, яке набрало законної сили, Позивач на підставі ст.625 ЦК України нарахував 1 160 633 грн. 75 коп. інф-ляційних втрат за період з 01.04.2015р. по 30.03.2018р. та 177 188 грн. 90 коп. -3% річних за період з 27.04.2015р. по 30.03.2018р.(арк.справи 4).

Крім того, матеріали справи містять подану до суду першої інстанції заяву Відповідача про застосування строку позовної давності.(арк.справи 87-89).

Як зазначалося вище, господарський суд Хмельницької області рішенням від 03.08.2018р. задоволив позов у повному обсязі присудивши до стягнення з Відповідача на користь Позивача 1160633 грн. 75 коп. інфляційних втрат за період з 01.04.2015р. по 30.03.2018р. та 177 188 грн. 90 коп. -3% річних за період з 27.04.2015р. по 30.03.2018р., а також 20 067 грн. 35 коп. витрат зі сплати судового збору.(арк.справи 102-104).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального пра-ва, апеляційний суд вважає, що скарга частково обґрунтована та підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне:

Предметом даного спору є стягнення заборгованості – інфляційних втрат та відсотків річних через невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті – ГК України) – госпо-дарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов’язань і є обов’язковим для ви-конання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов’язання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті – ЦК України).

Зобов’язанням, згідно ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (борж-ник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, викона-ти роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Згідно зі статтею 193 ГК України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, щу певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських догово-рів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного Виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського ін-тересу.

Матеріалами справи стверджено та вірно встановлено судом першої інстанції факт непога-шення заборгованості Відповідача перед Позивачем в сумі 2 016 649 грн. 50 коп.

Колегія суддів при цьому зауважує, що зазначені обставини не потребують доказування в силу ч.4 ст.75 ГПК України, оскільки в рішенні господарського суду Хмельницької області від 05.03.2013р. у справі №19/5025/1429/12, яке набрало законної сили, встановлено факт неналежно-го виконання Договору про закупівлю природного газу №06/10-1127-БО-34 від 14.10.2010р. та ви-никнення заборгованості в сумі 2 016 649 грн. 50 коп.(арк.справи 11-19).

Разом з тим, доказів виконання рішення господарського суду Хмельницької області від 05.03. 2013р. у справі №19/5025/1429/12 матеріали справи не містять, тому Позивач заявив до стягнення з Відповідача інфляційних втрат період з 01.04.2015р. по 30.03.2018р. та 3% річних за період з 27.04.2015р. по 30.03.2018р.

Переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до по-ложень ст.598 ЦК України,– зобов’язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Положеннями ч.1 ст.202 ГК України передбачено, що госпо-дарське зобов’язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

При цьому, за відсутності інших підстав припинення зобов’язання, передбачених договором або законом, зобов’язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином.(ст.599 ЦК України).

Разом з тим, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кре-дитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов’яза-льних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобо-в’язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум.

Однак, положення ч.2 ст.625 ЦК України не обмежують права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов’язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу; чинне законодавство не пов’язує припинення зобов’язан-ня з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусово-го виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобо-в’язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Ана-логічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 12.09.2011р. у справі №6/433-42/183.

Водночас, відповідно до положень п.30.1 ст.30 Закону України «Про платіжні системи та пе-реказ коштів в Україні» – моментом виконання грошового зобов’язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможли-вість виконання ним грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зо-бов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, як-що інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встанов-лений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штраф-них санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що в разі коли судове рі-шення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стяг-нення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов’язання.

Так, відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України – одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов’язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.(статті 526, 530 ЦК України).

Разом з тим, Відповідачем заявлено про застосування позовної давності.(арк.справи 87-89).

Згідно із вимогами ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України, позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Зага-льна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починаєть-ся від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Перш ніж застосовувати позовну давність, суду слід з’ясувати чи порушене право або охо-ронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позов-на давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі – суд відмовляє в позові у зв’язку зі спливом позовної давності, за відсутності наведених позивачем поважних причин її про-пущення.

При цьому, початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК Ук-раїни. Так, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довіда-тися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Дослідивши, наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, правовий аналіз положень ст.ст.526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави вважати, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке не виконано боржником, не припиняє право-відносин сторін цього договору, не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Аналогічна правова позиція відображена у постанові Вер-ховного Суду від 23.01.2018 року у справі №906/1283/16.

Так, колегія суддів зауважує, що інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст.266 ЦК України, внаслідок невиконання боржником грошового зобов’язання у кредитора вини-кає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто та-ке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов’язання до моменту його усунення.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати спла-ти суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тоб-то мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

При цьому, згідно Рекомендацій Верховного Суду України щодо порядку застосування ін-дексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р зазначено, що сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Як стверджено матеріалами справи, Позивач звернувся до суду першої інстанції 27.04.2018 року, проте нараховує інфляційні з 01.04.2015р.(арк.справи 2-5, 44-45), пропустивши трирічний строк позовної давності щодо нарахування інфляційних втрат за період з 01.04.2015р. по 26.04.2015 року, що не було враховано судом першої інстанції.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги твердження Позивача про дотримання стро-ку позовної давності за квітень через виникнення права на нарахування інфляційних втрат за весь місяць, оскільки вказане суперечить нормам статтей 256-257 ЦК України, а також Рекомендаціям Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р, позаяк трирічний строк звернення щодо нара-хування інфляційних втрат при поданні позову 27.04.2018р. обмежується 27.04.2015р. і саме із заз-наченої дати обчислюються інфляційні втрати в межах строку позовної давності.

Так, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спо-рі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.(ст.261 ЦК України).

За наслідками дослідження матеріалів справи та з мотивів, викладених вище, колегія суддів встановила, що позов обґрунтований і порушене право підлягає захисту, проте у зв’язку із спливом позовної давності у задоволенні позову щодо стягнення інфляційних за період з 01.04.2015р. по 26.04.2015р. належить відмовити, що не було враховано судом першої інстанції.

Перевіривши згідно ст.625 ЦК України нараховані інфляційні втрати та відсотки річних, колегія суддів дійшла висновку, що обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню є 3% річних за період з 27.04.2015р. по 30.03.2018р. в сумі 177 188 грн. 90 коп. та 770 441 грн. 07 коп. інфляційних втрат за період з 27.04.2015р. по 30.03.2018р.(арк.справи 172-173).

Разом з тим, в задоволенні інфляційних в сумі 390 192 грн. 68 коп. належить відмовити за безпідставністю, що не було враховано судом першої інстанції, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції належить скасувати та прийняти нове про відмову у позові.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов’язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосе-редньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

З мотивів зазначених вище, колегія суддів вважає, що наявні всі підстави для часткового за-доволення апеляційної скарги та часткового скасування рішення суду першої інстанції з підстав ст. 277 ГПК України через неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність обставинам справи висновків, викладених у рішенні, що призвело до ухвалення незаконного судо-вого рішення.

Крім того, з урахування часткового задоволення апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору підлягають перерозподілу. Так, за подання позову до суду першої інстанції із Відповідача на користь Позивача належить стягнути 14 214 грн. 45 коп. витрат зі сплати судового збору, а за подання апеляційної скарги – з Позивача на користь Відпові-дача належить стягнути 8 779 грн. 43 коп. витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 34, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 277, 282, 284 Господарського процесу-ального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шепетівка Енергоінвест» на рішення господарського суду Хмельницької області від 03.08.2018р. у справі №924/312/18 задо-волити частково.

2. Рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шепетівка Енергоінвест» 390 192 грн. 68 коп. інфляційних втрат.

3. Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні стягнення з Товарист-ва з обмеженою відповідальністю «Шепетівка Енергоінвест» 390 192 грн. 68 коп. інфляційних втрат.

4. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шепетівка Енергоінвест» (Хмель-ницька область, м.Шепетівка, вул.Судилківська, 9, оф.203, код 37587657) на користь Дочірньої ком-панії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (м.Київ, вул.Шолуден-ка,1, код 31301827) 14 214 грн. 45 коп. витрат зі сплати судового збору.

6. Стягнути з Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (м.Київ, вул.Шолуденка,1, код 31301827) на користь Товариства з обмеженою відповіда-льністю «Шепетівка Енергоінвест» 8 779 грн. 43 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Надати місцевому господарському суду доручення про видачу відповідних наказів.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

9. Матеріали справи №924/312/18 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Філіпова Т.Л.