УХВАЛА

29 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 910/6325/13

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Краснова Є.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерблок плюс"

на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018

за позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерблок плюс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство з іноземними інвестиціями "Відродження"

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

16.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерблок плюс" звернулось із касаційною скаргою на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи заявника касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження виходячи з наступного.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2018 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерблок плюс" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2013 у справі №910/6325/13.

Ухвалу апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що скаржник належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи судом першої інстанції і відсутні правові підстави вважати, що пропуск строку на апеляційне оскарження у період майже п'ять років, з урахуванням доводів, наведених у клопотанні про його поновлення, про те, що саме новим власником підприємства здійснено моніторинг судових рішень, під час якого останній і дізнався про наявність судового рішення, пов'язані із непереборними обставинами пропуску такого строку.

Суд апеляційної інстанції відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерблок плюс" керувався положеннями статті 261 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017).

Заявник в апеляційній скарзі стверджував, що його жодного разу не було повідомлено про розгляд справи судом першої інстанції.

Апеляційною інстанцією встановлено, що ухвали суду першої інстанції, якими відповідача повідомлялось про дату та час розгляду справи судом поверталися з відміткою державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" у зв'язку із закінченням строку зберігання поштового відправлення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2013 у даній справі було звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №2007/151/4 від 25.03.2008, а саме, нежилий будинок, загальною площею 483,4 кв.м, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Артема, 55 (літера В), що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтерблок плюс" (04053, м. Київ, вул. Артема, 55, літера В).

Оскаржуване судове рішення також було повернуто до суду із вказаною відміткою про закінчення строку зберігання.

Суд касаційної інстанції не вбачає правових підстав вважати, що судом апеляційної інстанції не правильно застосовано норми права виходячи із наступного.

Положеннями статті 87 Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діяла до 15.12.2017, визначено, що повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Згідно із приписами статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Частинами 2-4 статті 13 цього Кодексу визначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже у даній справі суд має оцінювати наведені скаржником доводи в сукупності із конкретними фактами щодо дій суду, які ним вчинено та які він мав вчинити з метою дотримання права відповідача, та визначитися чи є такі доводи достатніми що б вважати, що судом вчинено неналежні дії із повідомлення відповідача.

Однак такі доводи зводяться до констатації певних фактів, які також встановлені судом апеляційної інстанції, однак такі обставини встановлені виходячи із належного вчинення судом першої інстанції відповідних дій щодо повідомлення відповідача, а саме надсилання судом поштової кореспонденції за належною адресою відповідача та повернення її з відміткою Державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" у зв'язку із закінченням строку зберігання поштового відправлення.

Із доводів, наведених у касаційній скарзі, не вбачається що судом першої інстанції під час розгляду спору повідомлення відповідача про такий розгляд та про прийняте судове рішення здійснювалося за неналежною адресою.

Скаржник не посилається у касаційній скарзі, що оскаржене ним у апеляційному порядку судове рішення надсилалося за неналежною адресою, а апеляційною інстанцією встановлено, що поштова кореспонденція суду першої інстанції, адресована відповідачу, поверталися з відміткою Державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" у зв'язку із закінченням строку зберігання поштового відправлення.

Отже, виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вправі був зазначати про належне повідомлення судом першої інстанції відповідача з дотриманням наведених вимог Господарського процесуального кодексу України за наявною у суду першої інстанції адресою, а звернення із касаційною скаргою із наведеними доводами щодо поновлення строку на апеляційне оскарження через майже п'ять років з моменту прийняття судового рішення, за вказаних обставин може розцінюватися не інакше як намагання перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що скаржник має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

При цьому слід зазначити, що як роз'яснив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 зі справи "Пономарьов проти України", вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, можливість поновлення судом пропущеного строку не є необмеженою, а вирішення цього питання пов'язується із наявністю поважних причин пропуску строку, при цьому у судому рішенні мають наводитися судом підстави поновлення пропущеного строку.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов'язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Частиною другою статті 261 Господарського процесуального кодексу України визначено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Ураховуючи викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду погоджується з висновками апеляційної інстанції про те, що відповідач неодноразово повідомлявся належним чином у встановлений процесуальним законом спосіб про час та місце розгляду справи судом першої інстанції, та повідомлявся належним чином про прийняте рішення, однак поштова кореспонденція суду першої інстанції, адресована відповідачу, поверталися з відміткою Державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" у зв'язку із закінченням строку зберігання поштового відправлення, що не дає правових підстав з урахуванням доводів, наведених у клопотанні про його поновлення, та те, що зміна власника підприємства не є підставою для поновлення строку, вважати, що пропуск строку на апеляційне оскарження у період майже п'ять років, є поважним.

Крім того, апеляційним судом враховано, що починаючи з 2016 року судом першої інстанції неодноразово розглядалися скарги позивача на дії державного виконавця, а отже відповідач мав змогу дізнатися про наявність оскаржуваного судового рішення раніше ніж у жовтні 2018 року.

Отже, оскільки апеляційну скаргу подано після спливу граничних, максимально допустимих строків на апеляційне оскарження, а обставини неповідомлення належним чином скаржника про розгляд справи та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили скаржником не доведені, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерблок плюс".

З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що касаційна скарга позивача є обґрунтованою, оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За таких підстав Касаційний господарський суд у складі Верховного суду відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерблок плюс".

Керуючись статтями 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/6325/13 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерблок плюс".

2. Касаційну скаргу та додані до неї документи (у тому числі оригінал квитанції №2 від 16.11.2018 на суму 1 762,00 грн.) повернути заявнику.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді І. В. Кушнір

Є. В. Краснов