ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 листопада 2018 р. Справа № 903/783/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-зерно-продукт»

до відповідача: ОСОБА_1

про стягнення 8 997,25 грн.

Суддя Шум М.С.

Секретар судового засідання Кобись Є.О.

за участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю «Волинь-зерно-продукт» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 8 997,25 грн., з них 6 241,55 грн. - основний борг, 1 872,55 грн. - штраф та 883,15 грн. - пені.

Позов обґрунтований невиконання відповідачем зобов'язань за договором ВП№2707/11186 від 27.07.2016р. купівлі - продажу нафтопродуктів.

Ухвалою суду від 31.10.2018р. відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено до розгляду на 20.11.2018р.

Представник позивача у судове засідання 20.11.2018р. не з'явився.

Відповідач в судове засідання 20.11.2018р. уповноваженого представника не направив, відзиву на позов не подав. Ухвала суду направлялася відповідачу на адресу зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: Волинська обл., місто Нововолинськ, вул. Луцька, 26/917, проте остання повернулася з позначкою відділення зв'язку "за закінченням терміну зберігання".(а.с.38-40).

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами,-

встановив:

27.07.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Волинь-зерно-продукт» (надалі - Позивач, Постачальник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір ВП №2707/11186 купівлі - продажу нафтопродуктів (надалі -Договір).

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з договору. Між сторонами зобов'язання виникли з договору купівлі-продажу від 27.07.2016р. ВП №2707/11186.

Пунктом 1.1 Договору Постачальник зобовязався передати у власність Покупця, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити товар - дизпало в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 3.7. Договору сторони домовилися, що Товар вважається переданим Покупцю, коли уповноважений представник Покупця надасть своє доручення на отримання Товару та зробить підпис на видатковій накладній Постачальника та/або товарно - транспортній накладній.

Згідно п. 5.1. Договору Покупець зобовязався провести оплату 100% вартості всієї партії товару протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту поставки відповідної партії товару.

На виконання умов Договору Позивачем передано товар Відповідачу на загальну суму 12 241,84 грн., що підтверджується видатковими накладними №340 від 10.09.2016р. на суму 3 855,76 грн., №392 від 12.09.2016р. на суму 8 386,08 грн. та актами прийому - передачі товару №ВЗП00000340 від 10.09.2016р. на суму 3 855,76 грн. та за №ВЗП00000392 від 12.09.2016р. на суму 8 386,08 грн. (а.с. 14-15, 20-21).

Відповідно до поданої позивачем виписки, відповідачем 05.10.2017р. частково сплачено за поставлений товар на суму 6 000,00 грн. (а.с. 24).

В порушення взятих на себе зобов'язань за Договором, Відповідачем не проведено в повному обсязі розрахунків за поставлений Товар, у зв'язку з чим виникла заборгованість по акту прийому - передачі товару за №ВЗП00000392 від 12.09.2016р., яка складає 6 241,84 грн.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно ч.1 ст. 692 покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договір не був предметом судового розгляду, докази про його розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні, отже є чинним на день розгляду справи.

Заборгованість Відповідача перед Позивачем за договором ВП№2707/11186 від 27.07.2016р. купівлі - продажу нафтопродуктів становить 6 241,84грн., підтверджена матеріалами справи, відповідачем не оспорюється, підставна та підлягає до стягнення.

Щодо стягнення з Відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення в сумі 883,15 грн. та 1 872,55 грн. штрафу в розмірі 30% від суми боргу, суд зазначає наступне.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках суми невиконаного або неналежного виконання зобов'язань.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема, у випадку прострочення виконання.

Таким чином, ці види штрафної договірної відповідальності мають подвійну правову природу, які одночасно з тим, що стимулюють сторони дотримуватися умов договору, як спосіб забезпечення, ще й повинні мати компенсаційний характер санкції за порушення господарсько-правових зобов'язань.

Пунктом 6.3. Договору встановлено, що у разі порушення строків оплати покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 30% від вартості поставленого та неоплаченого або несвоєчасно оплаченого товару та нараховується Покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, яку він сплачує Постачальнику.

Отже, сплата штрафу та пені є договірним зобов'язанням відповідача.

Нараховані Позивачем 1 872,55 грн. 30% штрафу (сума боргу на день звернення до суду 6 241,84грн. х30%) та 883,15 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення підлягають до стягнення з Відповідача згідно п. 6.3 договору.

Приписами ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь - зерно - продукт".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 130, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (45400, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-зерно-продукт» (45240, Волинська обл., Ківерцівський р-он, с. Липляни, вул. Козацька, 22 ) 8 997,25 грн., з них: 6 241,55 грн. - основний борг, 1 872,55 грн. - штрафу, 883,15 грн. - пені та 1 762,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

26.11.2018

Суддя М. С. Шум