ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року Справа №902/215/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Грязнов В.В.

суддя Василишин А.Р.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Щербини Костянтина Леонідовича на рішення господарського суду Вінницької області від 11.07.2018р. у справі №902/215/18 (суддя Нешик О.С., повний текст рішення складено 24.07.2018 р.)

за позовом керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Вороновицької селищної ради

до фізичної особи-підприємця Щербини Костянтина Леонідовича

про стягнення 78730,00 грн. збитків

за участю представників:

прокуратури - Безпалова А.В.,

позивача - не з'явився,

відповідача - ФОП Щербини К.Л., адвоката Мазура О.Л.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 11.07.2018 р. у справі №902/215/18 позов керівника Вінницької місцевої прокуратури м. Вінниця в інтересах держави в особі Вороновицької селищної ради до фізичної особи-підприємця Щербини Костянтина Леонідовича про стягнення 78730,00 грн. збитків задоволено повністю.

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції, посилаючись на ст.80, 120, 122, 124, 125, 152, 156, 157 Земельного кодексу України, ст.377, 1166 Цивільного кодексу України, враховуючи факт використання фізичною особою-підприємцем Щербиною Костянтином Леонідовичем земельної ділянки у розмірі 1,785 га, дійшов висновку про бездіяльність відповідача щодо вчинення передбачених законодавством заходів зі своєчасного оформлення права користування земельними ділянками, на яких розташоване нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності. Вказане позбавило Вороновицьку селищну раду права одержати дохід, з огляду на що позивач має право на відшкодування збитків в розмірі 78730,00 грн., пов'язаних з використанням відповідачем земельних ділянок без відповідних правовстановлюючих документів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апелянт, зокрема, зазначає, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами використання відповідачем земельної ділянки площею 1,785 га, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення якої було надано відповідачу. Вважає невірним застосування судом ст.377 ЦК України, оскільки земельна ділянка не належала попередньому власнику ні на праві власності, ні на праві користування, відповідно до відповідача не могло перейти право на землю в обсязі і на умовах, встановлених для попереднього користувача.

Крім того, відповідач зазначає, що ним було вжито належних заходів для виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, однак така документація не була виготовлена через невжиття Вороновицькою селищною радою необхідних дій щодо розробки і затвердження генерального плану населеного пункту та плану зонування території.

Також апелянт вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави та прийняття заяви про зменшення позовних вимог.

Вінницька місцева прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та прийняте на підставі встановлених обставин справи, апеляційну скаргу - без задоволення. Прокурор, зокрема, вказує, що у діях відповідача, а саме використання земельної ділянки без належного оформлення прав на неї та використання землі без сплати орендної плати, наявний склад цивільного правопорушення, що є підставою для застосування міри відповідальності у вигляді стягнення збитків.

Позивач участь повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи приписи ст.ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що позивач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, а також те, що явка учасників справи в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, фізична особа-підприємець Щербина К.Л. є власником об'єктів нерухомого майна, а саме нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: Вінницька область, смт.Вороновиця, вул.Жовтнева, 54, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданою станом на 18.04.2018 (а.с.27).

Підставою виникнення права власності на вказані будівлі та споруди є договір купівлі-продажу від 01.08.2014 р. (а.с.155-157).

13.11.2014 року ФОП Щербина К.Л. звернувся до Вороновицької селищної ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою по оформленню земельної ділянки площею 1,785 га, у зв'язку з купівлею будівель та споруд (а.с. 24).

Рішенням Вороновицької селищної ради від 10.12.2014 р. надано дозвіл ФОП Щербині К.Л. на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 1,7850, із них: 0,025 га для комерційної діяльності, 0,11 га для виробничої діяльності (іншої промисловості) та 1,65 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Жовтнева, 54 за рахунок земель бази МТП "Вінницяцукропостач" в межах населеного пункту Вороновиця.

Пунктом 2 вказаного рішення зобов'язано ФОП Щербину К.Л. погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду із землекористувачем, або власником землі іншими уповноваженими органами і подати на розгляд, затвердження в установленому порядку згідно чинного законодавства.

Актом комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 04.05.2017 р., встановлено розмір збитків, які заподіяно ФОП Щербиною К.Л. використанням земельної ділянки площею 1,7850 га на території Вороновицької селищної ради протягом 2014-2016 років без правоустановчих документів (а.с.33-34). Крім того, вказано про необхідність сплати визначених коштів у місячний термін після затвердження акта на рахунок Вороновицької селищної ради.

Розпорядженням голови Вінницької РДА від 13.10.2017 р. №636 затверджено, зокрема, акт по визначенню та затвердженню розміру збитків, що відшкодовуються власникам землі та землекористувачам, завданих використанням земельної ділянки ФОП Щербиною К.Л. площею 1,7850 га, в межах населеного пункту в розмірі 278630 грн. (а.с.35).

Листами від 19.07.2017 р., 31.10.2017 р. (а.с.36, 38-39) вказаний акт та розпорядження надіслані на адресу ФОП Щербина К.Л., та отримано ним, що підтверджується повідомленнями про вручення (а.с.37, 39 зворот).

Згідно довідки №02-29/195 від 27.03.2018 р. (а.с.41) та інформації Головного управління ДФС у Вінницькій області від 03.04.2018 р. ФОП Щербиною К.Л. (а.с.62) сплата орендної плати відсутня.

Невиконання ФОП Щербиною К.Л. рішення комісії щодо сплати завданих збитків у добровільному порядку та відсутність документів у відповідача, які посвідчують право власності чи право користування земельною ділянкою, стало підставою для звернення Вінницької місцевої прокуратури з позовом до суду в інтересах держави в особі Вороновицької селищної ради.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави відхиляються судом апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.3 ст.53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді.

На підставі ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Таким чином, право прокурора на здійснення представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави виникає у тому числі у разі нездійснення, або неналежного здійснення захисту цих інтересів органом місцевого самоврядування.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

В обґрунтування позовних вимог прокурор вказав, що безоплатне та без правовстановлюючих документів користування землею порушує право власника земельної ділянки, на здійснення вільного користування та розпорядження нею, завдає збитки бюджету, перешкоджає створенню умов для раціонального використання й охорони земель. Вороновицька селищна рада самостійно не вживала заходів, спрямованих на стягнення збитків, заподіяних місцевому бюджету, що призвело до пропуску строку позовної давності щодо стягнення збитків за період серпень-грудень 2014 року, січень-березень 2015 року та негативно вплинуло на дохідну частину бюджету, в чому і проявилась бездіяльність органу місцевого самоврядування щодо захисту інтересів держави.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності у прокурора в спірних правовідносинах права звертатися у суд із позовом в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування.

Натомість колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати таке.

Предметом спору у даній справі є вимога відшкодування відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності, без відповідних правовстановлюючих документів та без укладення договору оренди, чим позивачеві завдано збитки у виді неодержаної орендної плати за землю, які за визначенням, наведеним у ст.22 ЦК України і ст.225 ГК України, є збитками у виді упущеної вигоди.

Упущеною вигодою за змістом ст.22 ЦК України та ч. 2 ст. 224 України, ст.225 ГК України вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а друга сторона додержувалася правил здійснення господарської діяльності.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним кодексом України.

За змістом ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 206 ЗК використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Водночас відповідно до ст.156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно з ст.157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. №284, відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до п.3.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. №6, вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 ЦК України та частини другої статті 224 ГК України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

У розгляді таких справ господарські суди мають докладно з'ясовувати причини неоформлення чи несвоєчасного оформлення відповідного землекористування та обставини, пов'язані із вжиттям господарюючими суб'єктами усіх залежних від них заходів щодо одержання документів, які посвідчують право землекористування.

Судом першої інстанції встановлено, що факт використання земельної ділянки у розмірі 1,7850 підтверджується заявою ФОП Щербини К.Л. про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою по оформленню земельної ділянки та рішенням Вороновицької селищної ради від 10.12.2014 р., яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Однак, колегія суддів вважає, що правомірно набувши право власності на нерухомість, відповідач, як власник будівель, звернувшись до органу місцевого самоврядування, лише намагався виконати обов'язок з оформлення відповідного речового права на землю. Тобто вказані документи лише підтверджують намір відповідача отримати відповідну земельну ділянку в користування, але ніяким чином не доводять факту використання земельної ділянки.

Також на підтвердження використання земельної ділянки ФОП Щербиною К.Л., позивачем було надано акт комісії по регулюванню земельних відносин від 04.07.2018 р. (а.с.140-145) щодо обстеження земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні відповідача по вул.Молодіжна (Жовтнева), 54 в смт.Вороновиця.

Комісією, зокрема, було встановлено, що ділянка площею 1,785 га по периметру повністю загороджена, а саме: із сторони колишнього консорціуму "Адоніс" (на даний час землі селищної ради), орієнтовною довжиною 270 метрів бетонним парканом висотою три метри, зі сторони колишнього цукрового заводу металеві брама, хвіртка, довжиною 153 метри розміщена будівля-склад. Також зі сторони колишнього цукрового заводу довжиною близько 220 метрів паркан, орієнтовною висотою більше чотирьох метрів (бетонний триметровий та більше одного метра металева конструкція. Тобто, встановлено, що вся земельна ділянка площею 1,785 га огороджена. В'їзд/прохід на територію лише через ворота, один заїзд. По обидва боки розміщено склади - нежитлові будівлі, належні на праві власності ФОП Щербині К.Л.

У спірних правовідносинах для розрахунку розміру шкоди та стягнення збитків за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів доведенню підлягає не лише сам факт такого використання, але й площа земельної ділянки, що перебуває в користуванні відповідача та як наслідок, сума збитків.

Оцінюючи акт обстеження земельної ділянки, колегія суддів дійшла висновку про недопустимість вказаного доказу, оскільки він складений за відсутності відповідача, на підставі приблизних/орієнтовних замірів меж, що не може братися до уваги при визначенні площі земельної ділянки, якою користується відповідач без правовстановлюючих документів, та розрахунку завданих збитків.

Крім того, колегія суддів зауважує, що всупереч ч. 2, 4, 8 ст.80 ГПК України акт від 04.07.2018 р. прийнято судом першої інстанції за відсутності обґрунтування неможливості подання вказаного доказу в строк визначений законодавством, що, зокрема, є процесуальним порушенням.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами площу фактичного використання відповідачем земельної ділянки та суму збитків.

Щодо посилання апелянта на невжиття Вороновицькою селищною радою необхідних дій для розробки і затвердження генерального плану населеного пункту та плану зонування території, що стало причиною невиготовлення відповідачем технічної документації для відведення земельної ділянки, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з ч.1 ст.79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного бюджету.

У зв'язку з відсутністю відомостей про земельні ділянки, які відповідач бажав отримати в користування, в Державному земельному реєстрі, з метою розробки технічної документації щодо відведення земельної ділянки як обов'язкової передумови для укладення договору оренди між ФОП Щербиною К.Л. та ФОП Матвійчук Г.П. укладено договір №27-2015 від 01.10.2015 р. (а.с.112-113).

Інформаційним листом від 30.05.2018 р. №28 ФОП Матвійчук Г.П. повідомила, що на момент укладення договору №27-2015 від 01.10.2015 р. генеральний план населеного пункту, за інформацією селищної ради, виготовлявся та мав бути затверджений орієнтовано на початку 2016 року. Роботи станом на 30.05.2018 року не завершені, у зв'язку з відсутністю викопіювання генерального плану населеного пункту (а.с.114).

Частиною 3 статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

Зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та/або детальному плану території забороняється (ч.4 ст.24 Закону).

Посилання прокурора, що наявність детальних планів та планів зонування є обов'язковою умовою лише у разі надання земельних ділянок, які будуть використовуватися для розміщення об'єктів будівництва, тобто під майбутню забудову, не заслуговують на увагу, оскільки наявність на земельній ділянці об'єкта нерухомого майна (об'єкта будівництва) передбачає, що він має утримуватися та обслуговуватися, зокрема, здійсненням реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єкту, основою ж для вирішення вказаних питань є містобудівна документація, тобто наявність плану зонування чи детального плану в цьому випадку є обов'язковою умовою.

Оскільки земельна ділянка необхідна відповідачу, у зв'язку з наявністю на ній належного йому на праві власності нерухомого майна, колегія суддів вважає, що бездіяльність Вороновицької селищної ради щодо розробки і затвердження генерального плану населеного пункту та плану зонування є підставою неможливості завершення робіт із виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та як наслідок, отримання права користування нею.

Вказані обставини свідчать про відсутність вини відповідача щодо неукладення договору оренди земельної ділянки, як обов'язкового елементу складу цивільного правопорушення у спірних правовідносинах в розумінні ст.1166 ЦК України, а тому доказування інших елементів складу цивільного правопорушення втрачає сенс через відсутність їх сукупності.

Суд першої інстанції, встановивши лише факт набуття відповідачем права власності на нерухоме майно, не дослідив, шляхом оцінки зібраних у справі доказів, користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів саме площею 1,7850 га та відповідно наявність в діях відповідача складу цивільного правопорушення, що є необхідною передумовою для покладення на особу відповідальності у вигляді відшкодування збитків. Зазначене свідчить про передчасність висновку господарського суду про задоволення позовних вимог та стягнення збитків у вигляді неодержаних позивачем доходів.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність складу цивільного правопорушення для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди (упущеної вигоди) на підставі ст.22, 1166 ЦК України, якими апелянт обґрунтував свої вимоги.

Апеляційний суд погоджується також з доводами апелянта щодо невірного застосування господарським судом ст.377 ЦК України до спірних правовідносин, оскільки даною статтею регулюється право на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на ній, за умови наявності у попереднього власника таких прав. Натомість матеріали справи не містять будь-яких доказів права власності чи права користування земельною ділянкою ТОВ "Бізнес-Гармонія" (попереднього власника будівель згідно договору купівлі-продажу від 01.08.2014 р.).

Крім того, приймаючи заяву про зменшення позовних вимог після закінчення підготовчого засідання, суд першої інстанції виходив з того, що подання прокурором вказаної заяви ніяким чином не порушує права відповідача, оскільки вона стосувалася зменшення позовних вимог з 188100,50 на 78730,00 грн., з чим погоджується і апеляційний суд.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Враховуючи викладене, беручи до уваги не доведення прокурором належними та допустимими доказами складу цивільного правопорушення щодо стягнення збитків (упущеної вигоди), завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів через відсутність такого обов'язкового елементу його складу як вина, а також недоведення фактичного використання земельної ділянки площею 1,7850 га та суми збитків, колегія суддів дійшла висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторону пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги зменшення позовних вимог, п.п.1, 4 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", розмір судового збору, який підлягав сплаті в суді апеляційної інстанції становить 2643,00 грн.

Натомість, як вбачається з квитанції №ПН183398С1 від 13.08.2018 р., відповідач при подачі апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 1771,62 грн.

З огляду на вказане, судовий збір за розгляд апеляційної скарги підлягає стягненню з прокуратури Вінницької області на користь фізичної особи-підприємця Щербини Костянтина Леонідовича у розмірі 1771,62 грн. та в дохід Державного бюджету України у сумі 871,38 грн. (2643,00 - 1771,62).

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Щербини Костянтина Леонідовича на рішення господарського суду Вінницької області від 11.07.2018 р. у справі №902/215/18 задоволити.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 11.07.2018 р. у справі №902/215/18 скасувати та прийняти нове рішення.

3. У задоволенні позову керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Вороновицької селищної ради - відмовити.

4. Стягнути з прокуратури Вінницької області (21050, м.Вінниця, вул.Монастирська, 33, ) на користь фізичної особи-підприємця Щербини Костянтина Леонідовича (23252, Вінницька обл., Вінницький р-н, смт.Вороновиця, пров.Немирівський, 4, код НОМЕР_1) 1771,62 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Стягнути з прокуратури Вінницької області (21050, м.Вінниця, вул. Монастирська, 33, ) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - 6001; код класифікації доходів бюджету - 22030106) 871,38 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

6. Господарському суду Вінницької області видати судові накази.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "30" листопада 2018 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Василишин А.Р.