ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.11.2018

Справа № 910/12454/18

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»

до товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас СМД Україна"

про стягнення 29 958,25 грн.

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас СМД Україна" про стягнення 29 958,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов’язку своєчасно та в повному обсязі оплатити поставленого позивачем товару за договором на надання послуг та постачання товару №01/10-17 від 01.10.2017 року.

Ухвалою господарського суду від 24.09.2018 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення цієї ухвали.

16.10.2018 до канцелярії суду позивач подав заяву про усунення недоліків та оригінал платіжного доручення №5828 від 04.10.2018 року на суму 1 762,00 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22.10.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

Вищезазначена ухвала отримана відповідачем 25.10.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №011.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

01.10.2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Атлас СМД Україна" (замовник) та дочірнім підприємством "Донецький облавтодор" відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (виконавець) укладено договір на надання послуг та постачання товару №01/10-17.

Відповідно до п.1.1 договору, виконавець зобов’язується на умовах, які вказані у цьому договорі, приготувати та поставити з передачею у власність замовнику, за окремими замовленнями (заявками) останнього, асфальтобетон тип А, марка І (надалі - товар), а замовник зобов’язується приймати замовлений ним товар та своєчасно оплачувати його вартість виконавцю згідно умов цього договору.

Приготування асфальтобетонної суміші (далі – а/б суміш) здійснюється виконавцем із власних матеріалів та матеріалів замовника, обумовлених договором, а саме: бітуму. Тип, модифікацію і асортимент а/б суміші вказуються сторонами у заявках (п.1.2 договору).

Згідно з п.6.1 договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2017 року.

Відповідно до п.2.1 договору загальна вартість послуг та товару складається із вартості окремих партій за замовленнями замовника.

Вартість однієї тонни п/б суміші типу А марки І на дату укладання договору, без врахування вартості матеріалів замовника (бітуму) становить з урахуванням ПДВ – 787,99 грн. Вартість однієї тонни а/б суміші змінюється в залежності від змін вартості матеріальних та трудових ресурсів (п.2.2 договору).

Згідно з п.2.2 договору загальний обсяг послуг з приготування а/б суміш та товару визначається виходячи з сум всіх актів наданих послуг. Обсяги та терміни виготовлення кожної партії вказується у відповідних заявках, які також є невід’ємною частиною договору.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що замовник здійснює передплату у розмірі 100% вартості партії товару, шляхом перерахування коштів на рахунок виконавця за обсяги, вказані в заявці протягом 2-х днів з дня надання рахунку виконавцем.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату №190 від 26.09.2017 року на суму 630 392,00 грн. у кількості 800 т.

05.10.2017 року відповідачем сплачено позивач 630 392,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2 від 05.10.2017 року з призначенням платежу: «оплата за асфальт тип А марка 1 зг рах №190 від 26.09.2017 р.».

Відповідно до п.4.1 договору, послуги вважаються прийнятими, після підписання акту прийому-передачі наданих послуг та оформлення належним чином накладних на передачу товару.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу асфальт на загальну суму 657 971,65 грн. (у кількості 835т), що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними, а саме:

-          №232 від 10.10.2017 року на суму 134 273,50 грн.,

-          №233 від 11.10.2017 року на суму 108 742,62 грн.,

-          №234 від 12.10.2017 року на суму 83 211,74 грн.,

-          №235 від 15.10.2017 року на суму 100 705,12 грн.,

-          №236 від 16.10.2017 року на суму 118 198,50 грн.,

-          №237 від 17.10.2017 року на суму 112 840,17 грн.

Спір у справі виник у зв’язку з тим, що відповідач сплатив за поставлений товар частково, а тому заборгованість відповідача перед позивачем з урахування сплачених коштів становить 27 579,65 грн.

Дослідивши укладений між сторонами договір на надання послуг та постачання товару №01/10-17 від 01.10.2017 року судом встановлено, що він є змішаним та містить положення договорів надання послуг та поставки товару.

Оскільки даний спір виник з поставки товару, тому до даних правовідносин, суд вважає за необхідне застосувати норми, що стосуються поставки товару.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона – постачальник зобов’язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні – покупцеві товар (товари), а покупець зобов’язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповіно до ч. 3 статті 670 ЦК України якщо покупець прийняв більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, він зобов'язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інша ціна не встановлена за домовленістю сторін.

Згідно з ч. 1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.2 статті 692 ЦК України).

Оскільки, відповідно до видаткової накладної №235 від 17.10.2017 року товар був поставлений 17.10.2017 року, тому згідно ч.1 ст. 692 ЦК України першим днем прострочення оплати є 18.10.2017 року.

Будь-яких доказів щодо сплати відповідачем коштів в розмірі 27 579,65 грн. матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб‘єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов‘язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором на надання послуг та постачання товару №01/10-17 від 01.10.2017 року у відповідача перед позивачем в сумі 27 579,65 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 829,66 грн. за період з 17.10.2017 року по 01.09.2018 року та суму інфляційних втрат в розмірі 1 548,94 грн. за період з 17.10.2017 року по 01.09.2018 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що першим днем прострочення є 18.10.2017 року.

Розрахунок індексу інфляції:

Період заборгованості

Сума боргу (грн.)

Сукупний індекс інфляції за період

Інфляційне збільшення суми боргу

Сума боргу з врахуванням індексу інфляції

18.10.2017 - 01.09.2018

27579.65

1.056

1548.94

29128.59

За перерахунком суду індекс інфляції становить 1 548,94 грн., а тому вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню.

Розрахунок трьох процентів річних:

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір процентів річних

Загальна сума процентів

27579.65

18.10.2017 - 01.09.2018

319

3 %

723.12

За перерахунком суду розмір трьох процентів річних становить 723,12 грн. та вимога в цій частині підлягає задоволенню.

В частині стягнення з відповідача трьох процентів річних в розмірі 106,54 грн. відмовити.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов’язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.ст. 129, 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас СМД Україна" (01103, м. Київ, вул. Товарна, будинок 18/2, ) на користь дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (85307, Донецька область, м. Покровськ, вул. Захисників України, будинок 2, ) основний борг в розмірі 27 579 (двадцять сім тисяч п’ятсот сімдесят дев’ять) грн. 65 коп., інфляційні втрати в розмірі 1 548 (одна тисяча п’ятсот сорок вісім) грн. 94 коп., три проценти річних в розмірі 723 (сімсот двадцять три) грн. 12 коп. та судовий збір в розмірі 1 755 (одна тисяча сімсот п’ятдесят п’ять) грн. 66 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя                                                             С.М. Мудрий