РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.11.2018Справа № 910/3161/17
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль Д"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Інфанта"

про зобов'язання вчинити дії

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль Д" до товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Інфанта" про зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 01.03.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 21.03.2017 р.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 21.03.2017 р. розгляд справи відкладено на 11.04.2017 р., у зв'язку із неявкою представника позивача у судове засідання.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.04.2017 р. розгляд справи відкладено на 22.05.2017 р., у зв'язку із неявкою представника позивача у судове засідання.

22.05.2017 р. до канцелярії позивач подав документи по справі на виконання вимог ухвали суду від 01.03.2017 р.

У судовому засіданні 22.05.2017 р. представника позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представника відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 22.05.2017 року зупинено провадження у справі № 910/3161/17 до перегляду Дніпропетровським апеляційним господарським судом справи № 904/11564/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Інфанта" до товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль Д" про стягнення 240 793,09 грн. в апеляційному порядку.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 року справі №904/11564/16 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль Д" залишено без задоволення. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2017 року у справі №904/11564/16 залишено без змін.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене та усунення обставин, що викликали зупинення провадження, суд дійшов висновку про необхідність поновлення провадження у справі № 910/3161/17.

З огляду на незначну складність справи, спір підлягає вирішенню в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 провадження у справі поновлено, з огляду на незначну складність справи, судом вирішено спір розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

15.07.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "ІНФАНТА" (далі - відповідач, постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "СТИЛЬ Д" (далі - позивач, покупець) був укладений договір поставки № 361 (далі - Договір), відповідно до якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар у відповідному асортименті, кількості та по цінам в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, прийняти та оплатити товар (п. 1.1. Договору).

Відповідно до пункту 1.4. Договору, право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін товарної (товарно-транспортної або видаткової) накладної, яка засвідчує факт передачі товару Постачальником та його отримання Покупцем. Датою поставки вважається дата передачі Постачальником товару Покупцю за умови одночасного надання Постачальником усіх необхідних товаросупровідних документів на товар, визначених п. 2.10. Договору.

Згідно з п. 2.1. Договору, поставка товару Покупцю здійснюється силами та за рахунок Постачальника на умовах DDP у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" (в редакції 2010 року), а також із урахуванням особливостей що випливають із умов цього Договору, протягом 5 банківських днів з моменту подання Покупцем замовлення, яке повинно містити дані та інформацію, передбачену пунктом 2.4 договору.

В пункті 2.3. Договору сторонами узгоджено, що адреса поставки вказується покупцем у замовленні на партію товару. Адреси пунктів доставки торгової мережі "ПроСтор" ("ProStor") вказані у Графіку постачання (Додаток № 3) до Договору та є невід'ємною частиною Договору. Постачальник зобов'язується здійснювати поставку товару до роздрібних магазинів Покупця, згідно Додатку № 3. Поставка товару може здійснюватися до центрального складу Покупця, тільки за умови, що між постачальником та покупцем укладено додаткову угоду до цього Договору, про здійснення постачання товару до центрального складу Покупця, за інших умов товар на центральному складі Покупця не приймається.

У відповідності до умов Договору, протягом періоду часу з липня 2014 року по січень 2016 року Позивач передав, а Відповідач прийняв у власність Товар загальною вартістю - 600039,24 грн.

Відповідно до п. 5.13 Протоколу узгодження розбіжностей до договору постави № 361 від 15.07.2014 року Покупець зобов'язаний надавати звіт з реалізації продукції, який містить залишок продукції та кількість проданих товарів не пізніше 7 числа кожного місяця.

Відповідно до п. 5.8. Договору, оплата за товар здійснюється покупцем в національній - грошовій одиниці України кожні 30 (тридцять) календарних днів за реалізований товар. Оплата за реалізований товар, поставлений до відкриття нового магазина мережі «ПроСтор» («ProStor»), Покупець оплачує наступним чином: перераховує грошові кошти на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 45 (сорока п'яти) календарних днів з моменту відкриття відповідного магазину.

Оплата проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (п. 5.9. Договору із врахуванням Протоколу розбіжностей до Договору).

Згідно п. 5.10. Договору, днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, списана з поточного рахунку Покупця. У випадку, коли останній день строку оплати припадає на вихідні чи святкові дні, то останнім днем платежу буде вважатись банківський день, що є наступним після такого вихідного чи святкового дня.

На підставі зазначених п. 5.8, п. 5.9. та п. 5.10. Договору, Позивач лише частково оплатив Відповідачу вартість Товару, отриманого згідно зазначених вище видаткових накладних, фактично сплативши Позивачу лише 312833,51 грн.

Відповідно до п. 4.9. Договору із врахуванням положень Протоколу розбіжностей до даного Договору, Покупець має право повернути товар Постачальнику, а Постачальник зобов'язується його забрати у будь-якому нижче передбаченому випадку:

узгодження повернення товару між сторонами;

до закінчення строку придатності товару залишилось менш 20 % від вказаного строку придатності на відповідний товар;

повернення споживачами (клієнтами) Покупця товару (за наявності чеку);

кінець сезону продажу для сезонних товарів;

залишки акційного товару;

залишки товарів з додаткових місць продажу товару, після закінчення строку дії маркетингового договору;

товар не має попиту (низькій обіг товару). При цьому Сторони погодились, що мінімально допустимий обіг товару узгоджується Сторонами додатково для кожного магазину;

зняття товару з виробництва;

припинення роботи Постачальника з торговою маркою;

При цьому. Постачальник зобов'язується здійснити вивезення товару протягом 10 (десять) календарних днів, з моменту отримання письмової вимоги (повідомлення) від Покупця. У випадку невиконання вимоги, щодо обов'язку вивезення товару у вказаний термін, відшкодування витрат та інші розрахунки між Сторонами здійснюються в порядку та на умовах, визначених в цьому Договору.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає що 02.02.2017 року надіслав Відповідачу Вимогу про повернення товару № 106, згідно якої вимагає від Відповідача вивезти товар на загальну суму 95229,96 грн. у зв'язку із низьким обігом та до закінчення строку придатності якого залишилося менше ніж 20 % від вказаного строку придатності.

Разом з тим, як вбачається із Додатку № 1 до Вимоги про повернення товару під назвою Перелік товару, що підлягає поверненню», даний документ не містить жодних відомостей про кінцевий термін придатності товару, повернення якого вимагає Позивач, що в свою чергу вказує на невідповідність Вимоги Позивача про повернення Товару положенням п. 4.9. Договору.

На підставі вказаного пункту Договору, Відповідач повернув, а Позивач прийняв товар на загальну суму 46412,64 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями частин першої, другої статті 692 ЦК передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

З наявного в матеріалах справи відзиву вбачається, що станом на 21.03.2017 за позивачем відповідно до умов Договору поставки № 361 від 15 липня 2014 року обліковувалася заборгованість перед відповідачем на суму 240 793,09 грн., що стало підставою для звернення відповідача із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль Д" про стягнення заборгованості до Господарського суду Дніпропетровської області, що підтверджується ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2017 року у справі №904/11564/16.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 року у справі №904/11564/16 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль Д" залишено без задоволення. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2017 року у справі №904/11564/16, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю торгівельний дім «Інфанта» задоволено повністю залишено без змін.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 року у справі №904/11564/16 встановлено, що відповідач згідно п. 5.13 вищезазначеного протоколу не надав суду доказів про направлення позивачу звітів про реалізовану продукцію та не надав згідно п. 5.8 договору доказів відкриття нових магазинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 191-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання.

Таким чином, оскільки судові рішення є обов'язковими до виконання, вони вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 р. №01-8/1427).

Водночас, позовними вимогами у даній справі є зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Інфанта» вивезти товар зі складу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» згідно наданого до позовної заяви Переліку товару, що підлягає поверненню. Тобто, по суті, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» зводяться до зобов'язання відповідача прийняти товар на суму 95 229,96 грн. шляхом вивезення з його місцезнаходження, тобто вчинення продавцем самостійно дій щодо прийняття товару у покупця за місцем його знаходження.

При цьому, законодавством України також не передбачено обов'язку постачальника вивезти товари, які підлягають поверненню, з місця їх знаходження у покупця, та не встановлено процедури (порядку) повернення товару.

Відповідно до ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

При цьому, як зазначено вище у Постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 року у справі №904/11564/16 судом встановлено, що відповідач згідно п. 5.13 вищезазначеного протоколу не надав суду доказів про направлення позивачу звітів про реалізовану продукцію та не надав згідно п. 5.8 договору доказів відкриття нових магазинів. з огляду на що суд вважає необґрунтованими твердження позивача, викладені у позовній заяві, щодо наявності у відповідача обов'язку вивезти вказаний товар.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль Д".

Судовий збір в розмірі 1600,00 грн., у зв'язку з відмовою в позові, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Стиль Д" відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий