Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2018 р.                     м. Рівне                              Справа № 918/624/18

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до Кузнецовського міського комунального підприємства

про стягнення заборгованості в сумі 1 759 894,04 грн.

Секретар судового засідання Сідлецька Ю.Р.

представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Кузнецовського міського комунального підприємстві про стягнення 1 147 814,28 грн., з яких: 1 105 722,32 грн. основний борг, 38 802,39 грн. пеня, 3 289,57 грн. 3% річних, позовні вимоги аргументувавши неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору про надання послуг з централізованого водопостачання в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Ухвалою від 28.09.2018 р. призначено підготовче засідання на 23.10.2018 р.

18.10.2018 р. від відповідача надійшов відзив на позов, у якому визнав вимоги позивача, та просить суд зменшити розмір пені, що нарахована позивачем у зв'язку із короткостроковістю виникнення боргу та скрутним фінансовим становищем боржника.

Від позивача через відділ канцелярії 23.10.2018 р. надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача 1 644 563,08 грн. - основного боргу за період червень-серпень 2018 року, 87 014,96 - пені, 7 307,28 грн. - 3% річних та 21 008,72 інфляційні втрати, всього 1 759 894, 04 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав подану заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 23.10.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.11.2018 року.

В судове засідання 20 листопада 2018 року представники позивача та відповідача не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвали. Однак, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками процесу, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Між ДП НАЕК "Енергоатом" від імені якого діє ВП "Рівненська АЕС" (далі - Виконавець) та Кузнецовським міським комунальним підприємством (далі - Споживач) 20.05.2015 року було укладено договір № 2-ЦВ (далі - Договір) про надання послуг з централізованого водопостачання. Згідно з п. 1.1 даного Договору Виконавець бере на себе зобов'язання надавати Споживачеві послугу з централізованого водопостачання в обсязі ліміту, встановленому в додатку № 1 до даного Договору, а Споживач зобов’язується оплачувати вартість наданої йому послуги з централізованого водопостачання за встановленим у звітному періоді тарифом та у строк, що передбачений цим Договором.

Відповідно до п. 2.3 Договору розрахунки за отриману послугу здійснюються Споживачем на підставі рахунку та/або оформленого двостороннього акту про надання послуги відповідно до діючого у звітному періоді тарифу.

Пунктом 2.7 Договору передбачено, що оплата за отриману послугу повинна бути здійснена Споживачем щомісяця по останнє число місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно пунктів 10.1, 10.3 Договору, останній набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами та діє до 31.12.2015 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення або необхідність припинення не буде письмово заявлено однією із Сторін.

Договір підписано уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплено відбитками печаток сторін.

На виконання взятих на себе зобов’язань по договору Виконавець в червні, липні та серпні 2018 року належним чином та в необхідних обсягах надав Споживачу послугу з централізованого водопостачання. Всього в червні було надано послугу на суму - 577 697,40 грн., в липні на суму - 528 024,92 грн. та в серпні на суму – 538 840,76 грн. При цьому, розрахуватись за надану в червні послугу Споживач повинен був до 01 серпня 2018 року, за надану в липні послугу до 01 вересня 2018 року та за надану в серпні послугу до 01 жовтня 2018 року. Такого свого обов’язку Споживач не виконав станом на час розгляду цієї справи.

Таким чином, Споживач прострочив виконання грошового зобов’язання чим, в свою чергу, порушив пункт 2.7 Договору та положення статей 509, 526, 530 ЦК України та статті 193 ГК України.

Отже, в даному випадку є підстави для стягнення зі Споживача на користь Виконавця боргу за оплату наданої послуги з централізованого водопостачання в червні 2018 р. в розмірі - 577 697,40 грн., в липні 2018 р. в розмірі - 528 024,92 грн. та в серпні 2018р. в розмірі – 538 840,76 грн., а загалом в сумі 1 644 563,08 грн.

Також, відповідно до пункту 6.5 договору за порушення строків виконання грошового зобов’язання з споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, від вартості послуги, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Отже, станом на 23 жовтня 2018 року розмір нарахованої Позивачем пені, яку Споживач повинен сплатити на користь Виконавця за прострочення оплати наданої в червні липні та серпні 2018 року послуги з централізованого водопостачання, становить 87 014,96 грн. Наданий позивачем обрахунок пені судом перевірено та визнано арифметично правильним.

Крім того, покликаючись на ст.625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 3 % річних в розмірі 7 307,28 грн. та інфляційні втрати в розмірі 21 008,72 грн.

Таким чином, загальний розмір заявлених ВП РАЕС вимог по даному позову становить 1 759 894, 04 грн., з яких: 1 644 563,08 грн. - основного боргу за період червень-серпень 2018 року, 87 014,96 - пені, 7 307,28 грн. - 3% річних та 21 008,72 інфляційні втрати.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку, а згідно статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відтак суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу за договором № 2-ЦВ від 20.05.2015 року в сумі 1 644 563,08 грн.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов’язання має виконуватись належним чином, згідно із умовами договору та вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Аналогічна норма міститься в Господарському кодексі України. Так, в ч. 1 ст.193 ГК України зазначає, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Стаття 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1 644 563,08 грн. - основного боргу за період червень-серпень 2018 року, 7 307,28 грн. - 3% річних та 21 008,72 грн. інфляційних втрат підтверджуються, матеріалами справи, грунтуються на законі та Договорі, тому підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 87 014 грн. 96 коп. пені суд зазначає таке.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Оскільки борг стягується за період червень-серпень 2018 р., вбачається короткостроковість виникнення боргу. Позивач не надав суду жодних доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення сплати суми заборгованості. Разом з тим, з огляду на прострочення виконання зобов'язання нарахував відповідачу 87 014 грн. 96 коп. пені. Також нараховано передбачені ч.2 ст.625 ЦК України індекс інфляції та 3% річних. Слід зауважити, що розмір штрафних санкцій є надмірно великим.

Враховуючи майновий стан відповідача та з огляду на короткостроковість виникнення боргу, суд вважає можливим зменшити розмір пені на 80% від заявленої суми 87 014 грн. 96 коп., та стягнути її в сумі 17 402 грн. 99 коп.

При цьому, суд звертає увагу на те, що для застосування судом права зменшити розмір штрафних санкцій, у випадку наявності для цього підстав, подання боржником відповідного клопотання чинним законодавством не вимагається.

В задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 69 611 грн. 96 коп. слід відмовити.

Отже, враховуючи усе викладене вище у сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково, в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 644 563,08 грн. - основного боргу, 17 402 грн. 99 коп. – пені, 7 307,28 грн. - 3% річних та 21 008,72 грн. - інфляційних втрат. У решті вимог - у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі ст.129 ГПК України судові витрати в сумі 26 398 грн. 41 коп. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Кузнецовського міського комунального підприємства (34400, Рівненська область, місто Вараш, майдан Незалежності, 2, ідентифікаційний код: 30536302) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код: 24584661) в особі його відокремленого підрозділу – "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, місто Вараш, ідентифікаційний код: 05425046) - 1 644 563 (один мільйон шістсот сорок чотири тисячі п’ятсот шістдесят три) грн. 08 коп. основної заборгованості, 17 402 (сімнадцять тисяч чотириста дві) грн. 99 коп. пені, 7 307 (сім тисяч триста сім) грн. 28 коп. 3% річних, 21 008 (двадцять одну тисячу вісім) грн. 72 коп. інфляційних втрат та 26 398 (двадцять шість тисяч триста дев’яносто вісім) грн. 41 коп. судового збору.

3. В задоволенні позову в частині вимог про стягнення 69 611 грн. 96 коп. пені позивачу відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано "21" листопада 2018 року.

Суддя Бережнюк В.В.