ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"13" листопада 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2248/18
Господарський суд Одеської області у складі:
судді Цісельського О.В.
при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.
За участю представників:
позивача: ОСОБА_1 адвокат
відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
про стягнення 591 208,81 грн
Позивач, публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі ПАТ НАК "Нафтогаз України") звернувся до господарського суду Одеської області із позовною заявою в якій просить стягнути з комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області (надалі КП "Чорноморськтеплоенерго") борг у загальній сумі 591 208,81 грн, у тому числі: пеню у сумі 283 378,32 грн, три проценти річних у сумі 47 653,94 грн та інфляційні втрати у сумі 260 176,54 грн.
Свої вимоги Позивач обґрунтовує наступним.
18.12.2013р. між ПАТ НАК "Нафтогаз України" та КП "Іллічівськтеплоенерго" (яке в подальшому на підставі рішення Чорноморської міської ради Одеської області від 10.06.16р. було перейменовано у КП "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області, яке є правонаступником майна, усіх прав та обов'язків КП "Іллічівськтеплоенерго") було укладено договір №1892/14-ТЕ-23 купівлі-продажу природного газу (надалі Договір).
На виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 22 512 243,85 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, підписаними обома сторонами.
В порушення умов договору Відповідачем несвоєчасно виконані його умови щодо оплати отриманого природного газу, а тому Відповідач зобовязаний сплатити на користь Позивача три проценти річних від простроченої суми, а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. За розрахунками Позивача загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 47 653,94 грн., сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 260 176,54 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.10.2018року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначене на 13.11. 2018 р. з викликом сторін.
05.11.2018року Відповідач подав до Господарського суду відзив на позов, відповідно до якого він проти позову заперечив в повному обсязі, зазначивши, що позовні вимоги ПАТ НАК "Нафтогаз України" не визнає з наступних підстав:
Відповідно до п. 2.1 статуту КП "Чорноморськтеплоенерго", створено з метою здійснення господарської діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, комунальними послугами з централізованого опалення та постачання гарячої води у сфері теплопостачання.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців основним видом економічної діяльності КП "Чорноморськтеплоенерго" є постачання пари та гарячої води.
Пунктом 1.2 Договору купівлі-продажу природного газу № 1892/14-ТЕ-23 від 18.12.2013 р. визначено, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх релігійними осередками.
В період з січня по грудень 2014 р. включно, природний газ був поставлений Позивачем Відповідачу в обсягах та на загальну суму, яка зазначена у позові. Остаточний розрахунок за отриманий газ КП "Чорноморськтеплоенерго" було здійснено 28.01.2015 р., що підтверджується розрахунком наданим Позивачем.
30.11.2016 р. набрав чинності ОСОБА_3 України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Відповідно до ч. 3 ст. 7 ОСОБА_3 України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Як вказує у відзиві на позов відповідач, предметом даного спору є стягнення неустойки, інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих на основну заборгованість за спожитий протягом січня - грудня 2014 року природний газ, яка була у повному обсязі погашена КП "Чорноморськтеплоенерго" 28.01.2015 року (останній платіж).
Таким чином, застосуванню до даних спірних правовідносин підлягають положення ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", які імперативно встановлюють, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
ОСОБА_3 не передбачає ніяких додаткових умов для списання чи не нарахування неустойки, інфляційних нарахувань та проценти річних, а лише визначає одну підставу, зокрема погашення основної заборгованості до набрання чинності вказаним Законом (тобто до 30.11.2016 р.).
Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.
У судовому засіданні 13.11.2018р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.
Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.
18.12.2013р. між ПАТ НАК "Нафтогаз України" та КП "Іллічівськтеплоенерго" було укладено договір № 1892/14-ТЕ-23 купівлі-продажу природного газу, за умовами п.1.1. якого продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ НАК "Нафтогаз України" за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі-газ), на умовах цього договору.
Пунктом 1.2. Договору встановлено, що газ, який продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (окрім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).
Пунктом 2.1 Договору сторони узгодили обсяги газу, що мають бути поставлені за договором з 01.01.2014р. по 31.12.2014р., так, продавець зобовязався передати покупцеві у зазначений період газ за загальним обсягом до 27 389тис. м3.
Відповідно до п.3.3. Договору, приймання передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання передачі газу, тощо.
Згідно з п.3.4. Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.
Пунктом 5.1. Договору сторони погодили, що ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи його транспортування установлюються НКРЕ.
Пунктом 5.2. Договору сторони погодили, що ціна за 1000 м3 природного газу становить 1 118,974 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування ПДВ. До сплати за 1000 м3 природного газу 1 118,974 грн, крім того ПДВ 17% - 190,226 грн, всього з ПДВ 1309,20 грн.
Відповідно до п.6.1. Договору, оплата за газ природний газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Відповідно до п.7.2. Договору сторони погодили, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1. цього Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплата та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем пункту 6.1. умов цього Договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
31.01.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу природного газу від 18.12.2013р. № 1892/14-ТЕ-23, за умовами якої з 01.01.2014р. п.5.2. Договору було викладено в наступній редакції: " Ціна за 1000 м3 природного газу становить 1 091,00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 м3 природного газу -1 091,00 грн, крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн, всього з ПДВ - 1 309,20 грн.
Також цією угодою було змінено реквізити сторін.
24.04.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 2 до договору купівлі-продажу природного газу від 18.12.2013р. № 1892/14-ТЕ-23, за умовами якої п.1.2. Договору було викладено в наступній редакції: "п.1.2. Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням."
01.10.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 3 до договору купівлі-продажу природного газу від 18.12.2013р. № 1892/14-ТЕ-23, за умовами якої абзац другий п.6.3. Договору було викладено в наступній редакції: "п.6.3. Кошти, які надійшли від Покупця, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором або якщо погашення такої заборгованості передбачено договорами про організацію взаєморозрахунків, укладеними відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 р. № 30."
За актами приймання-передачі природного газу у період з січня 2014р. по грудень 2014 р. включно Позивач передав, а Відповідач прийняв природний газ в обсязі, передбаченому за договором на загальну суму 22 512 243,85 грн, але як вказує Позивач та не заперечує Відповідач оплату за переданий газ Відповідач здійснював несвоєчасно та не виконував зобовязання у строк, визначений у Договору, чим порушив умови господарського зобовязання, зокрема, п.6.1. Договору.
З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу Відповідача перед Позивачем за Договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання Відповідачем умов Договору за розрахунком, наданим Позивачем, складає 283 378,32 грн.
Окрім того, Позивач у позові вказує, що оскільки Відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобовязаний сплатити на користь Позивача три проценти річних від простроченої суми, а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.
Загальний розмір нарахованих Позивачем 3% річних від основного боргу складає 47 653,94 грн., та сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів складає 260 176,54 грн. Отже, за розрахунками Позивача, загальна сума боргу Відповідача перед Позивачем, що підлягає стягненню згідно цього позову складає 591 208,81 грн.
Враховуючи вищевикладене, Позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Відповідача з метою захисту своїх порушених прав.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов наступних висновків.
У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.
Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі. Частиною шостою ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.
Пунктом 7.2 Договору сторони погодили, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 умов цього договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем нараховано та заявлено до стягнення: 283 378,32 грн - пені, 3%річних - 47 653,94 грн та інфляційних - 260 176,54 грн., разом - 591 208,81 грн.
Відповідач у своєму відзиві на позов в обґрунтування своїх заперечень проти позову, посилався на норми Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016р. за № 1730-VIII, що набув чинності 30.11.2016 р.
Виходячи зі змісту ст. 2 вказаного Закону, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (спожитий природний газ, електричну енергію).
Частиною 3 ст. 7 даного Закону визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Як встановлено матеріалами справи, а саме з п. 2.1. статуту Відповідача, підприємство створено з метою здійснення господарської діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, комунальними послугами з централізованого опалення та постачання гарячої води у сфері теплопостачання.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців основним видом економічної діяльності Відповідача є постачання пари та гарячої води.
Пунктом 1.2 договору купівлі-продажу природного газу № 1892/14-ТЕ-23 від 18.12.2013 р. передбачено, що газ, який продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх релігійними осередками, а згідно з Додатковою угодою № 2 до договору купівлі-продажу природного газу № 1892/14-ТЕ-23 від 24.04.2014р. виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.
З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за поставлений природний газ, що використовувався Відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживалась підприємствами та організаціями (п. 1.2 договору), погашена останнім в повному обсязі станом на 28.01.2015 року що підтверджується розрахунком наданим Позивачем, тобто до набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".
30.11.2016р. набрав чинності ОСОБА_3, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017р. № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.
Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016р.
Водночас частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Отже, суд вважає помилковими доводи Позивача стосовно того, що Відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що повідомило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України у межах своєї компетенції).
Аналогічна правова аргументація наведена Верховим Судом у своїх постановах за результатами розгляду справ № 927/1152/16 від 07.02.2018року та №916/3054/16 від 10.04.2018р.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, а також вимоги ст. 74 ГПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надаючи правову кваліфікацію доказам, наданим сторонами, з урахуванням фактичних і правових підстав заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
В силу приписів ст.129 ГПК України судові витрати по справі слід покласти на позивача.
Керуючись ст.ст. 13, 74, 76, 86, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
В И Р І Ш И В:
1. У позові відмовити повністю.
2. Судові витрати по справі покласти на публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
Рішення суду набирає законної сили відповідно ст. 241 ГПК України.

Повний текст рішення складено 26 листопада 2018 р.

Суддя О.В. Цісельський