ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. ОдесаСправа № 916/1295/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: О.Ю. Аленіна, С.В. Таран,

секретар судового засідання - О.В. Клименко,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідачів: від ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2, від Кодимського РСТ - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.09.2018 (суддя В.С. Петров, м. Одеса, повний текст ухвали складено та підписано 18.09.2018) про закриття провадження

у справі №916/1295/18

за позовом ОСОБА_3

до відповідачів: Кодимського районного споживчого товариства та ОСОБА_1

про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Кодимського районного споживчого товариства про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення „ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною площею 1355,6 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, укладеного 24.01.2018 між Кодимським районним споживчим товариством та ОСОБА_1, який посвідчено приватним нотаріусом Гайворонського нотаріального округу Кіровоградської області Линюк Нелею Анатоліївною.

17.07.2018 до місцевого господарського суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_3, в якій відповідачами визначено Кодимське районне споживче товариство та ОСОБА_1.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що відповідачем - Кодимським районним споживчим товариством було здійснено продаж спірного нежитлового приміщення „ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною площею 1355,6 кв.м без згоди загальних зборів, чим порушені права пайовиків Товариства, до яких відноситься позивач. При цьому позивач вказав, що ним не отримувались повідомлення про проведення загальних зборів з питання продажу спірного приміщення від Кодимського РСТ, тому ОСОБА_3 вважає, що такі збори взагалі не проводились.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.09.2018 (суддя В.С. Петров) провадження у справі №916/1295/18 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, оскільки, виходячи зі змісту положень чинного законодавства і статуту Кодимського РСТ та змісту позовних вимог, у даному випадку позивач, як член споживчого товариства, не є носієм корпоративних прав в розумінні ст. 167 ГК України, а відносини між позивачем та Кодимським районним споживчим товариством не є корпоративними. Відповідно, спір у даній справі між фізичною особою - членом споживчого товариства та Кодимським районним споживчим товариством не є корпоративним, а тому, враховуючи положення статті 20 Господарського процесуального кодексу України, не відноситься до юрисдикції господарських судів. До того ж, виходячи з суб'єктного складу сторін (позивачем та одним з відповідачів є фізична особа), даний спір не підлягає розгляду господарським судом, враховуючи приписи п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, за якими господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати дану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду Одеської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Скаржник вважає, що він є носієм корпоративних прав та суб'єктом корпоративних відносин по відношенню до Кодимського РСТ, які були порушені останнім під час вирішення питання щодо відчуження відповідних нежитлових приміщень споживчого товариства на користь співвідповідача, через що, на думку скаржника, такий спір набуває ознак корпоративних та підпадає під суб'єктну та предметну юрисдикцію господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.10.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.09.2018 у справі №916/1295/18, а ухвалою від 08.11.2018 - розгляд справи №916/1295/18 призначено на 21.11.2018 о 10:00 год.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржувану ухвалу.

02.11.2018 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла також заява Кодимського районного споживчого товариства про вжиття заходів реагування щодо зловживання процесуальним правом з боку позивача та притягнення його до передбаченої чинним законодавством відповідальності на підставі п.3 ч. 2 ст. 43 ГПК України. Вказану заяву товариство обґрунтувало тим, що предметом даного позову є ті самі факти, які були предметом досудового слідства в кримінальному провадженні №0000112 від 28.03.2018, які в ході розслідування не знайшли свого підтвердження.

15.11.2018 та до суду апеляційної інстанції надійшла заява Кодимського районного споживчого товариства про розгляд справи без присутності його представника.

Також 21.11.2018 на електронну адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання адвоката апелянта про розгляд справи за відсутності останнього та його представника, із зазначенням, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 підтримує, на її задоволенні наполягає.

Заслухавши представника ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є членом Кодимського районного споживчого товариства, що підтверджується членським квитком НОМЕР_1 від 23.03.2013.

У колективній власності пайовиків названого товариства перебувало нежитлове приміщення «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 1355,6 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 13.07.2018 №130773713.

24.01.2018 приватним нотаріусом Гайворонського нотаріального округу Кіровоградської області Линюк Нелею Анатоліївною було зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на вказане нежитлове приміщення на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 89, виданий 24.01.2018 названим нотаріусом.

ОСОБА_3 зазначив, що він неодноразово звертався до Кодимського районного споживчого товариства з метою ознайомлення із зазначеним договором та отримання його копії, однак отримати його копію так і не вдалося.

Посилаючись на ч. 2 ст. 10 Закону України "Про споживчу кооперацію", позивач звернув увагу на те, що він не отримував жодного запрошення чи повідомлення про проведення відповідних загальних зборів Кодимського РСТ.

Під час підготовчого провадження у даній справі господарським судом першої інстанції з'ясовано, що підставою для звернення позивача до господарського суду із заявленими вимогами є порушення, на думку позивача, його корпоративних прав.

Розглянувши дане питання, місцевий господарський суд, як вище зазначалось, дійшов висновку про те, що у даному випадку позивач як член споживчого товариства не є носієм корпоративних прав в розумінні ст. 167 ГК України, а відносини між позивачем та Кодимським районним споживчим товариством не є корпоративними. Відповідно, спір у даній справі між фізичною особою - членом споживчого товариства та Кодимським районним споживчим товариством не є корпоративним, а тому враховуючи положення статті 20 Господарського процесуального кодексу України, не відноситься до юрисдикції господарських судів.

Судова колегія не погоджується з таким висновком Господарського суду Одеської області, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, може захищати свої права та охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством.

Отже, господарським судам під час вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин, слід враховувати приписи ГПК України та з'ясувати наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного права або законного інтересу у правовідносинах, на захист яких подано позов, а також питання про наявність чи відсутність факту їх порушення, невизнання або оспорюваня.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно з приписами ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

За змістом положень зазначених вище норм права сторонами у корпоративному спорі є: 1) юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), у тому числі учасник, який вибув; 2) учасники (засновники, акціонери, члени) юридичної особи.

Статтею 111 ГК України передбачено, що первинною ланкою споживчої кооперації є споживче товариство - самоврядна організація громадян, які на основі добровільності членства, майнової участі та взаємодопомоги об'єднуються для спільної господарської діяльності з метою колективного організованого забезпечення своїх економічних і соціальних інтересів. Кожний член споживчого товариства має свою частку в його майні. Споживче товариство є юридичною особою і діє на основі статуту. Споживчі товариства можуть на добровільних засадах об'єднуватися в спілки, інші форми об'єднання, передбачені законом, єдину спілку споживчих товариств України та мають право вільного виходу з них.

За приписами ст. 5 Закону України "Про споживчу кооперацію" первинною ланкою споживчої кооперації є споживче товариство - самостійна, демократична організація громадян, які на основі добровільності членства і взаємодопомоги за місцем проживання або роботи об'єднуються для спільного господарювання з метою поліпшення свого економічного і соціального стану. Основним документом, що регулює діяльність споживчого товариства, є статут. У ньому визначається порядок вступу до товариства і виходу з нього, права та обов'язки членів товариства, його органи управління, контролю та їх компетенція, порядок утворення майна товариства і розподілу прибутку, умови реорганізації і ліквідації товариства та інші положення, що не суперечать законодавчим актам України.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 даного Закону майно споживчих товариств та їх спілок може бути продано, передано, здано в оренду, надано в позичку і безплатне тимчасове користування членам споживчих товариств, державним, кооперативним та іншим організаціям, трудовим колективам, окремим громадянам тільки за рішенням загальних зборів, конференцій та з'їздів відповідних спілок або уповноважених ним органів.

Статтею 1 Закону України "Про кооперацію" визначено, що кооперація - система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів.

У частині 4 ст. 6 Закону України "Про споживчу кооперацію" встановлено, серед іншого, що член споживчого товариства має право: брати участь у діяльності споживчого товариства, обирати і бути обраним до його органів управління і контролю, вносити пропозиції щодо поліпшення діяльності товариства та усунення недоліків у роботі його органів і посадових осіб; одержувати частку прибутку, що розподіляється за результатами господарської діяльності між членами споживчого товариства відповідно до їх пайового внеску.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про споживчу кооперацію" кожний член користується на загальних зборах споживчого товариства правом одного голосу незалежно від розміру внесеного ним пайового внеску, і це право не може бути передано іншим особам.

За змістом частин 1, 2, 3, 6 ст. 9 Закону України "Про споживчу кооперацію" власність споживчої кооперації є однією з форм колективної власності. Вона складається з власності споживчих товариств, спілок, підпорядкованих їм підприємств і організацій та їх спільної власності. Кожний член споживчого товариства має свою частку в його майні, яка визначається розмірами обов'язкового пайового та інших внесків, а також нарахованих на них дивідендів. Власністю споживчих товариств є засоби виробництва, вироблена продукція та інше майно, що належать їм і необхідні для здійснення статутних завдань. Споживчим товариствам та їх спілкам можуть належати будинки, споруди, устаткування, транспортні засоби, машини, товари, кошти та інше майно відповідно до цілей їх діяльності. Власність споживчих товариств утворюється з внесків їх членів, прибутків, одержуваних від реалізації товарів, продукції, послуг, цінних паперів та іншої діяльності, не забороненої чинним законодавством. Суб'єктами права власності споживчої кооперації є члени споживчого товариства, трудові колективи кооперативних підприємств і організацій, а також юридичні особи, частка яких у власності визначається відповідними статутами.

У абзаці 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про споживчу кооперацію" передбачено, що у разі ліквідації споживчого товариства його майно, що залишилося після сплати членам товариства пайових та інших внесків і дивідендів на них, розрахунків по оплаті праці, виконання зобов'язань перед бюджетом, банками та іншими кредиторами, розрахунків із спілкою, розподіляється між членами, що входили до складу споживчого товариства.

За наведених положень нормативних актів вбачається належність споживчих товариств до господарських організацій. На законодавчому рівні закріплено право кожного члена споживчого товариства на свою частку в його майні, а також право членів споживчого товариства брати участь в діяльності та управлінні споживчим товариством, одержувати частку прибутку, а у разі ліквідації споживчого товариства - право на розподіл майна, що залишилося, між членами споживчого товариства.

Наявний в матеріалах справи статут, затверджений постановою Загальних зборів членів Кодимського РСТ від 05.04.2013 (надалі - Статут), також містить положення, згідно з якими назване товариство є господарською організацією та які закріплюють право кожного члена Кодимського РСТ на пай (частку) в його майні, визначають правомочності його членів на участь в його управлінні, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даного товариства та активів у разі ліквідації останнього тощо.

Так, у п. 1.1. Статуту зазначено, що Кодимське РСТ є добровільним об'єднанням фізичних та юридичних осіб для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального стану, задоволення споживчих потреб його членів шляхом організації торговельного обслуговування, закупівлі сільськогосподарської продукції, сировини, виробництва продукції та надання інших послуг.

Предметом діяльності споживчого товариства є господарська діяльність, не заборонена законодавством та визначена цим Статутом (п. 2.2. Статуту).

Відповідно до п. 3.9. Статуту член споживчого товариства має право, серед іншого: брати участь у діяльності споживчого товариства, обирати і бути обраним до його органів управління і контролю, вносити пропозиції щодо поліпшення діяльності товариства та усунення недоліків у роботі його органів і посадови осіб; одержувати кооперативні виплати та виплати на паї з доходу (прибутку), що розподіляється між членами (асоційованими членами) споживчого товариства за результатами господарсько-фінансової діяльності за рік, у порядку та у розмірах, визначених цим Статутом та рішеннями загальних зборів членів споживчого товариства; мати інші права, передбачені цим Статутом та чинним законодавством.

Кожен член (асоційований член) споживчого товариства має свій пай (частку) в його майні. Розмір паю (частки) члена (асоційованого члена) споживчого товариства формується за рахунок його внесків до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного та спеціального фондів, є персоніфікованими і в сумі визначають загальний пай (частку) кожного члена споживчого товариства у майні споживчого товариства (п. 8.3. Статуту).

Згідно з п. 10.3. Статуту члену (асоційованому члену) споживчого товариства належить пай (частка) в майні споживчого товариства, який складається з його внесків до пайового капіталу, а також паю в резервному та спеціальному фондах

Пунктом 8.4. Статуту визначено, що у разі виходу або виключення зі споживчого товариства фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки (паю) шляхом отримання вартості паю у грошовому еквіваленті.

Дохід споживчого товариства формується з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат і витрат на оплату праці найманих працівників. Дохід розподіляється, зокрема, на кооперативні виплати; виплати на паї (п. 9.3. Статуту).

Кооперативні виплати - частина прибутку споживчого товариства, що розподіляється за результатами фінансового року між членами (асоційованими членами) споживчого товариства пропорційно їх участі в господарській діяльності споживчого товариства у порядку, визначеному рішенням загальних зборів членів споживчого товариства (п. 9.4. Статуту Колимського РСТ).

Пунктом 9.5. Статуту визначено, що виплати на паї - виплати частини прибутку споживчого товариства на паї члена (асоційованого члена) споживчого товариства.

Відповідно до п. 12.4. Статуту у разі ліквідації споживчого товариства майно споживчого товариства, що залишилося після задоволення вимог кредиторів споживчого товариства, здійснення виплат членам (асоційованим членам) споживчого товариства паїв та виплат на паї, кооперативних виплат, оплати праці, розрахунків зі спілкою, членом якої воно є, розподіляється між членами споживчого товариства.

Згідно з положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5 ГПК України, підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отож, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем відповідно до вимог процесуального законодавства обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Виходячи з викладеного, Кодимське РСТ є господарською організацією, частка у майні якої належить позивачу - ОСОБА_3, який наділений правом участі в управлінні цим споживчим товариством, отримання певної частки його прибутку та активів у разі його ліквідації та іншими правами згідно із законом та Статутом названого товариства.

Відтак, спір члена споживчого товариства з товариством стосовно управління та розпорядження майном підпадає під ознаки корпоративного спору. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №915/593/17 та від 07.11.2018 у справі №909/19/18.

Водночас судова колегія погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що, виходячи з суб'єктного складу сторін - одним з відповідачів є фізична особа, яка не є ані підприємцем, ані членом Кодимського районного споживчого товариства, даний спір не підлягає розгляду господарським судом, враховуючи приписи п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, за якими господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За таких обставин, згідно п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд підставно закрив провадження у цій справі, оскільки даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства з огляду на суб'єктний склад сторін. Доводи скаржника в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу- без задоволення.

Стосовно заяви Кодимського районного споживчого товариства про здійснення заходів реагування щодо зловживання процесуальним правом з боку позивача та притягнення його до передбаченої чинним законодавством відповідальності на підставі п.3 ч. 2 ст. 43 ГПК України, яку (заяву) товариство обґрунтувало тим, що предметом даного позову є ті самі факти, які були предметом досудового слідства в кримінальному провадженні №0000112 від 28.03.2018, які в ході розслідування не знайшли свого підтвердження, колегія суддів, дослідивши матеріали справи, не вбачає наразі підстав для вжиття щодо позивача заходів, передбачених зазначеною статтею ГПК України. Так, судова колегія звертає увагу Кодимського РСТ на те, що розгляд певних фактів, які були предметом досудового слідства в кримінальному провадженні, не виключає розгляд цих фактів в порядку іншого виду судочинства.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 273, 276, 281-284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.09.2018 у справі №916/1295/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.11.2018.

Суддя-доповідач Л.В. Поліщук

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя С.В. Таран