ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року Справа № 906/167/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М. , суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" на рішення господарського суду Житомирської області від 29 травня 2018 року, повний текст рішення складено 08.06.2018р.,

у справі № 906/167/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця"

до Державне підприємство "Лугинське лісове господарство"

про стягнення 496146,36 грн.

В березні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом до Державного підприємства «Лугинське лісове господарство» про стягнення платежів, нарахованих за час затримки вагонів, у сумі 496 146,36 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що у червні 2017 року на станції Кучурган Одеської залізниці, за дорученням Управління Служби безпеки України в Одеській області № 65/4-5486 від 16.06.2017 року було затримано вагони ДП «Лугинське лісове господарство» для проведення митного огляду (переогляду), про що залізницею складено акти відповідної форми. На підставі вказаних актів, залізницею нараховано платежі за час затримки вагонів на загальну суму 496 146,36 грн. з яких: 325 457,10 грн. плата за користування вагонами, 168 926,28 грн. збір за зберігання вантажу у вагонах, 1616,55 грн. збір за проведення маневрової роботи та 146,40 грн. збір повідомлення (телеграфне), які на думку позивача, підлягають відшкодуванню вантажовідправником - ДП «Лугинське лісове господарство» /а.с. 3-10/.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 29.05.2018 року у справі № 906/167/18, у задоволенні позову ПАТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» до ДП «Лугинське лісове господарство» про стягнення 496 146,36 грн. відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що затримання вагонів у даному випадку не має відношення до митних процедур, оскільки затримка вагонів відбулася за вказівкою органу досудового розслідування, враховуючи, що вина відповідача у затримці вагонів відсутня, підстави для стягнення з відповідача платежів за час затримки вагонів, що обумовлені законодавством немає /а.с. 123-127/.

ПАТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», не погоджуючись із ухваленим рішенням, звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказує наступне:

- суд першої інстанції неправильно встановив, що затримання вагонів № 60438710, № 60399037, № 68779875, № 65332660 по залізничним накладним № 413427, № 413401, № 414995, № 415000 не має відношення до митних процедур, а вина відповідача у затримці вагонів відсутня, що виключає обумовлені законодавством підстави для стягнення з нього платежів за час затримки вагонів;

- виходячи з системного аналізу змісту положень ст.ст.28, 31, 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951, статей 218, 338 Митного кодексу України, статей 119, 121 Статуту залізниць України, вартість проведених залізницею розвантажувальних, навантажувальних та перевантажувальних робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватися вантажовласниками (вантажовідправниками) незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю (зазначена правова позиція відображена у абз.33 постанови Верховного Суду від 06.03.2018 року у аналогічній справі № 911/4079/16);

- судом першої інстанції не було застосовано спеціальні норми матеріального права, які підлягають застосуванню у даних правовідносинах, а саме п.1.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених Наказом Мінтрансу України № 644 від 21.11.2000 року, ст.ст.119, 120 Статуту залізниць України, п.13 Правил користування вагонами, п.8 Правил зберігання вантажів у вагонах, п.10 Таблиці 3 (п.2) Збірника тарифів.

Таким чином, скаржник вважає, що рішення місцевого господарського суду від 01.03.2017 року у справі № 906/1143/16 прийнято із порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню /а.с.137-139/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.07.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на рішення господарського суду Житомирської області від 29.05.2018 року у справі № 906/167/18 /а.с. 135-136/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.07.2018 року, призначено розгляд справи № 906/167/18 на 16.08.2018 року /а.с. 161/.

30.07.2017 року ДП «Лугинське лісове господарство» подало до суду заперечення на апеляційну скаргу (вх. № 24135/18 від 30.07.2018 року), в якому відповідач зазначає, що вина вантажовідправника ДП «Лугинське лісове господарство» у затримці вагонів відсутня, а розмір збитків залізниці не підтверджено належними та допустимими доказами. Просить апеляційну скаргу позивача відхилити у повному обсязі, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін /а.с. 154-157/.

16.08.2018 року судове засідання у справі № 906/167/18 не відбулося у звязку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії ОСОБА_3. Учасники справи повідомлені про неможливість проведення судового засідання телефонограмою та шляхом розміщення відповідної інформації на сторінці суду офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет /а.с. 165-168/.

Після усунення обставин, які унеможливлювали проведення судового засідання, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.08.2018 року призначено справу № 906/167/18 до розгляду на 28.08.2018 року /а.с. 169/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 28.08.2018 року розгляд справи № 906/167/18 відкладено на 12.09.2018 року /а.с. 176/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.09.2018 року розгляд справи № 906/167/18 відкладено на 24.10.2018 року /а.с. 188-189/.

24.10.2018 року судове засідання у даній справі не відбулося, у звязку із початком здійсненням процедури ліквідації Рівненського апеляційного господарського суду.

Відповідно до наказу керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду «Про комісію для передачі судових справ та матеріалів» № 992 від 01.10.2018 року, згідно з актом здачі судових справ від 03.10.2018 року, справу № 906/167/18 господарського суду Житомирської області передано до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Автоматизованою системою діловодства Північно-західного апеляційного господарського суду, протокол від 12.10.2018 року, для розгляду судової справи № 906/167/18 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М., суддя Демидюк О.О.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2018 року, справу № 906/167/18 прийнято до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М., суддя Демидюк О.О. та призначено до розгляду на 07.11.2018 року /а.с. 89-90/.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.11.2018 року, розгляд справи № 906/167/18 відкладено на 21.11.2018 року /а.с. 216-217/.

21.11.2018 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» надійшов лист (вх. № 5432/18 від 21.11.2018 року), у якому позивач в додаток до апеляційної скарги просить врахувати практику Верховного Суду в аналогічних справах, а саме у справах № 906/372/17, № 911/4079/16, № 911/4080/16, № 906/374/17, № 927/526/17, № 911/1560/17, № 906/429/17 та № 907/382/17.

В судовому засіданні 21.11.2018 року, представник ПАТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення суду скасувати, а позов задоволити.

Представник ДП «Лугинське лісове господарство» заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у письмових запереченнях, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 29.05.2018 року залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 269 ГПК України встановлено, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ДП «Лугинське лісове господарство» відправило зі станції Лугини до станції ОСОБА_4 Румунська залізниця вантаж «Деревина паливна у вигляді колод, полін, сучків, вязанок хмизу або в аналогічних видах», який був завантажений у залізничні вагони: №№ 604438710, 60399037, 68779875, 65332660, що підтверджується міжнародними товарно-транспортними накладними №№ 413427, 413401, 414995, 415000 /а.с. 17-20/.

16.06.2017 року за заявою відділу Митного оформлення № 2 Митного поста «Кучурган» Одеської митниці ДФС, на підставі доручення на проведення огляду (переогляду) транспортних засобів комерційного призначення, наданого Управлінням Служби безпеки України в Одеській області від 16.06.2017 року № 65/4-5486, було затримано вагони №№ 604438710, 60399037, 68779875, 65332660 з вантажем «деревина паливна», для проведення переогляду на підставі ч.5 ст.338 Митного кодексу України, постанови КМУ від 23.05.2012 року № 467 п.14 /а.с. 21/.

16.06.2017 року Одеською залізницею складено акт загальної форми № 70к1 про те, що вагони: №№ 604438710, 60399037, 68779875, 65332660 за накладними №№ 413427, 413401, 414995, 415000 затримано на станції Кучурган Одеської залізниці для проведення огляду (переогляду) на підставі ч.5 ст.338 Митного кодексу України, постанови КМУ від 23.05.2012 року № 467 п.14 за дорученням Управління Служби безпеки України в Одеській області від 16.06.2017 року № 65/4-5486 /а.с. 22/.

Про вказаний факт Одеською залізницею через станцію відправлення Лугини повідомлено ДП «Лугинське лісове господарство» телеграфним повідомленням за № 7 від 16.06.2017 року /а.с.22/.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2017 року у справі № 522/1008/17, клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про проведення огляду житла чи іншого володіння особи, по матеріалам досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023 від 13.01.2017 року, задоволено. Надано дозвіл на проведення огляду вантажу, який переміщується у 16 залізничних вагонах, серед яких і вагони №№ 604438710, 60399037, 68779875, 65332660, які знаходяться на території пункту пропуску «Кучурган-залізнична станція» Одеської області ПАТ «Укрзалізниці» у режимі «експорт» з залученням співробітників Одеської митниці ДФС, спеціалістів Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства, а також Одеської регіональної торгово-промислової плати.

Згідно з протоколом огляду місця події від 24.08.2017, з 11 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. 24.08.2017, старшим слідчим СУ ГУ НП в Одеській області підполковником поліції ОСОБА_5, за участю ст. о/у ГВ БКОЗ УСБУ в Одеській області полковника ОСОБА_6, старшого державного інспектора 5-го відділу аналітично-пошукової роботи управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС ОСОБА_7, інженера лісових культур ДП «Одеське лісове господарство» ОСОБА_8 було проведено огляд вантажу у вагонах №№ 604438710, 60399037, 68779875, 65332660, в ході якого встановлено, що у вагонах переміщується деревина паливна у вигляді колод соснова, довжину біля 2 м та діаметром від 10 см до 34 см. Також встановлено, що деревина містить в собі ядрову гнилизну /а.с. 25-27/.

28.08.2017 року старшим слідчим СУ ГУ НП в Одеській області підполковником поліції ОСОБА_5 листом за № 4/125/9 повідомлено Одеську митницю ДФС, що в ході проведеного огляду порушень Закону України «Про особливості державного регулювання діяльності субєктів підприємницької діяльності, повязаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» № 2860-IV від 08.09.2005 року, законних підстав для затримання залізничних вагонів відкритого типу за вказаними номерами у досудового слідства не існує /а.с.28/.

У звязку з тим, що вагони №№ 604438710, 60399037, 68779875, 65332660 простоювали на станції Кучурган з 16.06.2017 року до 02.09.2017 року, працівниками Одеської залізниці складено акт загальної форми за № 137к1 від 02.09.2017 року /а.с.23/ з нарахуванням належних платежів за затримку згідно зі ставками Збірника тарифів для визначення часу користування вагонами.

За актом загальної форми № 137к1 за затримку вагонів №№ 604438710, 60399037, 68779875, 65332660 нарахування склали 496 146,36 грн., з яких: 325 457,10 грн. - плата за користування вагонами, 168 926,28 грн. - збір за зберігання вантажу у вагонах, 1616,55 грн. - збір за проведення маневрової роботи та 146,40 грн. - збір повідомлення (телеграфне) /розрахунок а.с.15-16/.

Позивач вказує, що для досудового врегулювання даного спору звернувся до відповідача з листом - претензією № 1 від 21.09.2017 року /а.с.29/, яку останнім було залишено без відповіді та задоволення.

З огляду на те, що претензія ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» залишена ДП «Лугинське лісове господарство» без відповіді та задоволення, позивач ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», посилаючись на приписи ст.ст.15, 16, 22, 28, 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, ст.ст.306, 307 ГК України, ст.ст.218, 318 Митного Кодексу України, ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт», ст.ст.4, 119, 120 Статуту залізниць України, п.16 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Мінтрансу України від 25.02.199 року № 113, п.1.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів, п.8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 року № 644, Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах залізниці України та повязані з ними послуги (тарифного керівництва № 1), звернувся до господарського суду Житомирської області із позовом про стягнення 496 146,36 грн. платежів, нарахованих за час затримки вагонів.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», субєкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладення договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладення договору (контракту). Зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Субєкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст.306 ГК України, перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Частиною 2 ст.306 ГК України встановлено, суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Згідно з ч.5 ст.306 ГК України, загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами ч.5 ст.307 ГК України передбачено, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами; сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відтак, з урахуванням вищевказаних норм законодавства, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з надання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу у міжнародному сполученні залізницею та його зберіганням.

Відповідно до ст.4 Митного кодексу України, митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодекс, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Частиною 1 ст.318 Митного кодексу України встановлено, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Згідно з ч.2 ст.318 Митного кодексу України, митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

В силу дії ч.3 ст.318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Пунктом 2 ч.1 ст.336 Митного кодексу України встановлено, митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом митного огляду (огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, огляду та переогляду ручної поклажі та багажу, особистого огляду громадян).

Приписами ч.1 ст.218 Митного кодексу України передбачено, строки здійснення митних формальностей щодо залізничного рухомого складу визначаються керівником органу доходів і зборів за погодженням з іншими контролюючими органами та адміністрацією залізниці, а в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України - крім того, з керівником відповідного органу охорони державного кордону України.

Частиною 2 ст.218 Митного кодексу України визначено, розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Враховуючи наведені норми законодавства, дії стосовно здійснення митного огляду після митного оформлення є митними формальностями.

У відповідності до ч.1 ст.2 Закону України «Про залізничний транспорт», залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні звязки і потреби населення у перевезеннях. Діяльність залізничного транспорту як частина єдиної транспортної системи країни сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України.

Частиною 2 ст.2 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, підприємства залізничного транспорту у взаємодії з іншими видами транспорту повинні своєчасно і якісно здійснювати перевезення пасажирів і вантажів, забезпечувати безпеку руху, розвивати сферу транспортного обслуговування народного господарства та населення.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про залізничний транспорт», перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організовується на договірних засадах. Для забезпечення виконання договірних зобовязань здійснюється перспективне та поточне планування перевезень.

Згідно зі ст.5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року, при відсутності відповідних положень в цій Угоді, застосовується національне законодавство тієї країни, в якій повноважна особа реалізовує свої права.

У відповідно до § 6 ст.28 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року, якщо перешкода до перевезення вантажу або його видачі виникла по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Згідно з § 1 ст.32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року, перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника.

У відповідності до ст. 46 Статуту залізниць України, одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Згідно з ч.1 ст.119 Статуту залізниць України, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами власниками підїзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - субєктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

У відповідності до ч.2 ст.119 Статуту залізниць України, зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної підїзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належить підприємствам чи орендовані ним, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Частиною 3 ст.119 Статуту залізниць України встановлено, зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), повязаної з митним оформленням.

Згідно з ч.1 ст.129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчується комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

У відповідності до ч.4 ст.129 Статуту залізниць України, в усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу, і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляється актами загальної форми.

Відповідно до част.5 ст.129 Статуту залізниць України, порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Згідно з п.5 Правил зберігання вантажів (статті 12, 46 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року N 644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 р. за N 861/5082, якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

У відповідності п.8 Правил зберігання вантажів, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо). Термін безоплатного зберігання обчислюється при затримці з моменту затримки.

Пунктом 9 Правил зберігання вантажів встановлено, за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Згідно з п.2 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року N 113, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 березня 1999 р. за N 165/3458, за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату.

У відповідності до п.8 Правил користування вагонами і контейнерами, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Пунктом 13 Правил користування вагонами і контейнерами встановлено, плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Згідно з п.1 Правил складання актів № 334 від 28.05.2002 року, при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці,відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6).

Відповідно до п.3 Правил складання актів, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної підїзної колії, порту, підприємства.

Системний аналіз змісту положень статей Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року, статей 218, 338 Митного кодексу України, статей 119, 121 Статуту залізниць України, пунктів 2, 3, 8, 10-13, 15, 16 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, пунктів 8, 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, свідчить про те, що вартість проведених залізницею розвантажувальних, навантажувальних та перевантажувальних робіт, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, має в будь-якому випадку оплачуватися вантажовласниками (вантажовідправниками) незалежно від того, чи виявлено митницею факт незаконного переміщення товару під час здійснення митного контролю.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 у справі № 911/4079/16, від 03.04.2018 у справі № 911/4080/16, від 16.04.2018 у справі № 911/1318/17, від 02.05.2018 у справі № 927/526/17 та від 23.07.2018 у справі № 906/181/17.

Враховуючи вищевикладене, належними і допустимими доказами на підтвердження факту настання відповідної події, а саме затримки вагонів на станції, є акти загальної форми.

Згідно з ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що у відповідності до пункту 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності.

Отже, обставини викладені в акті загальної форми, не повинні повторно підтверджуватись іншими актами загальної форми, а тому зазначені в акті підстави його складання повинні оцінюватись судами без повторного доказування таких обставин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.07.2018 у справі № 907/382/17.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем на підставі акту загальної форми, складеного по факту надання додаткових послуг відповідачу стосовно відправлених вантажів, розраховано вартість наданих послуг по кожному з вагонів, зокрема нараховані додаткові збори відповідачу за користування вагонами, маневрову роботу, зберігання вантажу, надання інформації про затримку вагонів (телеграфне повідомлення), на загальну суму 496 146,36 грн.

Таким чином, судова колегія вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача нарахованих платежів за час затримки вагонів у розмірі 496 146,36 грн., в т.ч. 325457,10 грн. плати за користування вагонами, 168926,28 грн. збору за зберігання вантажу у вагонах, 1 616,55 грн. збору за проведення маневрової роботи, 146,40 грн. збору за повідомлення (телеграфне) підлягають задоволенню як такі, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, за обгрунтованим розрахунком позивача.

Судова колегія апеляційної інстанції звертає увагу, що спір у даній справі не стосується стягнення штрафу, чи інших платежів, повязаних із неправомірними діями вантажовідправника, а саме про стягнення плати за користування вагонами, маневрові роботи, зберігання вантажу, надання інформації у вигляді телеграфного повідомлення. Тому помилковим є посилання суду першої інстанції на відсутність вини відповідача, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для стягнення спірних коштів, поскільки плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобовязанні (зазначеної правової позиції дотримався Вищого господарського суду України у п.5.15 Розяснення президії від 29.05.2002 року № 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею»).

Окрім цього, відмовляючи у задоволені позовних вимог, судом першої інстанції враховувались наведені відповідачем обставини, щодо розмежування відповідальності та витрат сторін контракту ЛУГ/17/2015 від 27.11.2015 (з урахуванням додатку № 8), враховуючи обумовлені ним умови поставки FCA (Інкотермс-2010), якими визначено, що після здійснення поставки на умовах FCA- с.Станційне, яка відбулася 7 та 8 червня 2017 року, всі інші витрати несе покупець, який є власником завантаженого у вагонах товару, крім тих, що повязані з товаром, до моменту здійснення його поставки у відповідності зі ст.А.4 Інкотермс, а також витрат митних процедур, усіх мит, податків та інших зборів, які підлягають сплаті продавцем при експорті товару.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що по міжнародним товарно-транспортним накладними за №№ 413427, 413401, 414995, 415000 (розділ 1 Накладних) вантажовідправником вагонів №№ 604438710, 60399037, 68779875, 65332660 було ДП «Лугинське лісове господарство», а тому на переконання суду апеляційної інстанції, саме ДП «Лугинське лісове господарство» є належним відповідачем по даній справі, адже останній перебуває у договірних відносинах по перевезенню вантажу із позивачем.

Наведеним спростовується помилкове твердження відповідача про те, що відшкодування вартості нарахованих платежів за час затримки вагонів та інших операцій має здійснювати покупець товару, адже останнім не доведено існування законодавства при перевезеннях, за умовами (Інкотермс-2010), котре б обумовило автоматичну зміну в дорожніх відомостях вантажовідправника, якому позивач надає послуги з перевезення.

Місцевий господарський суд, не враховуючи вищевказаного і не досліджуючи умови контракту ЛУГ/17/2015 від 27.11.2015 року та додаткової угоди, які на переконання апеляційного суду не впливають на оцінку підставності даного позову, не обґрунтував, яким чином це, на його думку, вплинуло на перевезення, що оформлено дорожніми відомостями (накладними). При цьому, судом першої інстанції жодним чином не зазначено, яким чином вказаний контракт може змінювати вантажовідправника по цьому перевезенню і хто ж є на думку місцевого господарського суду належним відповідачем у цьому спорі.

За наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно дослідив та не надав оцінки вказаним обставинам, у звязку із чим помилково дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у даній справі.

Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» підлягає задоволенню, рішення господарського суду Житомирської області від 29.05.2018 року у справі № 906/167/18 необхідно скасувати у зв'язку з неповним зясування обставин, що мають значення для справи і прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання позову та апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" на рішення господарського суду Житомирської області від 29 травня 2018 року у справі № 906/167/18 задоволити.

Рішення господарського суду Житомирської області від 29 травня 2018 року у справі № 906/167/18 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" до державного підприємства "Лугинське лісове господарство" про стягнення 496146,36 грн. задоволити.

Стягнути з державного підприємства "Лугинське лісове господарство" (11301, Житомирська область, Лугинський район, смт.Лугини, вул.Павлова, буд.18, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (65012, м.Одеса, вул.Пантелеймонівська, 19, ) 496146,36 грн., в т.ч. 325457,10 грн. плати за користування вагонами, 168926,28 грн. збору за зберігання вантажу у вагонах, 1 616,55 грн. збору за проведення маневрової роботи, 146,40 грн. збору за повідомлення (телеграфне), та 7443,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з державного підприємства "Лугинське лісове господарство" (11301, Житомирська область, Лугинський район, смт.Лугини, вул.Павлова, буд.18, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (65012, м.Одеса, вул.Пантелеймонівська, 19, ) 11 165,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Житомирської області видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 906/167/18 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "23" листопада 2018 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Демидюк О.О.