СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2018 р. Справа № 917/2516/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Стойка О.В., суддя Пелипенко Н.М.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

стягувача ОСОБА_1, ОСОБА_2, за довіреностями;

боржника ОСОБА_3, за довіреністю;

органу ДВС, скаржника ОСОБА_4, за довіреністю;

розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, м. Полтава вх. № 15П/З на ухвалу господарського суду Полтавської області від 16.07.2018 р. у справі № 917/2516/15, постановлену за результатами розгляду скарги відповідача на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області при виконанні наказу господарського суду Полтавської області, виданого 02.03.2016 р. у справі № 917/2516/15 (суддя Семчук О.С., повний текст ухвали складено та підписано 17.07.2018 р.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Миргородської філії ПАТ «Полтаваобленерго», м. Миргород, Полтавська обл.

до Обласного комунального виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Миргородводоканал», м. Миргород, Полтавська обл.

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 02.03.2016 р. у справі № 917/2516/15 з Обласного комунального виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Миргородводоканал» (далі - ОКВП ВКГ «Миргородводоканал», відповідач, боржник) на користь Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» в особі Миргородської філії ПАТ «Полтаваобленерго» (далі - ПАТ «Полтаваобленерго», в особі Миргородської філії ПАТ «Полтаваобленерго», позивач, стягувач) у звязку з невиконанням відповідачем зобовязань за договором про постачання електричної енергії №51 від 12.06.2008 р. стягнуто пеню в сумі 78 099,86 грн., 611 345,55 грн. інфляційних та 100 758,92 грн. 3% річних.

На виконання зазначеного рішення суду господарським судом Полтавської області 02.03.2016 р. видано відповідний наказ.

Постановою державного виконавця від 12.09.2016 р. відкрито ВП № 52177025.

14.09.2016 р. головним державним виконавцем Мальченко Т.О. винесено постанову ВП № 52177025 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику, а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу.

Постановою головного державного виконавця Мальченко Т.О. ВП № 52177025 від 21.09.2016 про арешт коштів боржника накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку(ах): в ПАТ «Креді ОСОБА_5» МФО 300614, в Полтавське ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» м. Полтава, МФО 331401, в ПАТ «Полтавабанк» МФО 331489, філія Полтавське обласне АТ Ощадний ОСОБА_5 м. Полтава МФО 331467. В даній постанові державного виконавця зазначено, що з метою забезпечення реального виконання виконавчих документів необхідно накласти арешт на рахунки боржника та на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення даної постанови про накладення арешту та належать боржнику.

20.02.2017 р. державним виконавцем Лукмасло М.М. винесено постанову ВП № 52177025 про прийняття даного виконавчого провадження на підставі ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

В матеріалах справи містяться постанови ВП № 52177025 від 14.03.2017 р. про стягнення виконавчого збору у сумі 79 020,43 грн., ВП № 52177025 від 14.03.2017 р. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 105,00 грн., ВП № 52177025 від 27.04.2017 р. у сумі 206,40 грн.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 05.04.2017 р. розстрочено виконання рішення господарського суду Полтавської області від 16.02.2016 р. у справі № 917/2516/15 щодо стягнення 666 779,61 грн заборгованості на 18 місяців, відповідно до графіку, затвердженого даною ухвалою суду.

Заявою № 460/01-3 від 07.06.2018 р. боржник звернувся до органу ДВС, в якій просив:

- зупинити виконавчі дії щодо ВП № 52177025 та заходи його примусового виконання на підставі п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження»;

- зняти арешт зі всіх рахунків та майна, на які за ВП № НОМЕР_1 накладено арешт постановою від 14.09.2016 р. та постановою від 21.09.2016 р.;

- не стягувати виконавчий збір за ВП № 52177025.

В обґрунтування заяви № 460/01-3 від 07.06.2018 р. боржник посилається на Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», п. 6 ч. 5 ст. 27, п. 10 ч. 1 ст. 34, ч.ч. 4, 6 ст. 35, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, боржником у п. 2 резолютивної частини заяви допущено технічну описку щодо номеру виконавчого провадження.

Відповідно до повідомлення Департаменту економіки систем життєзабезпечення Мінрегіону про включення до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» станом на 26.03.2018 р. ОКВП ВКГ «Миргородводоканал» внесено до Реєстру та підтверджено участь у процедурі врегулювання заборгованості згідно із зазначеним Законом.

Доказів надсилання вищезазначеної заяви органу ДВС боржником до матеріалів справи не надано, проте судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до штампу вхідної кореспонденції органу ДВС, дана заява боржника отримана ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області разом з додатками, а саме: із супровідним листом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 8/10-484-18 від 26.03.2018 р. та повідомленням про включення боржника до згаданого реєстру.

Посилаючись на відсутність належного реагування органу ДВС на зазначене звернення боржника, ОКВП ВКГ «Миргородводоканал» звернулося до господарського суду Полтавської області зі скаргою на бездіяльність органів ДВС, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність органу ДВС ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області щодо невчинення дії по зупиненню виконавчих дій стосовно виконавчого провадження № 52177025, по виконанню наказу господарського суду, виданого 02.03.2016 р. у справі № 917/2516/15 та заходи його примусового виконання на підставі п. 10 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження»;

- зобовязати ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області винести постанову про зупинення вчинення виконавчих дій за ВП від 20.02.2017 р. № 52177025 в порядку п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження»;

- зняти арешт з коштів боржника, накладений згідно з постановою від 21.09.2016 р., арешт з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладені згідно з постановою від 14.09.2016 р.;

- зобовязати ВПВР Департаменту ДВС МЮУ внести відомості про припинення (виключення) обтяження відносно нерухомого майна боржника до відповідних записів Державного реєстру прав та реєстрів.

В обґрунтування скарги боржник посилається на Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», нормами якого встановлено підстави для зупинення виконавчого провадження, тощо.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.06.2018 р. у задоволенні клопотання боржника про заборону органу ДВС вчиняти виконавчі дії до прийняття рішення по скарзі відмовлено у звязку з відсутністю у господарського суду таких повноважень, оскільки відповідно до ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 16.07.2018 р. скаргу боржника на бездіяльність ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області задоволено у повному обсязі та:

- визнано протиправною бездіяльність ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області щодо невчинення дії по зупиненню виконавчих дії щодо ВП № 52177025 по виконанню наказу господарського суду Полтавської області, виданого 02.03.2016 р. у справі № 917/2516/15;

- зобов'язано ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області винести постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № 52177025 по виконанню наказу господарського суду Полтавської області, виданого 02.03.2016 р. у справі № 917/2516/15, в порядку пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження»;

- зобов'язано ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області зняти арешт з коштів ОКВП ВКГ «Миргородводоканал», накладений згідно з постановою державного виконавця від 21.09.2016 р. у ВП № 52177025, а також арешт з майна боржника, накладений згідно з постановою державного виконавця від 14.09.2016 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 52177025;

- зобов'язано ВПВР Департаменту ДВС МЮУ внести відомості про припинення (виключення) обтяження відносно нерухомого майна боржника до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта.

Ухвала суду мотивована, зокрема, з тих підстав, що в даному випадку виконавче провадження № 52177025 підлягає обовязковому зупиненню на підставі приписів Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, ГТУЮ у Полтавській області звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду від 16.07.2018 р. та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги відповідача відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

За доводами апелянта, в даному випадку підстави для зупинення виконавчих дій та зняття арешту відсутні.

ГТУЮ у Полтавській області, посилаючись на абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», стверджує, що під заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону розуміється кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергій, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Заявник апеляційної скарги вважає, що судом першої інстанції невірно застосовано ч. 4 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, на думку ГТУЮ у Полтавській області, дана норма є деталізуючою нормою та одночасно виключає можливість застосування п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012 у справі за конституційним зверненням ТОВ «ДІД Конс» щодо офіційного тлумачення положень п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозвязку з положеннями ч. 1 ст. 41, ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 115 ГПК України, п.п. 1.3, 1.4 ст. 1, ч. 2 ст. 2, абз. 6 п. 3.7 ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» (справа про стягнення заборгованості з підприємств паливно-енергетичного комплексу), якою вирішено:

- обовязкове зупинення ВП та заходів примусового виконання судових рішень здійснюється лише щодо стягнення заборгованості, яка виникла через неповні розрахунки за енергоносії, та щодо учасників розрахунків, визначених Законом;

- внесення юридичної особи, незалежно від форми власності, до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, не є підставою для зупинення ВП та заходів щодо примусового виконання судових рішень щодо стягнення з неї заборгованості, яка не стосується неповних розрахунків за енергоносії і не визначена Законом, тому заявник апеляційної скарги вважає скаргу відповідача на бездіяльність органів ДВС необгрунтованою.

На виконання ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 10.09.2018 р., та у визначений нею строк, 02.10.2018 р. від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОКВП ВКГ «Миргородводоканал» просить апеляційну скаргу органу ДВС залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

03.10.2018 р. від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на неповне зясування обставин господарським судом Полтавської області у справі № 917/2516/15, які необхідні для винесення обґрунтованої та правосудної ухвали, неповне дослідження всіх доказів, наданих суду сторонами у справі, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, позивач просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 16.07.2018 р. у справі № 917/2516/15 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги відповідача на бездіяльність органу ДВС відмовити у повному обсязі.

22.11.2018 р. Східним апеляційним господарським судом від боржника отримано довідку №13-17-01-5/4447 від 16.11.2018 р. про підтвердження суми заборгованості за рішенням суду.

Представники стягувача у судових засіданнях підтримали апеляційну скаргу органу ДВС.

Представник боржника у судових засіданнях проти апеляційної скарги заперечив за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник органу ДВС у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

У відповідності зі ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на усій території України.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Наразі, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Відповідно до ч. 6 ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження" у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч. 4 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частинами 2, 4 ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у випадку, передбаченому п. 7 ч. 1 ст. 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до закінчення строку дії процедури погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначеного Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадку, передбаченого пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

Згідно з ч. 2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до п.9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця, щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

З огляду на те, що станом на дату звернення боржника зі скаргою до господарського суду Полтавської області 15.06.2018 р., що підтверджується відомостями сайту ПАТ «Укрпошта» згідно із штрих-кодом поштового відправлення № 614 органом ДВС не знято арешт та не зупинено вчинення виконавчих дій, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення зазначеної скарги боржника. При цьому, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для зобовязання органу ДВС зняти арешт з коштів та майна боржника, накладених постановами державного виконавця ВП № 52177025 від 14.09.2016 р. та ВП № 52177025 від 21.09.2016 р., в контексті приписів вищезазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України.

Крім того, місцевим господарським судом обґрунтовано відхилені посилання органу ДВС на положення ч. 4 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки даною нормою врегульовані правовідносини щодо зупинення виконавчих проваджень за рішенням суду по стягненню заборгованості за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води. Натомість у даній справі спірні правовідносини стосуються заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання договору про постачання електричної енергії, що є відмінним. Тому доводи заявника апеляційної скарги про зворотнє судовою колегією до уваги не приймаються, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.06.2018 р. у справі № 905/2391/16.

Посилання органу ДВС на Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012 у справі за конституційним зверненням ТОВ «ДІД Конс» щодо офіційного тлумачення положень п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозвязку з положеннями ч. 1 ст. 41, ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 115 ГПК України, п.п. 1.3, 1.4 ст. 1, ч. 2 ст. 2, абз. 6 п. 3.7 ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» (справа про стягнення заборгованості з підприємств паливно-енергетичного комплексу) судовою колегією відхиляються, оскільки в даному випадку спеціальним законом, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, є Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а не Закон України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

Посилання ГТУЮ у Полтавській області на ухвалу господарського суду Полтавської області від 22.08.2017 р. у справі № 917/1086/16 та на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 р. у справі № 917/1086/16 не приймаються до уваги, оскільки положеннями чинного процесуального законодавства не передбачено обовязку суду апеляційної інстанції враховувати висновки, викладені у процесуальних документах суду першої та апеляційної інстанцій щодо інших підстав та обставин.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законною та обґрунтованою, а тому, підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284, 326, 327, 339-345 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 16.07.2018 р. у справі № 917/2516/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 29.11.2018 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя О.В. Стойка

Суддя Н.М. Пелипенко