ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2018 Справа № 917/1150/18

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

при секретарі Отюговій О.І.,

за участю представників:

від позивача: не з'явились,

від відповідача: не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область, 36022

в особі Комсомольської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго",

вул. Портова, 25, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39800

до Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Горішньоплавнівської міської ради,

вул. Портова, 27, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39800

про стягнення 11 423,43 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" в особі Комсомольської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Горішньоплавнівської міської ради про стягнення 6 193,63 грн. пені, 4 068,49 грн. інфляційних втрат та 1 161,31 грн. 3% річних за неналежне виконання умов договору про постачання електричної енергії.

Ухвалою від 24.09.2018 позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання по справі призначено на 22.10.2018.

19.10.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вих.№ 1670/01 від 16.10.2018).

22.10.2018 розгляд справи відкладено на 13.11.2018.

05.11.2018 позивачем подано відповідь на відзив (вх. №10247).

Від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (вх. №10567, 10563).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати за використану електроенергію.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином (розписка а.с. 53).

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив, що 12.03.2009 між позивачем та відповідачем укладено договір №1/3 про постачання електричної енергії.

Відповідно до умов Договору та положень «Правил користування електричною енергію затверджених Постановою № 28 від 31.07.1996, Постачальник електричної енергії продає електричну енергію Споживачу, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Згідно п. 2.3.1., 2.3.3 Договору Споживач зобов'язується виконувати умови цього Договору, оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Так, згідно зазначених додатків розрахунковим вважається період з 25 числа, попереднього місяця до того ж числа поточного місяця. Споживач самостійно знімає показники розрахункових лічильників 25 числа оформлює «Відомість про фактичні покази розрахункових приладів обліку електричної енергії та надає її Постачальнику для здійснення розрахунку та оформлення Акта про прийняття-передавання товарної продукції (про використану електричну енергію).

Відповідно до визначеної величини коштів за фактично спожиту електричну енергію Постачальник електричної енергії виписує Споживачу рахунок на оплату електричної енергію, який має бути оплачений протягом 5 операційних днів від дня виписки рахунку.

Однак, як стверджує позивач, відповідачем було порушено договірні зобов'язання перед позивачем (Комсомольською філією) в частині своєчасної оплати за спожиту електричну енергію у січня 2018 року (рахунок а.с. 25).

Факт прострочення оплати підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (а.с. 30, 42, 44).

Також, порушення строків оплати згідно договору підтверджується і відповідачем, однак останній вказує, що при цьому позивачем не враховано, що умовами положень Постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" передбачалося не тільки надання коштів на погашення, а також змінювались строки виконання боржником грошових зобов'язань.

В зв'язку з простроченням відповідачем вказаних зобов'язань позивачем нараховано до стягнення з Комунального підприємства 6 193,63 грн. пені за період з 01.02.2018 по 28.02.2018, 4 068,49 грн. інфляційних втрат за період з 15.02.2018 по 15.03.2018 та 1 161,31 грн. 3% річних за період з 01.02.2018 по 28.02.2018.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем та не спростованих відповідачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, а відповідач в порушення умов Договору розрахувався за спожиту електроенергію з порушенням встановлених договором строків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до Закону України №543/96 від 22.11.1996 "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" п. 4.2.1. Договору Споживач несе відповідальність за внесення платежів, передбачених пунктом 2.3.3. Договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком. Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу враховуючи день фактичної оплати, компенсаційні нарахування та три проценти річних з простроченої суми.

Відповідно до ч. 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 6 193,63 грн. (пені), 4 068,49 грн. інфляційних втрат та 1 161,31 грн. 3% річних нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача викладені у відзиві, зокрема щодо зміни строків виконання боржником грошових зобов'язань, не приймаються судом до уваги, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256 затверджено Порядок який визначає механізм фінансування місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, а не змінено строки виконання зобов'язання.

При цьому, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені.

Обґрунтовуючи дане клопотання відповідач вказує, що підприємство перебуває в скрутному фінансовому становищі; існує значна заборгованість населення за спожиті послуги водопостачання та водовідведення перед відповідачем; держава не виконує взяті на себе зобов’язання з відшкодування різниці в тарифах, що призводить до збитковості підприємства відповідача. Відповідач не ухиляється від виконанням своїх зобов’язань перед позивачем, здійснює погоджені заходи направлені на забезпечення своєчасності розрахунків за спожиту електроенергію і станом на 12 листопада 2018 року має проавансований розмір споживання електроенергії.

Згідно до ч. 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню з відповідача, суд оцінює, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до статей 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи майновий стан відповідача та інші доводи викладені у клопотанні про зменшення пені, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені на 50 %.

З урахуванням викладеного, перевіривши нарахування (розрахунок згідно позову) , суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 3 096,81 грн. пені, 4 068,49 грн. інфляційних втрат та 1 161,31 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За приписом статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

При розподілі сум судового збору суд враховує, що відповідно до п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки (штрафу, пені) покладається на відповідача без урахування зменшення такої неустойки.

Керуючись статтями 129, 236 – 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Горішньоплавнівської міської ради (, вул. Портова, 27, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39800) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область, 36022, ) в особі Комсомольської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Портова, 25, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39800) 3 096,81 грн. пені, 4 068,49 грн. інфляційних втрат, 1 161,31 грн. 3% річних та 1762,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення підписано 13.11.2018

Суддя Кульбако М.М.