ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 914/2637/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В.- головуючого, Мачульського Г. М., Кушніра І. В.,

за участю секретаря судового засідання - Шевченко Н. А.,

розглянувши касаційну скаргу Заступника прокурора Львівської області на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.08.2018 та рішення Господарського суду Львівської області від 26.03.2018 у справі

за позовом Заступника керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області до: 1) Боложинівської сільської ради Буського району Львівської області, 2) Приватного підприємства "Західний Буг" про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та звільнення безпідставно набутих земельних ділянок,

за участю представників:

від позивача - Гришина П. А., прокурор,

від відповідача-1 - не з'явились,

від відповідача-2 - Боровець М. С., адвокат,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Заступник керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Боложинівської сільської ради Буського району Львівської області (далі - Боложинівська сільрада, відповідач-1) та Приватного підприємства "Західний Буг" (далі - ПП "Західний Буг", відповідач-2) про визнання незаконним та скасування рішення № 140 від 08.02.2017 "Про оренду земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власники яких померли, а спадкоємці за законом чи заповітом відсутні чи не прийняли спадщину, на території Боложинівської сільської ради" та зобов'язання ПП "Західний Буг" звільнити земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 63,3352 га із паїв померлих власників, що знаходяться за межами с. Боложинів та с. Вербляни Буського району Львівської області.

1.2. Позов обґрунтовано тим, що рішення Боложинівської сільради № 140 від 08.02.2017 прийнято з порушенням вимог статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статей 12, 791, 123 Земельного кодексу України (далі - ЗК України); відповідач-1 прийняв спірне рішення без проведення процедури визнання спадщини відумерлою в порядку, передбаченому статтею 1277 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою сільськогосподарського призначення державної власності, розташованою за межами населених пунктів, з 01.01.2013 належать центральним органам виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

2. Фактичні обставини справи, встановлені судами

2.1. 03.01.2017 ПП "Західний Буг" звернулося до Боложинівської сільради з листом № 3Б-9-01-17, в якому просило передати в оренду земельні ділянки сільськогосподарського призначення, що знаходяться на території сільської ради і входять до складу спадщини, однак спадкоємці за заповітом і за законом відсутні.

2.2. 02.02.2017 Боложинівською сільрадою прийнято рішення № 140 "Про оренду земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власники яких померли, а спадкоємці за законом чи заповітом відсутні чи не прийняли спадщину, на території Боложинівської сільської ради", яким ПП "Західний Буг" надано в оренду для ведення сільськогосподарського виробництва земельні ділянки згідно зі списком (список додається), власники яких померли, а спадкоємці за законом чи заповітом відсутні або вони не прийняли спадщину, до моменту державної реєстрації права власності спадкоємців на такі земельні ділянки або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою.

2.3. Згідно з пунктом 2 вказаного рішення розмір орендної плати становить 6 % від нормативно грошової оцінки земельних ділянок для ріллі.

2.4. Пунктом 3 зазначеного рішення уповноважено сільського голову укласти договори оренди.

3. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.03.2018 у задоволенні позову відмовлено.

3.2. Рішення мотивоване тим, що земельні ділянки загальною площею 63,3352 га станом на момент прийняття оскаржуваного рішення відносились до неуспадкованих земель приватної власності. При цьому, посилаючись на положення статті 1285 ЦК України та частини 5 статті 4 Закону України "Про оренду землі", суд дійшов висновку, що органом, який уповноважений передавати в оренду земельні ділянки (в т.ч. невитребувані земельні частки) померлих громадян до моменту прийняття спадкоємцями спадщини, або визнавати їх відумерлими у судовому порядку є сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки, незалежно від того, знаходиться така земельна ділянка в межах населеного пункту або за його межами. Суд у рішенні зазначив, що відповідні сільська, селищна, міська рада є управителем спадщини в силу імперативних положень закону і для реалізації їхніх повноважень щодо передачі в оренду земельних ділянок від них не вимагається вчинення будь-яких інших дій (наприклад, звернення до суду з вимогою про визнання спадщини відумерлою, як це стверджує прокурор).

3.3. Крім того, судом зазначено, що прокурором не доведено порушення інтересів держави, оскільки спірним рішенням Боложинівської сільради № 140 від 08.02.2017 в оренду надано земельні ділянки, які не належать до земель державної чи комунальної власності, а є неуспадкованими земельними ділянками, власники яких померли.

3.4. Постановою колегії суддів Львівського апеляційного господарського суду від 08.08.2018 у складі: Якімець Г. Г., Бойко С. М., Матущак О. І. рішення суду першої інстанції залишено без змін з тих же підстав.

4. Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

4.1. Заступник прокурора Львівської області у касаційній скарзі просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

4.2. Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства, зокрема статті 1285 ЦК України, положень ЗК України, Закону України "Про оренду землі". Прокурор зазначає, що судами не надано належної оцінки тому, що сільрадою не визначено статусу земель, переданих в оренду; сільрадою не з'ясовувався стан оформлення спадщини по вказаних земельних ділянках; судами не здобуто доказів, що Боложинівська сільрада зверталася у встановленому порядку щодо визнання спадщини відумерлою; судами залишено поза увагою, що передані в оренду земельні ділянки є несформованими.

4.3. У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги, наведені у касаційній скарзі.

5. Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

5.1. ПП "Західний Буг" у відзиві просить рішення та постанову судів попередніх інстанцій залишити без змін, наголошуючи на їх законності і обґрунтованості.

5.2. У судовому засіданні представник відповідача-2 заперечив проти задоволення касаційної скарги.

6. Позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

6.1. Відповідно до частин 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.2. Переглянувши судові рішення у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи, враховуючи визначені ГПК України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із наступного.

6.3. Як вже зазначалося, в оренду відповідачу-2 було передано земельні ділянки, які не успадковано спадкоємцями померлих громадян.

6.4. Відповідно до статті 1285 ЦК України якщо у складі спадщини є майно (а згідно ст. 190 ЦК України майном являється не лише річ, але і майнові права на неї), яке потребує утримання, догляду, вчинення інших фактичних чи юридичних дій для підтримання його в належному стані, нотаріус, а в населених пунктах, де немає нотаріуса, - відповідний орган місцевого самоврядування, у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту укладають договір на управління спадщиною з іншою особою.

6.5. У разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту особою, яка управляє спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, є сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки. Особа, яка управляє спадщиною, має право на вчинення будь-яких необхідних дій, спрямованих на збереження спадщини до з'явлення спадкоємців або до прийняття спадщини.

6.6. Згідно з частиною 5 статті 4 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваного рішення) орендодавцем земельної ділянки, що входить до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, є особа, яка управляє спадщиною.

6.7. Особа, яка управляє спадщиною, у складі якої є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що не перебуває в оренді, має право передати таку ділянку в оренду на строк до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, про що обов'язково зазначається у договорі оренди земельної ділянки (частина 6 статті 19 ЗаконуУкраїни "Про оренду землі").

6.8. Крім того, положення наведених частини 5 статті 4, частини 6 статті 19 Закону України "Про оренду землі" та частини 1 статті 1285 ЦК України, зокрема, що особою, яка управляє спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, є саме сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки, і, що саме ця особа виступає орендодавцем такої земельної ділянки, підтверджують обґрунтованість висновків місцевого та апеляційного господарських судів, що в даному випадку не має значення, знаходиться дана земельна ділянка в межах населеного пункту або за його межами, визначальне - на території відповідної ради.

6.9. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у справі № 914/2613/17. Колегія суддів касаційного суду у справі, що переглядається, повністю погоджується з правовими висновками, наведеними у зазначеній постанові, та не вбачає підстав відступати від них.

6.10. Враховуючи викладене, а також те, що земельні ділянки площею 63,3352 га знаходяться на території Боложинівської сільської ради, що не спростовано прокурором, суди попередніх інстанцій правомірно дійшли висновку, що Боложинівська сільська рада вправі була розпоряджатися спірними земельними ділянками та передавати їх в оренду відповідачу-1.

6.11. Доводи прокурора про те, що судами не враховано відсутність доказів, що Боложинівська сільська рада зверталася у встановленому порядку (стаття 1277 ЦК України) щодо визнання спадщини відумерлою, суд касаційної інстанції не приймає до уваги з наступних підстав.

В даному випадку відповідач-1 діяв відповідно до повноважень сільської ради щодо управління спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, і згідно з якими вона має право передати таку земельну ділянку в оренду саме на строк до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою.

Разом з тим, відповідно до абзацу 1 частини 1, частин 2, 3 статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Отже, за результатами подання заяви про визнання спадщини відумерлою та прийняття відповідного рішення судом відповідач-1 вже діяв би не відповідно до повноважень сільської ради щодо управління спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, і згідно з якими вона має право передати таку земельну ділянку в оренду саме на строк, зокрема, до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, а як власник відповідного майна після набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, тобто зовсім в іншому статусі щодо спірного майна.

6.12. Що стосується посилання прокурора на відсутність належних та допустимих доказів щодо правового статусу спірної землі, на те, що сільською радою не з'ясовувався стан оформлення спадщини стосовно спірних земельних ділянок, на те, що передані в оренду земельні ділянки є несформованими, а також на те, що матеріали справи не містять витягів із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті громадян, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Згідно зі статтею 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Тобто саме на позивача покладається обов'язок доведення своїх позовних вимог та відповідно надання доказів на їх підтвердження.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

7.1. Відповідно до статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

7.2. Рішення та постанова попередніх судових інстанцій відповідають нормам чинного законодавства і мають бути залишені без змін.

8. Судові витрати

8.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Заступника прокурора Львівської області залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.08.2018 та рішення Господарського суду Львівської області від 26.03.2018 у справі № 914/2637/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Є. Краснов

Суддя Г. Мачульський

Суддя І. Кушнір