ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2018 р. Справа№ 910/5212/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дикунської С.Я.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Ваховська Л.М. - за довіреністю №16-439/09-22/18 від 21.05.2018 року;

від відповідача: Петрушко М.М. - за довіреністю №4757/11 від 17.07.2018 року

розглянувши матеріали апеляційної скарги Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг

на рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2018 р. (повний текст складено 12.07.2018 р.)

у справі № 910/5212/18 (суддя - Шкурдова Л.В.)

за позовом Київського міського центра зайнятості

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг

про стягнення 56 056,97 грн., -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року позивач - Київський міський центр зайнятості звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про стягнення 56 056,97 грн. матеріального забезпечення, виплаченого за період з 17.06.2013 р. по 11.06.2014 р. працівнику відповідача ОСОБА_4, якого було поновлено на роботі за рішенням суду.

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.07.2018 р. у справі № 910/5212/18 позов задоволено повністю: стягнуто з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на користь Київського міського центра зайнятості 56 056,97 грн. заборгованості та 1 762,00 грн. судового збору.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідач є роботодавцем ОСОБА_4, який зобов'язаний виконати вимогу, передбачену ст. 35 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" щодо відшкодування позивачу допомоги по безробіттю, яку виплачено ОСОБА_4 як безробітному у сумі 56 056,97 грн. за період з 17.06.2013 р. по 11.06.2014 р., з огляду на встановлення судовим рішенням у адміністративній справі № 826/9450/13-а незаконності звільнення даної особи та поновлення його на посаді заступника директора департаменту організаційно-аналітичного, документального та кадрового забезпечення Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, відповідач -Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових, послуг звернулася з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказував, що право вимоги до відповідача про стягнення грошових коштів, виплачених ОСОБА_4, як допомоги по безробіттю, виникло у позивача з 29.01.2015 р., тобто на наступний день, після видання наказу Дарницьким районним центром зайнятості № НТ150128 від 28.01.2015 р. про припинення виплати по безробіттю, а тому оскільки позивач звернувся з позовом до суду 19.04.2018 р. ним було пропущено строк позовної давності для звернення з даним позовом, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. На думку скаржника, суд першої інстанції не дослідив вказаних обставин та помилково послався на положення частини 4 статті 38 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" відповідно до якої строк позовної давності в разі стягнення позивачем заборгованості не застосовується.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2018 р., у складі колегії суддів: Разіної Т.І. (головуючий), Чорної Л.В., Гончарова С.А., відкрито апеляційне провадження.

08.08.2018 р. до апеляційного суду від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу.

28.08.2018 р. до апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на надані позивачем заперечення.

14.09.2018р. до апеляційного суду від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу.

Актом прийняття-передачі судових справ від 01.10.2018 р. справу № 910/5212/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

16.10.2018 р. до апеляційного суду від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2018 р., у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А., прийнято до розгляду апеляційну скаргу та призначено розгляд справи на 20.11.2018 р.

01.11.2018р. до апеляційного суду від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 20.11.2018 р. представник відповідача вказав, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, просив скасувати та відмовити у задоволенні позову. Представник позивача просив залишити оскаржуване рішення без змін та скасування.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.06.2013 р. ОСОБА_4 звернувся до Дарницького районного центру зайнятості із заявою, в якій просив надати йому статус безробітного та призначити виплату допомоги по безробіттю (а.с. 13).

За вказаною заявою 10.06.2013 р. Дарницьким районним центром зайнятості ОСОБА_4 присвоєно статус безробітного (наказ № НТ130610 від 10.06.2013 р.) та призначено з 17.06.2013 р. виплату допомоги по безробіттю (наказ № НТ130617 від 17.06.2013 р.), що підтверджується витягом із наказів про прийняті рішення по особі ОСОБА_4 Київського міського центру зайнятості Дарницького районного центру зайнятості в місті Київ (а.с. 16).

Відповідно до наказу № НТ130617 від 17.06.2013 р. ОСОБА_4 було призначено допомогу по безробіттю як застрахованій особі залежно від страхового стажу відповідно до п.п. 1, 3, 4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та п. 2.1 "Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності" з 17.06.2013 р. по 11.06.2014 р.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2013р. у справі № 826/9450/13-а визнано протиправним та скасовано наказ Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 48-к від 26.04.2013 р. "Про звільнення ОСОБА_4 " (зі змінами внесеними наказом № 55-к від 15.05.2013 р. "Про внесення змін до наказу голови комісії з ліквідації Держфінпослуг № 48-к від 26.04.2013 р. «Про звільнення ОСОБА_4 "), як такий, що прийнятий всупереч вимогам чинного законодавства. Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника директора департаменту організаційно-аналітичного, документального та кадрового забезпечення Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України та зобов'язано виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 17.05.2013 р. по 13.11.2013 р. включно в сумі 56 730,81 грн. Стягнуто з Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.05.2013 р. до дня поновлення на роботі.

Зі змісту постанови випливає, що 26.04.2013 р. відповідачем прийнято наказ № 487-к, відповідно до якого ОСОБА_4 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП звільнено з посади заступника директора департаменту організаційно-аналітичного, документального та кадрового забезпечення з 30.04.2013 р. у зв'язку з ліквідацією Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України.

15.05.2013 р. у зв'язку із неможливістю видати ОСОБА_4 30.04.2013 р. належним чином оформлену трудову книжку через тимчасову непрацездатність Голови комісії з ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, прийнято наказ № 55-к "Про внесення змін до наказу Голови комісії з ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 26.04.2013 р. № 48-к "Про звільнення ОСОБА_4", відповідно до якого внесено зміни до наказу від 26.04.2013 р. № 48-к, а саме: в п. 1 наказу слова "30 квітня 2013 року" замінено на "16 травня 2013 року"; в п. 2 наказу слова "за період роботи з 25.11.2012 року по 30.04.2013 року у кількості 5 календарних днів" замінено на слова "за період роботи з 25.11.2012 р. по 16.05.2013 р. у кількості 7 календарних днів".

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.08.2016 р. відмовлено Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг у відкритті касаційного провадження на оскарження постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2013р.

Таким чином, вказане судове рішення набрало законної сили та відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

28.01.2015 р. ОСОБА_4 звернувся до Дарницького районного центру зайнятості із заявою про припинення реєстрації, у зв'язку з відмовою від послуг служби зайнятості (а.с.15).

Наказом № НТ150128 від 28.01.2015 р. Дарницького районного центра зайнятості прийнято рішення про припинення реєстрації безробітного з 28.01.2015р. у зв'язку з поданням заяви про припинення реєстрації (а.с. 36 зворот). Відповідні відомості також внесено до персональної картки ОСОБА_4 НОМЕР_1 (а.с. 11-12).

Наказом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 164-К від 26.05.2015р. скасовано наказ Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 48-к від 26.04.2013 р. "Про звільнення ОСОБА_4 " (зі змінами внесеними наказом № 55-к від 15.05.2013 р. "Про внесення змін до наказу голови комісії з ліквідації Держфінпослуг № 48-к від 26.04.2013 р. "Про звільнення ОСОБА_4" та поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника директора департаменту організаційно-аналітичного, документального та кадрового забезпечення Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України; до виконання обов'язків заступника директора ОСОБА_4 приступає з 27.05.2015 р. (а.с. 25-26).

17.06.2015 р. актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" №852 Київського міського центру зайнятості Шевченківського районного центру зайнятості встановлено, що ОСОБА_4 поновлений на посаді заступника директора департаменту методології, стандартів регулювання та нагляду за фінансовими установами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг з 27.05.2015 р., згідно наказу № 164-К від 26.05.2015 р. (а.с. 18).

Наказом Дарницького районного центру зайнятості № 33 від 01.07.2015 р. враховуючи результати перевірки установлені в вищезазначеному акті, прийнято рішення про повернення коштів за рахунок роботодавця, а саме, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, отриманих ОСОБА_4, як допомога по безробіттю в розмірі 56 056,97 грн., протягом 15 календарних днів з дня ознайомлення з цим наказом (а.с. 27).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за номером 026, зазначений наказ отримано відповідачем 06.07.2015 р. (а.с. 28).

20.08.2015р. Дарницьким районним центром зайнятості здійснено детальний розрахунок виплаченої ОСОБА_4 допомоги по безробіттю за період з 17.06.2013 р. по 11.06.2014 р. на суму 56 056,97 р. (а.с. 29).

Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку грошові кошти не повернув, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду та просив стягнути з відповідача 56 056,97 грн. матеріального забезпечення, виплаченого за період з 17.06.2013 р. по 11.06.2014 р. працівнику відповідача ОСОБА_4, якого було поновлено на роботі за судовим рішенням.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідно до ст. 35 ЗУ України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», з відповідача, як з роботодавця незаконно звільненого ОСОБА_4, що поновлений на посаді судовим рішенням, утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття регулюються Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 7 якого загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Одним із видів такого забезпечення за Законом, є допомога по безробіттю.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" та п. 5 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу статус безробітного надається особі працездатного віку до призначення пенсії, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи, з першого дня реєстрації у центрі зайнятості на підставі заяви. Статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 31, абзацом 6 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, подання письмової заяви про відмову від послуг державної служби зайнятості. Фонд має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

За змістом частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Функції виконавчої дирекції Фонду виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, а саме: Державна служба зайнятості України через її територіальні органи, яким, зокрема, є позивач у справі (ч. 6 ст. 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття").

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про організації роботодавців, їх об'єднання, права і гарантії їх діяльності" роботодавцем є юридична особа (підприємство, установа, організація) або фізична особа-підприємець, яка в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб.

В частині 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Як вбачається з матеріалів справи, судовим рішенням у адміністративній справі № 826/9450/13-а було встановлено незаконність звільнення ОСОБА_4 та поновлено його на посаді заступника директора департаменту організаційно-аналітичного, документального та кадрового забезпечення Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що правонаступником Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, з огляду на наступне.

Указом Президента України № 1069/2011 від 23.11.2011 р. ліквідовано Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України.

Указом Президента України № 1070/2011 від 23.11.2011 р. утворено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та затверджене Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Відомості про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, 20.02.2012 р. внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Положенням про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", зі змінами, внесеними Законом України № 3610-VI від 07.07.2011 р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо національних комісій, що здійснюють державне регулювання природних монополій, у сфері зв'язку та інформації, ринків цінних паперів і фінансових послуг", визначено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснює Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Таким чином, повноваження та функції, щодо державного регулювання ринків фінансових послуг, що здійснювалися Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України як спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг, після набуття повноважень Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, здійснюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 перебував на обліку у центрі зайнятості з 10.06.2013 р. по 28.01.2015 р. та отримав виплату допомоги по безробіттю на суму 56 056,97 грн. за загальний період з 17.06.2013 р. по 11.06.2014 р., оскільки наказом Дарницького районного центру зайнятості №НТ140612 від 12.06.2014 р. припинено виплату за закінченням строку відповідно до пп. 12 п. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (а.с. 16 зворот).

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд задовольняючи позов, вірно вказав про те, що відповідач по відношенню до ОСОБА_4 є роботодавцем в розумінні ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а тому на нього покладено обов'язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному, у зв'язку з поновлення його на роботі за рішенням суду.

Факт виплати нарахованої допомоги по безробіттю у розмірі 56 056,97 грн. підтверджується матеріалами даної справи та її розмір не заперечується відповідачем.

Разом з тим, в ході розгляду справи судом першої інстанції, відповідачем подана заява про застосування строку позовної давності, в якій останній просив застосувати строк позовної давності та відмовити позивачеві у задоволенні позову.

Вказана заява обґрунтована тим, що право вимоги до відповідача про стягнення грошових коштів, виплачених ОСОБА_4, як допомоги по безробіттю, виникло у позивача на наступний день, що слідує після видання наказу Дарницьким районним центром зайнятості № НТ 150128 від 28.01.2015 р. про припинення виплати по безробіттю, тобто з 29.01.2015 р., а оскільки позивач звернувся з даним позовом до господарського суду 19.04.2018 р., тож ним пропущено строк загальної позовної давності для захисту порушеного права, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.1997 р., передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення".

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Юридична конструкція статті 261 Цивільного кодексу України включає загальне правило обчислення початку перебігу позовної давності, за якою перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Формулювання загального правила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України) щодо початкового моменту перебігу позовної давності здійснено законодавцем за допомогою суб'єктивного критерію, тобто пов'язане з моментом, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права.

При цьому, вимоги частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, що пов'язують початок перебігу позовної давності з можливістю особи знати про порушення права, застосовується і до вимог юридичних осіб.

Виходячи з положень частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" право вимоги Фонду до роботодавця щодо утримання суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному виникає у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Так, на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2013 р. у справі № 826/9450/13-а, наказом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 164-К від 26.05.2015р. ОСОБА_4 поновлено на роботі.

Отже, право вимагати з відповідача сум страхових коштів та вартості соціальних послуг, наданих безробітному ОСОБА_4, виникло у позивача з 27.05.2015 р., тобто на наступний день, що слідує після видання відповідачем наказу № 164-К від 26.05.2015р. про поновлення на роботі ОСОБА_4, а не з наступного дня після прийняття наказу Дарницьким районним центра зайнятості № НТ150128 від 28.01.2015 р. про припинення виплати по безробіттю, як помилково вказував відповідач.

Статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки, отже строк позовної давності спливає 27.05.2018 р.

Позивач з позовом звернувся 26.04.2018р. (відповідно до відмітки суду першої інстанції), тож строк позовної давності пропущено не було, а тому заява відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності не підлягала задоволенню.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути 56 056,97 грн. виплаченої допомоги по безробіттю.

Слід також зазначити, що відповідно до статті 268 Цивільного кодексу України спірні вимоги не віднесені до таких, на які позовна давність не поширюється.

Посилання позивача на те що відповідно до частини 4 статті 38 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" строк позовної давності в разі стягнення штрафних санкцій передбачених Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та Законом України "Про зайнятість населення", адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується, не може бути враховане судом, оскільки, предметом позову по даній справі є стягнення грошових коштів, які були виплачені як допомога по безробіттю, а не заборгованості чи санкції передбачені статтею 38 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на встановлене, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2018 р. у справі № 910/5212/18, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2018 р. у справі № 910/5212/18 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2018 р. у справі № 910/5212/18 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Матеріали справи №910/5212/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.11.2018 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

С.Я. Дикунська