РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2018Справа № 910/11243/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Бородині В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Національного банку України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України

до Державного підприємства завод "Арсенал"

про розірвання договору

Представники:

від позивача: Баскакова І.А., Аврамчук А.П.;

від відповідача: Кондзерський А.В.

ВСТАНОВИВ:

Національний банк України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства завод "Арсенал" (далі-відповідач) про розірвання договору № 12-019/238 (зі змінами) від 21.08.2002 з 18.05.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.08.2002 між Державним підприємством завод "Арсенал" та Національним банком України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України укладено договір № 12-019/238 (зі змінами) відповідпо до якого відповідачем було надано позивачу для організації бази відпочинку в тимчасове користування земельну ділянку розміром 0,7 га, на якій розміщені 12 літніх будиночків Банкнотно-монетного двору Національного банку України та 0,61 га - земельної ділянки, що розміщена між вищевказаною земельною ділянкою та водним каналом. Як зазначає позивач, у зв'язку з передачею нерухомого майна іншому власнику, позивач направив на адресу відповідача лист з пропозицією розірвати договір, проте відповідач відмовив у розірванні договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 позовну заяву Національного банку України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України залишено без руху. Встановлено Національному банку України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України строк протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи.

05.09.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Національного банку України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.10.2018.

01.10.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Державного підприємства завод "Арсенал" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що від позивача не надходило пропозицій щодо зміни умов договору в частині його розірвання у випадку передачі майна у користування іншій особі, а також зазначає, що позивачем не було внесено пропозицій під час готування проекту Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про передачу нерухомого майна у м. Києві Управлінню державної охорони» щодо врегулювання питання відшкодування земельного податку при передачі майна іншому користувачу.

10.10.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав відповідь на відзив, в якому позивач зазначає, що питання передачі нерухомого майна об'єктів державної та комунальної власності регулюється Законом України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», постановою Кабінету Міністрів України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» № 1482 від 21.09.1998 (зі змінами) та іншими законодавчими актами. Орган, що приймає рішення щодо передачі нерухомого майна не повинен вирішувати питання подальших відносин між учасниками договірних відносин.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/11243/18 призначено на 15.11.2018.

У даному судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 08.11.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.08.2002 між Державним підприємством «Завод Арсенал» (далі - підприємство) та Національним банком України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України (далі - банк) укладено договір № 12-019/238, умовами якого передбачено, що підприємство надає банку для організації бази відпочинку в тимчасове користування земельну ділянку розміром 0,7 га, на якій розміщені 12 літніх будиночків Банкнотно-монетного двору НБУ та 0,61 га - земельної ділянки, що розміщена між вищевказаною земельною ділянкою та водним каналом.

Підприємство протягом дії договору надає створеній базі відпочинку БМД «Банку» послуги з постачання електроенергії, користування під'їзними дорогами та пляжем (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 1.3. договору, банк погоджується на спільну експлуатацію літніх будиночків, розміщених на території бази відпочинку «Веселка» ДП «Завод Арсенал» на земельній ділянці розміром 0,61 га, разом з підприємством.

Згідно п. 1.4. договору, банк відшкодовує підприємству сплачену ним суму земельного податку за передбачену цим договором ділянку площею 1, 31 га, приймає дольову участь 50 % в утриманні автодоріг, пляжної зони, трансформаторної підстанції та електромережі.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що банк зобов'язаний, зокрема, щомісячно до останнього дня місяця компенсувати підприємству сплату земельного податку за земельну ділянку 1,31 га, згідно розрахунків податкової адміністрації Дарницького району; щомісячно до 5 числа поточного місяця здійснювати авансову оплату і до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим здійснювати повну оплату отриманих послуг за діючим тарифами з врахуванням транзиту та діючих тарифів за електроенергію, згідно показників лічильника.

Цей договір укладається на 25 років, набуває чинності з дня його підписання та вважається подовженим на наступний період, якщо за місяць до закінчення терміну його дії кожна зі сторін не висловила наміру про його розірвання (п. 5.1. договору).

12.11.2009 між Державним підприємством «Завод Арсенал» (далі - підприємство) та Національним банком України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України (далі - банк) укладено договір № 09-12-284 про внесення змін до договору № 12-19/238 від 21.08.2002, яким пункт 1.1. розділу 1 викладено в наступній редакції: «Підприємство надає банку для організації бази відпочинку в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 1,31 га (0,7 га, на якій розміщені 14 літніх будиночків Банкнотно-монетного двору Національного банку України та 0,61 га - земельної ділянки, на якій розміщений господарсько-складський блок та будиночок охорони) на території водної станції бази відпочинку «Райдуга» Державного підприємства «Завод Арсенал», межі якого встановлені технічним звітом про встановлення зовнішніх меж ділянки № 90656001 за адресою: масив Осокорки, Сади Нижні - ІІ, вул. Садова 134, у Дарницькому районі м. Києва.

30.09.2013 між Державним підприємством завод «Арсенал» (далі - підприємство) та Національним банком України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України (далі - банк) укладено договір № 13-07-235 про внесення змін до договору від 21.08.2002 № 12-019/238, яким сторони внесли наступні зміни до договору:

1. У пункті 1.1. розділу 1, цифри « 0,7 га» та « 0,61 га» замінити на цифри « 7000 м2» та « 8724, 82 м2».

2. У пункті 1.4. розділу 1 та підпункті 2.2.1. пункту 2.2. розділу 2 цифри « 1,31 га» замінити на цифри та слова « 15 724, 82 м2, згідно з технічним звітом про встановлення зовнішніх меж землекористування ділянкою № 90656001».

3. У підпункті 3.1.3. пункту 3.1. розділу 3 цифри « 1,31 га» замінити на цифри « 15 724, 82 м2».

Як зазначає позивач, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 № 152-р «Про передачу нерухомого майна у м. Києві Управлінню державної охорони» базу відпочинку, зазначену в укладеному сторонами договорі по вул. Садовій, 134, у м. Києві, що була закріплена на праві господарського відання за Національним банком України передано на праві оперативного управління Управлінню державної охорони, у зв'язку з чим позивач листом від 08.06.2018 № 81-0019/31706 звернувся до відповідача про розірвання договору, в якому просив відповідача підписати договір про розірвання договору № 12-019/238 від 21.08.2002 (зі змінами) та повідомив, що Банкнотно-монетний двір з 01.06.2018 не буде відшкодовувати витрати на оплату податку на земельну ділянку розміром 1,5725 га.

Листом від 20.06.2018 № 537 відповідач надав відповідь на зазначений вище лист позивача, в якому повідомив, що вибуття об'єктів нерухомого майна зі сфери управління Національного банку України не є підставою для припинення дії договору з ДП завод «Арсенал», якому належить земельна ділянка з к.н. :90:289:0001 площею 157824,82 м2 в Дарницькому районі м. Києва на праві постійного користування.

Листом від 25.06.2018 № 81/0019/34893 про розірвання договору позивач повторно звернувся до відповідача, та зазначив, що Банкнотно-монетний двір Національного банку України більше не володіє базою відпочинку «Млиново», а отже і не має правових підстав для користування земельною ділянкою, на якій вона розташована, тому всі зобов'язання за договором не є доцільними.

Листом від 24.07.2018 № 679 відповідач надав відповідь на вищезазначений лист позивача, в якому зазначив, що у зв'язку з невиконанням позивачем зобов'язань за договором, ДП завод «Арсенал» продовжує сплачувати земельний податок та просило позивача продовжити виконання зобов'язання діючого договору по компенсації сплати земельного податку до вирішення питання розірвання у встановленому порядку.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що нерухоме майно - база відпочинку, зазначена в укладеному сторонами договорі по вул. Садовій, 134, у м. Києві, вибула з господарського відання Національного банку України та передана на праві оперативного управління Управлінню державної охорони, у зв'язку з чим позивач зазначає, що відсутні правові підстави для користування земельною ділянкою, на якій вона розташована, у зв'язку з чим просить суд розірвати договір № 12-019/238 (зі змінами) від 21.08.2002 з 18.05.2018 року.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 12-19/238 від 21.08.2002, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором оренди землі.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 1 статті 93 Земельного кодексу України та статтею 1 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що 21.08.2002 між Державним підприємством «Завод Арсенал» (далі - підприємство) та Національним банком України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України (далі - банк) укладено договір № 12-019/238 (зі змінами), умовами якого передбачено, що підприємство надає банку для організації бази відпочинку в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 1,31 га (7000 м2 га, на якій розміщені 14 літніх будиночків Банкнотно-монетного двору Національного банку України та 8724,82 м2 га - земельної ділянки, на якій розміщений господарсько-складський блок та будиночок охорони) на території водної станції бази відпочинку «Райдуга» Державного підприємства «Завод Арсенал», межі якого встановлені технічним звітом про встановлення зовнішніх меж ділянки № 90656001 за адресою: масив Осокорки, Сади Нижні - ІІ, вул. Садова 134, у Дарницькому районі м. Києва.

Так, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 № 152-р «Про передачу нерухомого майна у м. Києві Управлінню державної охорони» вирішено передати будівлі (інвентарні номери 26, 28-41, 61, 99) та споруди (інвентарні номери 58, 71, 72, 80, 55, 60) по вул. Садовій, 134, у м. Києві, що закріплені на праві господарського відання за Національним банком, Управлінню державної охорони із закріпленням їх за Управлінням на праві оперативного управління.

Рішенням правління Національного банку України від 02.05.2018 № 243-рш «Про вибуття об'єктів нерухомого майна та іншого індивідуального визначеного майна, що є державною власністю та належить до сфери управління Національного банку України» вирішено здійснити передавання Управлінню державної охорони будівель та споруд бази відпочинку «Млиново» Банкнотно-монетного двору Національного банку України, розташованих за адресою: м. Київ, масив Осокорки, Сади Нижні-ІІ, вул. Садова, 134, а саме: будиночки в кількості 14 шт., господарсько-складську будівлю, душові, туалети, будиночок охорони і адміністрації; очисні споруди стічних вод та систему каналізації охорони і адміністрації; очисні споруди стічних вод та систему каналізації; артезіанську свердловину; огорожу бетонну; будиночок відпочинку; тротуари із бетонної плитки; ангар та індивідуально визначене майно, наведене в додатку до цього рішення.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 № 152-р «Про передачу нерухомого майна у м. Києві Управлінню державної охорони» та рішення правління Національного банку України від 02.05.2018 № 243-рш «Про вибуття об'єктів нерухомого майна та іншого індивідуального визначеного майна, що є державною власністю та належить до сфери управління Національного банку України» комісією у складі Департаменту матеріально-технічного забезпечення УДО України, Управління державної охорони та Національного банку України об'єкти, які розміщені за адресою: м. Київ, вул. Садова, 134, що належали Банкнотно-монетному двору Національного банку України передаються Управлінню державної охорони України, до складу нерухомого майна, що передається, належить будівлі та споруди: будівля літер А,(Господарсько-складська будівля),- інв. №41; будівля літер Б,(Будинок охорони та адміністрації),- інв. №61; будівля літер В,(Будинок відпочинку № 13),- інв. №26; будівля літер Г,(Будинок відпочинку № 14),- інв. №28; будівля літер Д,(Будинок відпочинку № 2),- інв. №29; будівля літер Є,(Будинок відпочинку № 1),- інв. №30; будівля літер Ж,(Будинок відпочинку № 3),- інв. №31; будівля літер З,(Будинок відпочинку № 4),- інв. №32; будівля літер І,(Будинок відпочинку № 5),- інв. №33; будівля літер К,(Будинок відпочинку № 6),- інв. №34; будівля літер Л,(Будинок відпочинку № 7),- інв. №35; будівля літер М,(Будинок відпочинку № 10),- інв. №36; будівля літер Н,(Будинок відпочинку № 11),- інв. №37; будівля літер О,(Будинок відпочинку № 8),- інв. №38; будівля літер П,(Будинок відпочинку № 12),- інв. №39; будівля літер Р,(Будинок відпочинку № 19),- інв. №40; споруда літер С,(Душові, туалети),-інв. №.58; споруда літер У,(Ангар),-інв. №.55; будівля літер Т,(Будинок відпочинку - ігрова кімната),- інв. №99; споруда літер №1.2(Огорожа),-інв. №.80; споруда літер №5-6,(Артезіанська свердловина, бювет),-інв. №.72; споруда літер І-ІІ,(Тротуари),-інв. №.60; споруда (Очисні споруди стічних вод та система каналізації),-інв. №.71, про що 18.05.2018 складено та підписано акт приймання-передачі.

Таким чином, нерухоме майно - база відпочинку по вул. Садовій, 134, у м. Києві, яка була підставою укладення договору № 12-019/238 від 21.08.2002 вибула з господарського відання Національного банку України та передана на праві оперативного управління Управлінню державної охорони.

Тож, позивач листом від 08.06.2018 № 81-0019/31706 про розірвання договору звернувся до відповідача, в якому просив відповідача підписати договір про розірвання договору № 12-019/238 від 21.08.2002 (зі змінами) та зазначив, що Банкнотно-монетний двір з 01.06.2018 не буде відшкодовувати витрати на оплату податку на земельну ділянку розміром 1,5725 га.

Листом від 20.06.2018 № 537 відповідач надав відповідь на зазначений вище лист позивача, в якому повідомив, що вибуття об'єктів нерухомого майна зі сфери управління Національного банку України не є підставою для припинення дії договору з ДП завод «Арсенал», якому належить земельна ділянка з к.н. :90:289:0001 площею 157824,82 м2 в Дарницькому районі м. Києва на праві постійного користування.

Відповідно до ч.ч 1-3 ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною 4 статті 188 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи сторони не досягнули згоди щодо розірвання спірного договору оренди.

Відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Пунктами «а» та «е» статті 141 Земельного кодексу України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Відповідно до п.7 ч.1 статті 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Частиною 3 статті 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (частина 3 статті 653 Цивільного кодексу України).

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено такий спосіб припинення договору оренди землі як його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору.

Відповідно до частини 1 статті 377 Цивільного кодексу України , до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача)..

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина 2 статті 120 Земельного кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України у справі №11/227 від 06.06.2011 року, у справі №36/368-9/63 від 19.06.2012 року, у справі №3-15гс13 від 20.08.2013 року.

При цьому, суд зазначає, що після відчуження об'єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов'язки орендаря, у тому числі зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. Отже, після відчуження об'єктів нерухомості позивачі не повинні сплачувати орендну плату за земельну ділянку, користувачем якої вони вже не є, а зобов'язання з такої сплати автоматично виникає у нового власника нерухомості.

Зазначена правова позиція щодо переходу прав і обов'язків землекористувача при відчуженні нерухомості підтверджується і судовою практикою Верховного Суду, зокрема викладена в постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/3655/17, від 07.11.2018 у справі № 910/20774/17 у подібних правовідносинах.

Таким чином враховуючи наведе вище, оскільки нерухоме майно - база відпочинку по вул. Садовій, 134, у м. Києві, яка була підставою укладення договору № 12-019/238 від 21.08.2002 вибула з господарського відання Національного банку України та передана на праві оперативного управління Управлінню державної охорони, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання договору № 12-019/238 від 21.08.2002 (зі змінами), укладеного між Державним підприємством завод "Арсенал" та Національним банком України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України

В той же час, як вбачається з прохальної частини позовної заяви від 22.08.2018 № 81-0019/45616, позивач просить суд розірвати договір № 12-019/238 (зі змінами) від 21.08.2002 з 18.05.2018 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 188 Господарського кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Разом з тим, з огляду на наведені норми законодавства у суду відсутні підстави розірвати договір з дати, яка передує даті набрання рішенням суду законної сили.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Національного банку України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України про розірвання договору № 12-019/238 від 21.08.2002 (зі змінами), укладеного між Державним підприємством завод "Арсенал" та Національним банком України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України підлягають задоволенню частково, а саме договір вважається розірваним з дня набрання законної сили даним рішенням.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Національного банку України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України задовольнити частково.

2. Розірвати договір № 12-019/238 від 21.08.2002 (зі змінами), укладений між Державним підприємством завод "Арсенал" та Національним банком України в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України.

3. Стягнути з Державного підприємства завод "Арсенал" (01010, м. Київ, вул. Московська 8, ідентифікаційний код - 14310520) на користь Національного банку України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9, ідентифікаційний код - 00032106) в особі Банкнотно-монетного двору Національного банку України (02222, м. Київ, вул. Пухівська, буд. 7, ідентифікаційний код - 21575489) 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. - судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 21.11.2018.

Суддя Щербаков С.О.