ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"27" листопада 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2646/18

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

розглянувши заяву про видачу судового наказу вх.№ 2850 Приватного підприємства "КОМПАНІЯ РОСТОК-АГРО"; (вул.Родникова,86,Кропивницький,Кіровоградська область,25014) до боржника ОСОБА_1 (фермерського) господарства "Агро-Віта" (Комплекс будівель та споруд №17, с. Випасне, Білгород-Дністровський район, Одеська область, 67752)

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Компанія Росток-Агро" звернулось до господарського суду Одеської області із заявою (вх.№2850/18 від 26.11.2018 р.) про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 (фермерського) господарства "Агро-Віта" основного боргу у сумі 33265,08 грн., 30% річних у сумі 2378,68 грн.

Заяву обґрунтовано невиконанням ОСОБА_1 (фермерським) господарством "Агро-Віта" своїх зобов'язань за Договором поставки на умовах товарного кредиту за №1498 від 24.07.2018 р. з додатком до нього №БП від 24.07.2018 р., відповідно до якого Заявник зобов'язався поставити товар, а Боржник оплатити його згідно з умовами Договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 33265,08 грн. Крім того, п.7.7 Договору передбачено, що в разі невиконання Покупцем зобов'язань щодо оплати він сплачує на користь Постачальника 30% річних, які заявник нарахував боржникові.

Згідно зі ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Як вбачається із поданої Приватним підприємством "Компанія Росток-Агро" заяви про видачу судового наказу, останнім окрім суми грошової заборгованості за договором у розмірі 33265,08 грн., було також заявлено вимоги про стягнення 30% річних у розмірі 2378,68 грн.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

При цьому грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, право нарахування яких виникає у кредитора у разі прострочення боржником грошового зобовязання. Хоча вимоги про сплату 30% річних мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов'язанням, а є заходами компенсації втрат кредитора за порушення грошового зобов'язання, що унеможливлює їх розгляд в порядку наказного провадження.

Таким чином, вимоги в частині стягнення річних не підлягають розгляду в порядку наказного провадження, оскільки ці вимоги не ґрунтуються на договорі.

Відповідно до п.3 ч.1, ч.3 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

При цьому, суд вважає за доцільне розяснити заявнику, що згідно з ч. 2 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 ч.1 ст. 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись п.3 ч.1 ст.152, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Приватного підприємства "Компанія Росток-Агро" (вул. Родникова, буд. 86, м. Кропивницький, 25014, ) про видачу судового наказу в частині стягнення з ОСОБА_1 (фермерського) господарства "Агро-Віта" (комплекс Комплекс будівель та споруд №17, с. Випасне, Білгород-Дністровський район, Одеська область, 67752, ) 30% річних у сумі 2378,68 грн. відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Суддя Р.В. Волков