ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2018 р. Справа№ 910/8550/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 18.09.2018 (вх. №09.1-04.1/864/18 від 23.10.2018) ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 про відмову у прийнятті позовної заяви ОСОБА_2, як третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору, до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Шведсько-Українська група - «SU GROUP» про визнання зобов'язань за договором іпотеки від 07.07.2011 припиненими та зобов'язання вчинити дії

у справі №910/8550/18 (суддя - Баранов Д.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»

до Приватного акціонерного товариства «Шведсько-Українська група - «SU GROUP»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про 8 397 557,33 грн

за участю представників учасників справи:

від апелянта - ОСОБА_3, ордер серія КВ №237840 від 27.11.2018

від позивача - ОСОБА_4, довіреність № 67 від 01.08.2018

від відповідача - ОСОБА_5, ордер серія КВ №397060 від 28.11.2018

від відповідача - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шведсько-Українська група - «SU GROUP» про стягнення 8 397 557, 33 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2018 судом було задоволено клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи та залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

22.08.2018 до Господарського суду міста Києва ОСОБА_2, в порядку ст. 49 ГПК України (як третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору) подано позов до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», третьої особи Приватного акціонерного товариства «Шведсько-Українська група - «SU GROUP» про визнання зобов'язання припиненим та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 відмовлено ОСОБА_2 у прийнятті позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», третьої особи Приватного акціонерного товариства «Шведсько-Українська група - «SU GROUP» про визнання зобов'язання припиненим та зобов'язання вчинити дії. Позовну заяву та додані до неї документи повернуто заявнику.

Постановляючи вищенаведену ухвалу про відмову у прийнятті позовної заяви, місцевий господарський суд виходив з того, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_2 не є однорідними. Крім того, місцевий господарський суд встановив, що вимоги ОСОБА_2 є зустрічними до предмета спору у даній справі, а, в силу приписів ч. 1 ст. 180 ГПК України, право на пред'явлення зустрічного позову є лише у відповідача. ОСОБА_2 статусу відповідача у даній справі не має.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_2, 19.09.2018 подав до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу б/н від 18.09.2018, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу на розгляд до суду першої інстанції. Одночасно, скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкового рішення про відмову у прийнятті позовної заяви. Так, апелянт стверджує, що місцевим господарським судом помилково було застосовано ст. 180 ГПК України, оскільки право третьої особи пред'явити позов унормовано ст. 49 ГПК України. Також, скаржник наполягає на тому, що заявлена ним вимога про визнання зобов'язань припиненими та зобов'язання вчинити дії стосується предмету спору у даній справі, а тому, на переконання ОСОБА_2, висновки місцевого господарського суду в цій частині є помилковими.

Указом Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" №454/2017 від 29.12.2017 ліквідовано Київський апеляційний господарський суд та утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

За актом прийняття-передачі судової справи від 01.10.2018 справу №910/8550/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 справу та апеляційну скаргу б/н від 18.09.2018 (вх. №09.1-04.1/864/18 від 23.10.2018) ОСОБА_2 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Жук Г.А., суддів Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2018 поновлено ОСОБА_2 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали суду, відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 28.11.2018. Встановлено позивачу, відповідачу та третій особі строк для подання відзивів на апеляційну скаргу протягом п'яти днів з моменту вручення процесуального документа, а також надано усім учасникам апеляційного провадження строк на подання заяв, клопотань, заяв.

Від Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» надійшов відзив на апеляційну скаргу № 3316/16 від 21.11.2018, в якому сторона просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Так, позивач зазначає, що вимоги ОСОБА_2 є зустрічними до предмета спору, а тому, на переконання позивача, місцевим господарським судом вірно було відмовлено у прийнятті позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами.

ПАТ «Шведсько-Українська група - «SU GROUP» та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не скористались своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 263 ГПК України, та не подали суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання 28.11.2018 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить залучена до матеріалів справи повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якої 05.11.2018 третьою особою було отримано процесуальний документ суду. Клопотань та заяв до початку судового розгляду справи від даного учасника справи не надходило, про поважність причин неприбуття в судове засідання третьою особою не повідомлялось.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи, який належним чином повідомлений про перегляд даної справи в апеляційному порядку.

Представник апелянта в судовому засіданні 28.11.2018 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити на розгляд до суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні 28.11.2018 заперечити проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.11.2018 просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи та скаржника, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 49 ГПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов'язки позивача.

Самостійність вимог третьої особи полягає в тому, що вона вважає, ніби в матеріальних правовідносинах із відповідачем перебуває саме вона, і саме її право порушене відповідачем. Третя особа із самостійними вимогами заперечує вимогу позивача і переслідує мету вирішити спір не на користь позивача, а на свою користь. Третя особа із самостійними вимогами процесуально протиставляє себе не лише відповідачу, а й позивачу. Разом з тим, самостійна вимога повинна бути спрямована на предмет спору між позивачем і відповідачем.

Тобто обов'язкова умова спільного розгляду вимог позивача і третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - є єдиний предмет спору. Таку правову позицію викладено Верховним Судом в постанові від 13.06.2018 у справі № 905/120/15.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що правова конструкція інституту пред'явлення позову третіми особами з самостійними вимогами на предмет спору обумовлена обґрунтуванням таких позовних вимог тим, що саме цій третій особі належить право на предмет спору, а не позивачу.

Отже, право особи вступити у справу шляхом подання позову до однієї або двох сторін не є абсолютним. Зазначене право може бути реалізовано лише за умови дотримання вимог процесуального законодавства.

За змістом процесуального законодавства треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, - це ймовірні суб'єкти спірних матеріальних правовідносин, які вступають у чужий процес із метою захисту своїх суб'єктивних прав чи охоронюваних законом інтересів.

Водночас, у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з положеннями процесуального законодавства позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Учасники справи це суб'єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов'язання (боржник).

Матеріалами справи підтверджується, що предметом розгляду у справі № 910/8550/18 є вимога Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Шведсько-Українська група - «SU GROUP» 8 397 557, 33 грн заборгованості за кредитним договором № 27529-20/11-1 від 07.07.2011, який укладено між позивачем та відповідачем.

Предметом позову ОСОБА_2 є вимоги до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про визнання припиненими зобов'язань ОСОБА_2 перед ПАТ "Банк "Київська Русь" по договору іпотеки від 07.07.2011 року, укладеного в забезпечення Кредитного договору №27529-20/11-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07.07.2011 року між Приватним акціонерним товариством "Шведсько-українська група "SU-GROUP" та Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь".

Також заявник просить зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" Білої І.В., повернути ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, оригінали документів на квартиру АДРЕСА_1, які були передані банку на відповідальне зберігання, а саме: Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12 серпня 2009 року, реєстраційне посвідчення № НОМЕР_3 від 21 серпня 2009 року, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № НОМЕР_2, витяг з державного реєстру правочинів № НОМЕР_4, технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1.

З урахуванням викладеного, судова колегія встановила, що позовні вимоги ОСОБА_2 не є правомірними з огляду на приписи ст. 49 ГПК України, оскільки не пов'язані з предметом основного позову - стягнення коштів за кредитним договором, та мають іншу підставу вимог. Так, підставою основного позову є кредитний договір, а позовні вимоги заявника ґрунтуються на зобов'язаннях іпотечного договору, укладеного 07.07.2011 між позивачем та апелянтом.

Отже, предмет спору у даній справі та предмет спору, визначений у позові ОСОБА_2, є різними. Фактично апелянт заявляє вимоги, що не спрямовані на предмет спору - про стягнення заборгованості за кредитним договором, а заявляє інші позовні вимоги.

Натомість, вимога третьої особи, спрямована на будь-що поза предметом спору між позивачем та відповідачем, не може бути визнана вимогою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.10.2018 у справі № 916/456/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 180 цього Кодексу відповідач має право пред'явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Враховуючи вищенаведені норми, а також з огляду на предмети позовних вимог позову Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" та ОСОБА_2, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що вимоги третьої особи із самостійними вимогами фактично є зустрічними до предмета спору у даній справі.

Разом із цим, за змістом ст. 180 ГПК України, зустрічний позов може бути пред'явлено саме відповідачем, про що правомірно зазначено судом першої інстанції, який обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_2 не є відповідачем у даній справі, а відтак, судова колегія погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про повернення заявнику його позовної заяви.

Одночасно, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що повернення позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору не перешкоджає зверненню з позовом до суду в загальному порядку.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Господарського суду міста Києва від 03.09.2018, відповідає загальним вимогам, встановленим статтями 49, 180, 234 ГПК України, а тому правових підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. Апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (ОСОБА_2).

Керуючись ст. ст. 129, 253-255, 269, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 у справі № 910/8550/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 03.09.2018 у справі № 910/8550/18 залишити без змін.

3. Справу № 910/8550/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 29.11.2018