номер провадження справи 27/87/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2018 Справа № 908/1990/18

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засіданні ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи

За позовом: Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01011 м. Київ, вул.. Назарівська, 3, ) в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» (71503 Запорізька область, м. Енергодар, а/с 306, )

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Акціонерного центр «Восток» (69096 м. Запоріжжя, бульвар Вінтера, 2, )

про стягнення 29 923 грн. 29 коп.

за участю

представник позивача: ОСОБА_2, дов. № 1129 від 18.12.2017 р.

представник відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

01.10.2018 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» до Приватного акціонерного товариства «Акціонерний центр «Восток» про стягнення 28 837 грн. 44 коп. пені, 1 085 грн. 85 коп. штрафу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2018 р., справу № 908/1990/18 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 02.10.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1990/18, присвоєно справі номер провадження 27/87/18.

Справа № 908/1990/18 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 29.10.2018 р.

29.10.2018 р. судом проведено судове засідання у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

29.10.2018 р. заявлені позовні вимоги, представник позивача підтримав, на підставах викладених у позовній заяві.

29.10.2018 р. у судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав частково, на суму 10 000 грн. 00 коп., в тому числі штраф в розмірі 1 000 грн. 00 коп. та пені в розмірі 9 000 грн. 00 коп., посилаючись на ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, в іншій частині позову заперечив на підставах викладених у письмовому відзиві б/н від 16.10.2018 р. (вх. № 08-08/19227/18 від 29.10.2018 р.).

Представник відповідача звернувся до суду з усним клопотанням про оголошення перерви у судовому засіданні, для можливого врегулювання спору між сторонами.

З метою дотримання процесуальних прав сторін, суд вважає за необхідне оголосити перерву в судовому засіданні, у засідання викликати представників сторін.

В судовому засіданні, згідно зі ст. 216 ГПК України було оголошено перерву до 08.11.2018 р., про що судом винесено відповідну ухвалу.

В судовому засіданні 26.11.2018 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

Представник позивача в судовому засіданні 26.11.2018 р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання 26.11.2018 р. не зявився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, доказів врегулювання спору мирним шляхом до суду не подав.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобовязані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи; зявлятися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обовязки, визначені законом або судом.

З урахуванням викладеного, суд вирішив за доцільне розглянути справу за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю відповідача.

Заслухавши представника позивача, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз'яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється субєктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

25.04.2017 р. між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» (Покупець) та Приватним акціонерним товариством «Акціонерний центр «Восток» (Постачальник) укладено Договір поставки № 20/05/41 (Договір).

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Пунктом 1.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 22.09.2017 р. встановлено, що Постачальник зобовязується поставити і передати Покупцю в передбачені Договором строки кутики та швелера на загальну суму 620 568 грн.

Відповідно до п. 5.1 Договору, поставка продукції за цим Договором здійснюється до 01.10.2017 партіями відповідно до заявок Покупця, в яких зазначається кількість продукції, номенклатура, що постачається, та строки її поставки.

З матеріалів справи вбачається, що позивач своїм листом від 16.08.2017 р. № 3672/14 направив заявку на поставку частини ТМЦ в строк до 01.09.2017 р.

Листом від 31.08.2017 р. № 50-01/327 відповідач звернувся до позивача з проханням узгодити строк поставки продукції згідно заявки від 16.08.2017 р. №3672/14 до 01.10.2017 р.

Листом від 31.08.2017 р. № 3896/14 позивач узгодив дані строки поставки до 01.10.2017 р.

Станом на 02.10.2017 р. поставка продукції (позиції 1, 4 п. 1.1 Договору) згідно умов Договору на суму 155 040 грн. разом з ПДВ не відбулась.

Відповідно до п. 5.5 Договору, Постачальник зобов'язаний здійснити поставку продукції, вказаної у п. 1.1 цього Договору в строки, номенклатурі та кількості, зазначені в заявці Покупця.

Позивачем направлено відповідачу претензію № 4942/15 від 31.10.2017 р. про стягнення пені за недопоставлений товар на суму 3 720,96 грн., станом на 25.10.2017 р. та про поставку недопоставленого товару, дана претензія була отримана відповідачем 06.11.2017 р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідь па вказану претензію матеріали справи не містять.

Позивач нарахував відповідачу за прострочення поставки товару пеню в розмірі 28837 грн. 44 коп. за період з 02.10.2017 р. по 05.04.2018 р. та штрафу в розмірі 1085 грн. 85 коп., загальною сумою 29923 грн. 29 коп.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних обєктивних обставин.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не здійснив поставку позивачу продукції у відповідності до п. 1.1 Договору на суму 155040 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У звязку з простроченням відповідачем поставки продукції позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 28837 грн. 44 коп. за період з 02.10.2017 р. по 05.04.2018 р. та штрафу в розмірі 1085 грн. 85 коп. (7% від суми непоставленого товару).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.1 Договору зазначено, у випадку невиконання або неналежного виконання сторонами зобовязань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з діючим законодавством України та цим Договором.

Відповідно до п. 7.2 Договору встановлено, що за порушення вказаних у договорі строків поставки та/або недопоставки продукції Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості несвоєчасно поставленої та/або недопоставленої продукції за кожен день прострочення, а у випадку, якщо прострочення поставки складає більше 30 днів Постачальник додатково сплачує Покупцю штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Факт порушення грошових зобовязань відповідачем є доведеним. Судом перевірено правильність нарахування пені та штрафу, та встановлено, що заявлені до стягнення суми пені та штрафу є обґрунтованими і тому підлягаю стягненню з відповідача на користь позивача в межах розміру заявлених позовних вимог пені в розмірі 28837 грн. 44 коп. за період з 02.10.2017 р. по 05.04.2018 р. та штрафу в розмірі 1085 грн. 85 коп.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення суми пені, суд відмовив в його задоволенні, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи дане клопотання, відповідач посилається на те, що його вина в тому, що не відбулась поставка продукції відсутня, в звязку з тим, що внаслідок «блокади переміщення товарів з непідконтрольної території», також внаслідок погіршення економічної взаємодії між Україною та Російською Федерацією, та за відсутністю номенклатури продукції на ринку металоконструкції, відповідач не зміг виконати в повному обсязі власні зобовязання за Договором.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України також передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та наявність інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, при цьому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Суд зазначає, що зобовязання за договором покладалися саме на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідач є приватним підприємством і відповідно до ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України здійснює підприємницьку діяльність на власний ризик.

Підписавши Договір відповідач був обізнаний про існуючий порядок поставки, про можливі ризики, та правові наслідки порушення строків поставки.

За приписами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідачем не надано належних документальних доказів щодо свого фінансового стану, наявності та руху коштів на рахунках підприємства тощо.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, той факт, що відповідач в останнє засідання суду не зявився та не підтримав дане клопотання, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, наявність інфляційних процесів у економіці держави, розглянувши подані документи, враховуючи співрозмірність заявленої суми штрафних санкцій до суми непоставленого товару, ступінь вини відповідача, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зменшення суми пені та штрафу.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762 грн. 00 коп. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Київ в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш», Запорізька область, м. Енергодар до Приватного акціонерного товариства «Акціонерний центр «Восток», м. Запоріжжя, задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерний центр «Восток» (69096 м. Запоріжжя, бульвар Вінтера, 2, ) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01011 м. Київ, вул.. Назарівська, 3, ) в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» (71503 Запорізька область, м. Енергодар, а/с 306, ) 28 837 (двадцять вісім тисяч вісімсот тридцять сім) грн. 44 коп. пені, 1 085 (одну тисячу вісімдесят пять) грн. 85 коп. штрафу, 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено та підписано 30.11.2018.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.С. Дроздова