РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.11.2018Справа № 910/11860/18

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

до Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України"

про відшкодування збитків в порядку регресу

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кукота О.Ю.

Представники сторін: не з'явились.

СУТЬ СПОРУ:

6 вересня 2018 року до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (позивач) надійшла позовна заява б/н б/д до Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" (відповідач) про відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 23 585,39 грн. (двадцять три тисячі п'ятсот вісімдесят п'ять гривень 39 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплатив страхове відшкодування потерпілій особі, оскільки є страховиком особи, винної у ДТП, на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6730452. Позивач зазначає, що відповідач не повідомив позивача у встановлений законодавством строк про настання ДТП, останній вважає, що набув право зворотної вимоги до відповідача, як роботодавця водія, винного у ДТП, на підставі ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Крім того, позивач вказує, що направляв відповідачу вимогу про сплату страхового відшкодування, втім вказана вимога залишена відповідачем без задоволення. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2018 року у справі № 910/11860/18 позовну заяву б/н б/д Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" залишено без руху, надано Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Провідна" строк до 28.09.2018 року для виправлення встановлених судом недоліків.

28 вересня 2018 року через відділ діловодства суду від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" надійшла заява б/н б/д "Про усунення недоліків позовної заяви".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/11860/18; ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання призначено на 23.10.2018 року.

11.10.2018 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов № 158-04/2580 від 10.10.2018 року, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що ОСОБА_1, який керував транспортним засобом ГАЗ 31105, державний номерний знак НОМЕР_1 повідомив позивача про настання страхового випадку у телефонному режимі, у зв'язку з чим дотримався процедури відповідно ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, разом з відзивом на позов відповідачем подано клопотання № 158-04/2581 від 10.10.2018 року «Про виклик свідка».

В судовому засіданні 23.10.2018 року судом оголошувалася перерва.

Клопотання № 158-04/2581 від 10.10.2018 року «Про виклик свідка» було розглянуте в судовому засіданні 22.11.2018 року та відхилене як безпідставне.

Відхиляючи наведене клопотання, суд виходив з того, що у відповідності до ст.88 Господарського процесуального кодексу України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім'я (прізвище, ім'я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв'язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з'явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Частиною 1 статті 89 Господарського процесуального кодексу України визначено, що свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Таким чином, для того щоб визначити необхідність виклику свідка в судове засідання, останнім повинна бути подана заява з дотриманням приписів статті 88 Господарського процесуального кодексу України, а у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти суд викликає свідка для допиту. Враховуючи те, що особа, про виклик якої клопоче відповідач, є співробітником відповідача у справі, відповідач може самостійно забезпечити показання даної особи як свідка в порядку ст.ст. 88, 89 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги наведене, зважаючи на те, що відповідачем при заявлені клопотання про виклик свідка - водія, який керував транспортним засобом ГАЗ 31105, державний номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_1, не подано відповідної заяви зазначеної особи, яку відповідач просить викликати у якості свідка в судове засідання, суд не вбачає підстав для задоволення поданого відповідачем клопотання про виклик свідка.

Представники сторін в судове засідання 22.11.2018 року не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового розгляду 22.11.2018 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

20.06.2017 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" (надалі - позивач, страховик) та Державною установою "Інститут охорони ґрунтів України" (надалі - відповідач, страхувальник) укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу № АК/6730452.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування № АК/6730452 застрахований транспортний засіб Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" марки «ГАЗ - 31105», державний номерний знак НОМЕР_1, 2007 року випуску, строк дії з 21.06.2017 року по 20.06.2018 року (включно), сума страхового ліміту за шкоду завдану майну третім особам становить - 100 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.

29.09.2017 року в смт. Макарів Київської області по вул. Леніна сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме: водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «ГАЗ- 31105» державний номерний знак НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Audi», державний номерний знак НОМЕР_3, який рухався попереду, чим порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження.

Водій ОСОБА_1, керував автомобілем «ГАЗ- 31105» державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння. Стан сп'яніння визначався за допомогою приладу Драгер Alcotest 6810 та підтверджується тестом № 887, що занесено до протоколу про адміністративне правопорушення.

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 13.12.2017 року у справі № 370/2127/17 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням ст. 36 КУпАП піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 10 200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В силу ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінально провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні. Чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Управління автомобілем марки «Audi», державний номерний знак НОМЕР_3, здійснював водій ОСОБА_2, який на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з Державною установою "Інститут охорони ґрунтів України".

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Audi», державний номерний знак НОМЕР_3.

12.10.2017 року до позивача звернувся водій транспортного засобу «Audi», державний номерний знак НОМЕР_3 з заявою про виплату страхового відшкодування.

Страховим актом № від 12.12.2017 року дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 29.09.2017 року визнано страховим випадком та прийнято рішення здійснити виплату страхового відшкодування в сумі 23 585,39 грн.

На підставі страхового акта № від 12.12.2017 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі, що підтверджується платіжним дорученням №0062255 від 28.12.2017 року та відомістю № ВПТ-007520 від 27.12.2017 року.

Посилаючись на те, що відповідач не виконав своїх зобов'язань в частині повідомлення страховика про настання ДТП, яка стала підставою для здійснення страхового відшкодування, позивач звернувся до відповідача з вимогою № 15/05/-78 від 15.05.2018 року про стягнення виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу, однак відповідач зазначену вимогу залишив без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції чинній на момент скоєння ДТП) встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

В статті 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У відповідності до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями підпункту 33.1.4. пункту 33.1. статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до підпункту "г" п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у статті 33 Закону, та в разі керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Таким чином, у випадку неналежного повідомлення страхувальником або водієм забезпеченого транспортного засобу за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик має право на подання регресного позову до вказаних осіб у відповідності до підп. "ґ" підп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Статтею ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Отже, право страховика подати регресний позов до страхувальника регламентовано положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і пов'язується саме із встановленим фактом неповідомлення (несвоєчасного повідомлення) страхувальником про настання ДТП у встановлені таким Законом строки.

Однак, доказів повідомлення відповідачем ПАТ "Страхова компанія "Провідна", як страховика за полісом №ААК/6730452 про настання ДТП у строк, передбачений Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", матеріали справи не містять.

Таким чином, в силу "г" п. 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з неповідомленням відповідачем страховика про настання спірного ДТП у останнього виникло право на звернення з регресними позовом до відповідача про виплату суми відшкодування у розмірі 23 585,39 грн.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано факту виконання вимог, встановлених у підпункті 33.1.4. пункту 33.1. статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо повідомлення страховика про ДТП, не надано суду доказів поважності причин такого неповідомлення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про стягнення з відповідача 23 585,39 грн. в порядку регресу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної установи "Інститут охорони ґрунтів України" (, адреса: 04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 8) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (, адреса: 03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 25) грошові кошти: збитків в порядку регресу - 23 585,39 грн. (двадцять три тисячі п'ятсот вісімдесят п'ять гривень 39 копійок) та судовий збір - 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.11.2018р.

Суддя О.В. Котков