ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року Справа № 916/103/18

м. Одеса

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: М.А. Мишкіної,

суддів: О.Ю. Аленіна, Л.В. Лавриненко

секретар судового засідання - Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Фонду держмайна України ОСОБА_1 за довіреністю;

від ПП «Брікк» - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фонду державного майна України

на рішення господарського суду Одеської області від 20 червня 2018 року

у справі №916/103/18

за позовом Фонду державного майна України

до Приватного підприємства "Брікк"

про виселення та стягнення 1 148 639,51 грн.

суддя суду першої інстанції: ОСОБА_2

час і місце ухвалення рішення: 20.06.2018р. о 17:40, м. Одеса, господарський суд Одеської області, зала судових засідань №13

повний текст рішення складений 02.07.2018р.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 26.11.2018р. згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

18.01.2018р. Фонд державного майна України звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства „Брікк про виселення відповідача з незаконно займаного обєкта нерухомого майна, а саме з нежитлових споруд з устаткуванням, які розташовані за адресою: м. Одеса, Овідопольська дуга, 3, загальною площею 1526,3 кв. м., розташованих на земельній ділянці 34362,00 кв. м., вартістю 14 067115,56 грн., що складаються з: адміністративної будівлі (літ. А, площею 249,5 кв.м.); медичної (літ. Б, площею 64,6 кв.м.); технічної служби (літ. В, площею 322,7 кв.м.); ангару (літ. Г, площею 441,0 кв.м.); складу (літ. Д, площею 14,6 кв.м.); боксу (літ. Е, площею 433,9 кв.м.); мостіння І; огородження №1-5, а також про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 1148639,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що рішенням господарського суду Одеської області від 19.11.2013р. у справі №16-13-28/17-438-2011, яке постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2014р. залишено без змін, визнано за державою в особі ФДМУ право власності на індивідуально визначене майно - нежитлові споруди з устаткуванням загальною площею 1 526,3 кв. м., розташовані на земельній ділянці, площею 34 362,00 кв. м., за адресою: м. Одеса, Овідіопольська дуга, 3, що складаються з адміністративної будівлі (літ. "А"), медичної (літ. "Б"), технічної служби (літ. "В"), ангару (літ. "Г"), складу (літ. "Д"), боксу (літ. "Е"), мостіння №7, огорожі №8; витребувано це майно із володіння ПП "Брікк" шляхом виселення і передано на користь ФДМУ.

Відповідно до ЄДРПОУ адреса відповідача: м. Б-Дністровський, смт. Затока, вул. Лиманська,43, а у позові ПП „Брікк до ФДМУ про стягнення 1 515699,20 грн. у справі №910/26276/15 та у клопотанні про призначення експертизи з цієї справи позивачем визначено адресу для листування: м. Одеса, Овідіопольська дуга,3, що свідчить про те, що ПП „Брікк продовжує незаконно використовувати державну власність.

Так, за результатами проведеної РВ ФДМ України по Одеській області перевірки було встановлено, що вказані приміщення експлуатуються ПП «Брікк». Під час огляду території також встановлено наявність вантажного та легкового автотранспорту та персонал, у розмові з яким встановлено, що використовується дана територія на підставі договорів оренди з ПП «Брікк».

Використання державного майна без достатніх правових підстав унеможливило отримання прибутку Державою за користування майном у сумі 1148639,51 грн. за період з 23.12.2014р. по 31.12.2017р.

В обґрунтування позову позивач послався на ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15,16,22,317,319,321,391,1212 ЦК України, ст. 2,10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затверджену постановою КМУ від 04.10.1995р. №786.

19.03.2018 року Фонд державного майна України звернувся до господарського суду Одеської області із заявою про уточнення позовних вимог, в якій, посилаючись на розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 06.10.2016р. №463/01-06 "Про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна нежитловим спорудам з устаткуванням за адресою: м. Одеса, Овідіопольська дуга, 3", яким майну, про виселення з якого йдеться, присвоєно поштову адресу: м. Одеса, Овідіопольська дуга, 3-А, просив суд: виселити відповідача з незаконно займаного обєкта нерухомого майна, а саме з нежитлових споруд з устаткуванням, які розташовані за адресою: м. Одеса, Овідопольська дуга, 3-А, загальною площею 1526,3 кв. м., розташованих на земельній ділянці 34362,00 кв. м., вартістю 14 067115,56 грн., що складаються: з адміністративної будівлі (літ. А, площею 249,5 кв.м.); медичної (літ. Б, площею 64,6 кв.м.); технічної служби (літ. В, площею 322,7 кв.м.); ангару (літ. Г, площею 441,0 кв.м.); складу (літ. Д, площею 14,6 кв.м.); боксу (літ. Е, площею 433,9 кв.м.); мостінняІ; огородження №1-5, а також стягнути збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 1148639,51 грн.

04.04.2018р. ПП «Брікк» подало до суду відзив на позов, в якому зазначило, що на виконання рішення господарського суду Одеської області від 19.11.2013р. по справі №16-13-28/17-438-2011 ПП «Брікк» у жовтні 2015 року передало за актом прийому-передачі у державну власність ФДМУ нежитлові будівлі та споруди за адресою: м. Одеса, Овідіопольська дуга,3. Однак, рішенням господарського суду від 19.11.2013р. суд відмовив прокуратурі в частині визначення Клінічного санаторію імені Пірогова - балансоутримувачем зазначеного вище майна, не зазначивши іншого. Оскільки ФДМУ не є балансоутримувачем об'єктів державної власності, які передані в сферу його управління та до теперішнього часу як власник не визначився із балансоутримувачем зазначеного майна, ПП «Брікк» у жовтні 2015 року вивело зазначене майно з уставного капіталу та продовжує утримувати його поза балансом, як державне майно, забезпечуючи безкоштовно його охорону та несе витрати, пов'язані з його утриманням (прибирання, охорона). ПП «Брікк» із грудня 2014 року не використовує зазначене мано у своїй комерційній діяльності, у тому числі не передавало його в оренду третім особам, а тому не може надати до суду відповідні договори оренди за цей період, у зв'язку із тим, що вони не укладались. ПП «Брікк» не заперечує факту здійснення охорони території та нежитлових будівель, ця міра є вимушеною оскільки ПП «Брікк» таким чином забезпечує схоронність поліпшень майна, які проведені ним в період з 2008 по 2014 роки та вартість яких до теперішнього часу не компенсована позивачем, незважаючи на наявність рішення господарського суду м. Києва про їх стягнення від 28.09.2017р. по справі №910/26276/15. Висновки у довідці представників регіонального відділення ФДМУ про передачу ПП «Брікк» в оренду державного майна у період з 2014 року по теперішній час є хибними та нічим не підтверджуються. Відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №906 від 21.08.2011р., передача Фондом майна в оренду здійснюється на конкурентних засадах шляхом проведення відповідного конкурсу. Проте, з грудня 2014 року по теперішній час ані Фондом державного майна України, ані Регіональним відділенням ФДМУ по Одеській області не оголошувався конкурс на передачу зазначеного майна в оренду.

24.04.2018 року до господарського суду Одеської області від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній наполягав на тому, що відповідач продовжує використовувати спірні приміщення, що підтверджується зазначенням останнім адреси, за якою майно знаходиться, у якості адреси для листування в позовній заяві та клопотанні про призначення у справі судової експертизи, які були подані в межах справи №910/26276/15. Законодавчо не визначено форму документа (довідки), що складається при виїзних перевірках встановлення факту незаконного використання державного майна, а тому встановлені у довідці факти є належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 76-77 ГПК України. Також позивач зазначає, що листом від 13.02.2018р. за №10-25-2693 Фонд звернувся до Чорноморської обєднаної інспекції Головного управління ДФС в Одеській області щодо надання інформації, а саме податкової звітності ПП "Брікк" за період з 23.12.2014р. по 31.12.2017р. Листом за №697/10/15-05 від 12.03.2018р. Білгород-Дністровське відділення Чорноморської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області надало копії податкової звітності ПП "Брікк", з яких вбачається, що протягом 2015 року відповідач використовував нерухоме майно за адресою: 65013, м. Одеса, Овідіопольська дуга, 3-а, при цьому, про це свідчать і податкові декларації, подані відповідачем за січень квітень 2016 року.

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.06.2018р. (суддя Щавинська Ю.М.) у задоволенні позову відмовлено з посиланням на ст.ст. 16,317,319,321,328,391,1212 ЦК України. Рішення мотивовано тим, що приймаючи до уваги, що ПП "Брікк" вже було виселено зі спірних нежитлових споруд на підставі рішення суду по справі №16-13-28/17-438-2011, про що державним виконавцем складено відповідний акт, то повторне виселення відповідача, у разі доведення факту повторного вселення, може бути здійснено в порядку ст. 66 Закону України "Про виконавче провадження", про що позивач не позбавлений права звернутись до суду з відповідною заявою, надавши в підтвердження своєї позиції належні та допустимі докази. Водночас, враховуючи, що довідка щодо проведення перевірки з встановлення факту незаконного використання державного майна складена та підписана виключно представниками регіонального відділення, а її зміст свідчить про встановлення факту використання майна з «усних та телефонних бесід» з невстановленими особами, її не може бути розцінено судом як належний, допустимий та достатній доказ використання відповідачем спірного майна. Додані до довідки матеріали фотофіксації не надають змоги встановити дату та місце проведення зйомки. Станом на день розгляду справи ПП "Брікк" зареєстроване за адресою: 67772, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Лиманська, буд. 43, при цьому відомості про зміну адреси в державному реєстрі було внесено в липні 2016 року. Незважаючи на проведення державної реєстрації права власності на зазначений обєкт нерухомості за державою ще 27.12.2016р., Фондом не визначено балансоутримувача майна, тобто не здійснюються заходи щодо його утримання та охорони. Позивачем належним чином не спростовано доводи ПП "Брікк" стосовно того, що відповідачем забезпечується виключно охорона майна та поліпшень, які були здійснено за кошти відповідача. Також суд вказав, що позивачем не було подано жодного доказу, який б підтвердив наявність пропозицій з боку будь-яких третіх осіб щодо укладення договору оренди на спірний обєкт, а також, враховуючи, що позивачем не доведено наявність неправомірних дій відповідача, підстави вважати, що позивач міг отримати дохід у сумі 1 148 639, 51 грн. та не отримав його у зв'язку із неправомірними діями відповідача, відсутні. Суму упущеної вигоди позивачем нараховано за період з 23.12.2014р. по 31.12.2017р., при цьому обстеження та перевірка спірного майна були здійснені тільки 29.11.2017р. на підставі листа Фонду державного майна №10-45-21986 від 21.11.2017р.

08.08.2018р. до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області надійшла апеляційна скарга Фонду державного майна України на вищезазначене рішення, в якій скаржник просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилався на ті ж самі обставини, що були викладені у позові і відповіді на відзив, та наполягав, що у період з 23.12.2014р. відповідач продовжує незаконно використовувати спірне майно. Скаржник також зазначив, що передача майна в оренду це перш за все право власника, а незаконне використання державного майна не допускається. Судом не вказано жодної норми закону, яка надала б право відповідачу використовувати це майно, за умови того, що позивачем не оголошено конкурс на право укладення договору оренди на спірний обєкт.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 13.08.2018р. апеляційну скаргу Фонду держмайна України залишено без руху.

Ухвалою від 04.09.2018р. відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання учасникам судового процесу відзиву на апеляційну скаргу протягом 7 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі; розяснено учасникам справи по їх право протягом 7 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі подати до суду будь-які заяви чи клопотання.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 24.09.2018р. призначено розгляд апеляційної скарги на 18.10.2018р.

Указом Президента України №454/2017 від 29.12.2017р. «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» ліквідовано Одеський апеляційний господарський суд та утворено Південно-західний апеляційний господарський суд.

Згідно із ч.6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018р. в газеті «Голос України» опубліковано повідомлення про початок роботи Південного-західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч.5 ст.31 ГПК України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

На виконання положень абз.2 ч.6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», ч. 5 ст.31 ГПК України, матеріали справи №916/103/18 передані до Південно-західного апеляційного господарського суду.

11.10.2018р. апеляційна скарга зареєстрована відповідальним працівником відділу документообігу (канцелярії) Південно-західного апеляційного господарського суду (вх. №60/18).

У відповідності до вимог ч.1 ст.32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 11.10.2018р., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді М.А. Мишкіної, суддів: О.Ю. Аленіна, Л.В. Лавриненко.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2018р. прийнято справу №916/103/18 до провадження та розпочато апеляційний розгляд справи колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді М.А. Мишкіної, суддів: О.Ю. Аленіна, Л.В. Лавриненко зі стадії підготовки справи до апеляційного розгляду; встановлено іншим учасникам справи згідно з нормами ст. 263 ГПК України строк для подання відзиву (з доказами його направлення учасникам справи) на апеляційну скаргу до 02.11.2018р.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2018р. призначено справу №916/103/18 до розгляду на 26.11.2018р.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Представник скаржника в засіданні суду апеляційної скарги підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.

ПП «Брікк» свого представника в судове засідання Південно-західного апеляційного господарського суду не направило.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали та обставини справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Одеської області від 19.11.2013р. у справі №16-13-28/17-438-2011 визнано за Державою в особі Фонду державного майна України право власності на індивідуально визначене майно у вигляді нежитлових споруд з устаткуванням, які розташовані за адресою: м. Одеса, Овідопольська дуга, 3, загальною площею 1526,3 кв. м., вартістю 514450,00 грн., розташованих на земельній ділянці площею 34362,00 кв. м., вартістю 14 067115,56 грн., що складаються з адміністративної будівлі (літ. А); медичної (літ. Б); технічної служби (літ. В); ангару (літ. Г); складу (літ. Д); боксу (літ. Е); мостіння №7; огорожі №8; витребувано вказане; витребувано вказане майно із чужого незаконного володіння шляхом виселення ПП "Брікк". Вказане рішення залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2014р.

З акту державного виконавця від 21.10.2015р., складеного при виконанні наказу господарського суду Одеської області від 21.01.2015р. №16-13-28/17-438-2011, вбачається, що на момент проведення виконавчих дій за адресою: м. Одеса, Овідопольська дуга, 3, боржник - ПП "Брікк" був виселений з нежитлових споруд загальною площею 1526,3 кв. м., розташованих за вищевказаною адресою на земельній ділянці площею 34 362, 00 кв. м. При цьому, майна, яке належить боржнику, виявлено не було. Вищевказані нежитлові споруди були прийняті в повному обсязі уповноваженим представником Фонду державного майна України.

Розпорядженням Малиновської райадміністрації Одеської міськради від 06.10.2013р. №463/01-06 нежитловим спорудам з устаткуванням за адресою: м. Одеса, Овідопольська дуга, 3, присвоєна поштова адреса: м. Одеса, Овідопольська дуга, 3-А.

На підтвердження використання відповідачем спірних будівель починаючи з 23.12.2014р. позивачем надано довідку щодо проведення перевірки з встановлення факту незаконного використання державного майна, розташованого за адресою: м. Одеса, Овідопольська дуга, 3-А, в якій йдеться про те, що на підставі доручення Департаменту внутрішнього аудиту та контролю Фонду державного майна України №10-45-21986 від 21.11.2017р. і розпорядження РВ ФДМУ по Одеській області від 28.11.2017р. №141-р, 29.11.2017р. представниками регіонального відділення в ході візуального огляду було встановлено, що при вїзді на зазначену територію знаходиться приміщення охорони, а з усної бесіди з охоронцем встановлено, що територія експлуатується ПП "Брікк", що підтвердив у телефонній розмові представник останнього. Також встановлено наявність вантажного і легкового автотранспорту та обслуговуючий персонал, який також підтвердив, що використовує дану територію на підставі договорів оренди з ПП "Брікк".

З цих підстав Фонд держмайна України вважає, що відповідач продовжує використовувати державне майно після того, як позивач набув на нього право власності, що й є підставою для його виселення та стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, довідка щодо проведення перевірки з встановлення факту незаконного використання державного майна від 29.11.2017р. складена та підписана виключно представниками регіонального відділення ФДМУ, а її зміст свідчить про встановлення факту використання майна з усних та телефонних бесід з невстановленими особами, у звязку з чим її обґрунтовано не взято до уваги як достовірний доказ використання відповідачем спірного майна.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Довідка від 29.11.2017р. є письмовим доказом, який не відповідає вимогам достовірності, на її підставі неможливо встановити обставину користування ПП «Брікк» обєктом нерухомого майна по Овідіопольській дузі, 3-а, м.Одеса, загальною площею 1526,3кв. м., розташованих на земельній ділянці 34362,00 кв.м., як дійсну, адже її дані ґрунтуються на поясненнях невстановлених осіб, наданих в усних та телефонних розмовах працівникам РВ Фонду держмайна України по Одеській області.

Крім того, судова колегія погоджується, що додані до довідки матеріали фотофіксації також не надають суду змоги встановити дату та місце проведення зйомки, тобто ці докази не відповідають вимогам належності згідно ст.76 ГПК України.

Відповідно до ч.6 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно зі ст. 66 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово. Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове виселення. У разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження у такому разі підлягає відновленню за постановою державного виконавця.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду відносно того, що враховуючи виселення ПП "Брікк" зі спірних нежитлових споруд на підставі рішення суду по справі №16-13-28/17-438-2011, про що державним виконавцем складено відповідний акт від 21.10.2015р., повторне виселення відповідача, у разі доведення факту повторного вселення, може бути здійснено в порядку ст. 66 Закону України "Про виконавче провадження", про що позивач не позбавлений права звернутись до суду з відповідною заявою, надавши в підтвердження своєї позиції належні, допустимі та достовірні докази.

Також, позивач вказує, що зазначення відповідачем при розгляді справи №910/26276/15 у позовній заяві та клопотанні про проведення експертизи адреси для листування: 65013, м. Одеса, Овідіопольська дуга, 3, свідчить про те, що ПП "Брікк" незаконно продовжує використовувати обєкти державної власності.

Стосовно ж посилань скаржника на неврахування судом першої інстанції змісту поданих до контролюючих органів ПП «Брікк» декларацій з податку на прибуток та декларацій з ПДВ, колегія суддів зауважує, що використання відповідачем адреси м.Одеса, Овідіопольська дуга,3 при складанні документів податкової звітності як податкової адреси не доводить обставину фактичного користування відповідачем нерухомим майном за цією адресою у спірний період (грудень 2014-грудень 2017р.р.).

Однак, як вірно було встановлено місцевим судом, ПП "Брікк" наразі зареєстроване за адресою: 67772, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт Затока, вул. Лиманська, буд. 43. При цьому відомості про зміну місцезнаходження в Державний реєстр були внесені 06.07.2016р.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з акту державного виконавця від 21.10.2015р. вбачається, що нежитлові споруди були прийняті в повному обсязі уповноваженим представником Фонду державного майна України, але матеріалаи справи не містять документів, з яких вбачалося б, хто є балансоутримувачем майна та здійснює заходи щодо його утримання та охорони.

Наведене повністю нівелює твердження скаржника щодо того, що судом не вказано жодної норми закону, яка надала б право відповідачу використовувати це майно, за умови того, що позивачем не оголошено конкурс на право укладення договору оренди на спірний обєкт, оскільки позивач не довів обставину володіння та користування нежитловими спорудами відповідачем після виселення.

Отже, на думку судової колегії, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині виселення у звязку з недоведеністю.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вірно зазначено місцевим судом, стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, обовязок доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний дохід.

Позивач в обґрунтування вимог про стягнення з відповідача упущеної вигоди зазначає, що оскільки відповідач продовжує незаконно використовувати спірне майно, незважаючи на рішення суду про його виселення, таке використання майна унеможливлює отримання прибутку державою, у звязку з чим Державний бюджет України недоотримав коштів з 23.12.2014р. по 31.12.2017р. у сумі 1 148 639,51 грн., з урахуванням використання Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995р. №786.

Враховуючи, що позивачем не доведена обставина продовження користування нерухомим майном відповідачем, судова колегія погоджується з позицією місцевого суду щодо відсутності підстав вважати, що позивач міг отримати дохід у сумі 1 148 639,51 грн. та не отримав його внаслідок неправомірних дій відповідача.

Враховуючи вищевказане, судова колегія вважає, що Фондом державного майна України не доведено наявності складу цивільного правопорушення та неправомірності дій ПП "Брікк", тому місцевий суд дійшов правомірного висновку щодо відсутності підстав для застосування до відповідача такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції надав належну оцінку наданих позивачем доказів як таких, що не доводять факту користування відповідачем державним майном без законних підстав та завдання збитків у вигляді упущеної вигоди внаслідок цього.

Отже, твердження апелянта щодо того, що судом першої інстанції під час прийняття оскаржуваного судового рішення в неповному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи, які мали суттєве значення для вирішення справи по суті, колегією суддів апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції в повному обсязі було досліджено всі фактичні обставини справи та цілком обґрунтовано було прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

З огляду на викладене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак підстави для його зміни або скасування відсутні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на ФДМУ, оскільки вимоги апеляційної скарги відхилені повністю.

Керуючись ст.ст. 129,232,236, 240,269,270,275,276,281-283, 286-288 ГПК України,

колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 20.06.2018р. у справі №916/103/18 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фонд державного майна України.

Постанова в порядку ст. 282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст. 284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст. 286,287 ГПК України.

Повна постанова складена 29 листопада 2018 року.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Л.В. Лавриненко