ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2018 р. Справа№ 910/2010/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю представників: не викликались

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд»

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2018, повний текст якого підписано 29.08.2018,

у справі № 910/2010/18 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс»

до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд»

про стягнення 8 359,52 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в розмірі 5 770,81 грн., інфляційної складової боргу в розмірі 2 185,20 грн., 3% річних в розмірі 403,51 грн.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем як власником нежилих приміщень №№ 1, 2, балкон 30%, балкон 30% (групи приміщень № 199), загальною площею 59,00 кв.м. в будинку № 8-Б по вул. Гмирі у м. Києві свого обов'язку по оплаті житлово-комунальних послуг.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.08.2018, повний текст якого підписано 29.08.2018, у справі № 910/2010/18 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 4 080,44 грн. основного боргу, 388,82 грн. 3 % річних, 2039,96 грн. збитків від інфляції, в іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що відповідно до приписів чинного законодавства співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), що відповідачу за період з 04.07.2014 по 30.09.2016 надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на загальну суму 5 770,81 грн., вартість яких обрахована згідно тарифу, встановленому розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ) від 23.06.2011 № 1047, проте відповідачем вказані послуги оплачені не були.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 1 690,37 грн., збитків від інфляції в сумі 145,24 грн. та 3 % річних в сумі 14,69 грн., суд першої інстанції зазначив про те, що вказані суми нараховані за період з липня 2014 року по лютий 2015 року, проте за вказаний період пройшов строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, на застосуванні якого наполягає відповідач у заяві про застосування строків позовної давності від 17.04.2018 ( ч. 4 ст. 267 ЦК України ).

Не погоджуючись з рішенням, Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2018 у справі № 910/2010/18 та прийняти у відповідній частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що судом першої інстанції при вирішення спору сторін по суті неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, які суд визнав доведеними, рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на те, що:

- судом першої інстанції проігноровано той факт, що між сторонами у справі не було укладено будь-якого договору, а відтак, відсутні договірні відносини;

- саме на позивача покладений обов'язок підготувати та укласти з відповідачем договір про надання житлово-комунальних послуг, в якому мають бути визначені істотні умови договору;

- позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання ним послуг з утримання будинку та прибудинкових території щодо будинку № 8-Б по вул. Гмирі у м. Києві;

- позивачем не були надані відповідачу розрахунки для оплати житлово-комунальних послуг, чим були порушені п. 4 ч. 2 ст. 21 та ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У апеляційній скарзі заявник звернувся з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

25.06.2018 на виконання Указу Президента України № 454/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах», яким ліквідовано Київський апеляційний господарський суд, утворено Північний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Київську, Сумську, Черкаську, Чернігівську області та місто Київ.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

03.10.2018 в газеті «Голос України» № 185 (6940) опубліковано повідомлення голови Північного апеляційного господарського суду про початок роботи новоутвореного суду. Зважаючи на викладене, Київський апеляційний господарський суд припинив здійснення правосуддя.

Частиною 5 ст. 31 ГПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

На виконання п. 4 розділу ІІІ Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 20.09.2018 № 475, за актом прийняття-передачі судових справ від 02.10.2018 справу № 910/2010/18 передано до Північного апеляційного господарського суду.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2018 справа № 910/2010/18 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Зубець Л.П., Мартюк А.І. від 16.10.2018:

- Приватному акціонерному товариству «Холдингова компанія «Київміськбуд» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 у справі № 910/2010/18;

- відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 у справі № 910/2010/18;

- встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 26.10.2018;

- сторонами роз'яснено, що відповідно до приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2);

- зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 у справі № 910/2010/18;

- учасникам роз'яснено, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

30.10.2018 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, а рішення Господарського суду міста Києва по справі № 910/2010/18 залишити в силі, з посиланням на те, що:

- взаємний обов'язок щодо укладення відповідного договору покладений як на позивача, так і на відповідача, проте останній з квітня 2011 року жодного разу не звернувся до обслуговуючої організації, інформацію про яку розмішено на сайті КМДА та на дошці об'яв в під'їзді будинку, де розташоване нежитлове приміщення, з пропозицією укласти відповідний договір;

- відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі;

- відсутні жодні докази на підтвердження ненадання та/або надання позивачем не в повному обсязі житлово-комунальних послуг.

Станом на 29.11.2018 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у цьому випадку 176 200 грн. (1 762 грн.*100).

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762*100=176 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді справи № 910/2010/18 колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 176 200 грн., тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

За правилом ч. 2 ст. 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Враховуючи, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 у справі № 910/2010/18 відкрито 16.10.2018, розгляд справи в суді апеляційної інстанції розпочався з 02.11.2018, апеляційна скарга має бути розглянута, з урахуванням вихідних днів, по 17.12.2018 включно.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

Позивач є обслуговуючою та експлуатуючою організацією будинку № 8-Б по вул. Гмирі у м. Києві.

Водночас власником нежилих приміщення № № 1, 2, балкон 30%, балкон заскл. 30% ( групи приміщень № 199), загальною площею 59,00 кв.м., які розташовані у вказаному будинку, є відповідач, що сторонами не заперечується та підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва право власності від 04.04.2011 (а.с. 8-9).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що відповідач як власник вищевказаних нежилих приміщень зобов'язаний оплачувати позивачу вартість послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, розмір яких визначений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) № 1047 від 23.06.2011.

Загальна сума заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг, заявлена позивачем до стягнення, становить 5 770,81 грн. та розрахована позивачем за період з 04.07.2014 по вересень 2016 року.

Суд першої інстанції визнав законними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення таких витрат та задовольнив їх частково, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 4 ЦК України встановлено, що:

- основу цивільного законодавства України становить Конституція України.

- основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

- актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу

- цивільні відносини можуть регулюватись актами Президента України у випадках, встановлених Конституцією України.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Враховуючи, що відповідач є власником нежилих приміщення № № 1, 2, балкон 30%, балкон заскл. 30% ( групи приміщень № 199) загальною площею 59,00 кв.м. в будинку № 8-Б по вул. Гмирі у м. Києві, він, відповідно до приписів чинного законодавства, зобов'язаний нести витрати на управління, утримання та збереження спільного майна у цьому багатоквартирному будинку.

Щодо розміру таких витрат колегія суддів зазначає про таке.

З розрахунку позивача слідує, що заявлена ним до стягнення сума фактично є вартістю послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Згідно із ч. 2 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі в редакції, яка діяла станом на дату виникнення спірних правовідносин) ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» визначено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить в тому числі і встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Статтею 31 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» встановлено, що:

- порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України (ч. 1);

- органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (ч. 3).

Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 встановлено, що тарифи (нормативні витрати, пов'язані з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій) розраховуються окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників фактичного надання послуг з урахуванням забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням типового переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно з додатком.

Тарифи та структура тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку № 8-Б по вул. Гмирі у м. Києві встановлені розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації ) від 23.06.2011 № 1047 в розмірі 3,64 грн. за 1 кв.м. загальної площі приміщення за місяць (з ПДВ).

Виходячи з приписів чинного законодавства, факт відсутності письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не звільняє споживача від обов'язку оплачувати послуги з утримання будинку у своїй частці, адже обов'язок укласти такий договір покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця, а відтак, враховуючи норма ст.ст. 322, 360 ЦК України, посилання відповідач на відсутність такого договору як на підставу для відмови у задоволенні позову колегією суддів до уваги не приймаються.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання ним послуг з утримання будинку та прибудинкових території щодо будинку № 8-Б по вул. Гмирі у м. Києві, колегія суддів зазначає про таке.

Статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що

- у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо (ч. 1);

- акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі (ч. 3);

- акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій (ч. 4).

Таким чином, для реалізації права споживача на зменшення розміру плати за ненадані або за надані не в повному обсязі або неналежної якості житлово-комунальні послуги, споживачу необхідно документально оформити таке порушення з боку виконавця шляхом складання та підписання акту-претензії в порядку ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Вказаний акт-претензія є підставою для здійснення виконавцем перерахунку платежів або для надання відмови в задоволенні претензії.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач, у період, заборгованість за який заявлена позивачем до стягнення, звертався до останнього з відповідними претензіями щодо якості та/або кількості послуг.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено наявності встановлених чинним законодавством підстав для зменшення розміру плати за ненадані або за надані не в повному обсязі або неналежної якості житлово-комунальні послуги.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем не були надані відповідачу розрахунки для оплати житлово-комунальних послуг, чим були порушені п. 4 ч. 2 ст. 21 та ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», колегія суддів зазначає таке.

Пунктом 2 ч. 4 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлений обов'язок виконавець житлово-комунальних послуг надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо, що кореспондується з встановленим п. 2 ч. 1 ст. 20 вказаного закону правом споживача на отримання такої інформації.

Водночас відповідачем не надано доказів того, що він звертався до позивача з вимогою про отримання такої інформації у задоволенні якої йому було відмовлено.

До того ж, в силу приписів п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, в той час як чинне законодавство не обумовлює виконання вказаного обв'язку фактом отримання відповідних рахунків на оплату послуг.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно з зазначеними нормами закону споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані за період з 04.07.2014 по вересень 2016 року житлово-комунальні послуги є законними та обґрунтованими.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Відтак, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.05.2018 у справі № 904/1053/17.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу в розмірі та 3% річних, нарахованих на вищевказану суму основного боргу, також є законними та обґрунтованими.

Водночас колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст. 266 ЦК України)

Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Про застосування до всіх заявлних вимог наслідків спливу строку позовної давності відповідачем заявлено у відповідній заяві, поданій до суду першої інстанції 17.04.2018 (а.с. 47-49).

За таких обставин, суд першої інстанції цілком вірно задовольнив позов, частково стягнувши з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 4 080,44 грн., інфляційні втрати в сумі 2 039,96 грн. та 3 % річних в сумі 388,82 грн., відмовивши в задоволенні позовних вимог про стягнення 690,37грн. основного боргу, 145,24 інфляційних втрат та 14,69 грн. 3% річних у звзяку з пропуском строку позовної даності.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 у справі № 910/2010/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України всі судові витрати по справі, в тому числі і за звернення з апеляційною скаргою, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2018 у справі № 910/2010/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2018 у справі № 910/2010/18 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2018 у справі № 910/2010/18.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/2010/18.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк