РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.11.2018Справа № 910/12217/18
За позовом Державного підприємства "Охтирський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України

до Аграрного фонду

про стягнення 91 653,54 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін:

від позивача - Семенченко П.О. за дов.;

від відповідача - Легка М.В. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Охтирський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Аграрного фонду про стягнення 91 653,54 грн. боргу з відшкодування витрат приймання, зберігання, відвантаження за Договором складського зберігання від 19.04.2011 №17/11 за період з 01.05.2017 по 31.03.2018.

Ухвалою суду від 18.09.2018 позов залишено без руху. Надано строк на усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня вручення цієї ухвали.

12.10.2018 позивачем подана заява про усунення недоліків позовної заяви та докази надіслання вказаної заяви відповідачу.

Ухвалою суду від 19.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/12217/18. Розгляд справи №910/12217/18 ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі №910/12217/18 призначено на 27.11.2018 о 17:00 год.

14.11.2018 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач не заперечує проти позову. Відповідач у відзиві пояснив, що Аграрний фонд з об'єктивних, незалежних від нього причин, не має можливості самостійно здійснювати платежі за послуги зберігання за договором складського зберігання від 19.04.2011 №17/11.

В судовому засіданні 27.11.2018 суд перейшов до розгляду справи №910/12217/18 по суті.

Представник позивача в судовому засіданні 27.11.2018 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.04.2011 між Державним підприємством "Охтирський КХП" Державного агентства резерву України (далі - позивач, зерновий склад) та Аграрним фондом (далі - відповідач, поклажодавець) було укладено договір складського зберігання зерна № 17/11 (далі - Договір), за умовами якого поклажодавець зобов'язується передати на зберігання зерновому складу зерно пшениці, жита, ячменю, кукурудзи (об'єктів державного цінового регулювання), якість яких відповідає діючим ДСТУ (далі - зерно), за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов'язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством (п. 1.1. Договору).

Згідно з п. 4.3 Договору, розмір відшкодування витрат за надання послуг зберігання за тонну за 30 календарних днів - 17,50 грн.

Пунктом 4.4. Договору сторони погодили, що поклажодавець відшкодовує витрати із зберігання зерна з моменту передачі зерна і поклажодавця на зберігання зерновому складу на підставі актів наданих послуг та розрахунку обсягів коштів зберігання зерна як об'єкту державного цінового регулювання.

В пункті 7.1. Договору сторонами погоджено строк зберігання зерна - до пред'явлення вимоги поклажодавцем.

Договір набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками і діє до 31.12.2011, але у будь якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі. Дія цього договору розповсюджуються на відносини між сторонами, що виникли з 01.03.2011 (п. 8.1. Договору).

Суду доведено, що на виконання умов Договору за період з 01.05.2017 по 31.03.2018 ним було витрачено 91 653,54 грн., що підтверджується наданим Позивачем Актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.03.2018, який відповідачем не підписаний і витрати відшкодовані не були, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач факту зберігання зерна позивачем за вказаний період не заперечив, суму заборгованості не спростував.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 294 Господарського кодексу України зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 961 Цивільного кодексу України, товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво.

За умовами п. 8.1 Договору, договір набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками і діє до 31.12.2011 року, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі.

При цьому, будь-яких доказів існування додаткових угод щодо подальшої пролонгації Договору сторонами не надано.

Згідно зі ст. 938 Цивільного кодексу України, якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", зерновий склад зобов'язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна. Якщо строк зберігання зерна договором складського зберігання зерна не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зерновий склад зобов'язаний зберігати зерно до подання поклажодавцем вимоги про його повернення.

Відповідно до ст. 946 Цивільного кодексу України, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Аналогічні положення викладені в п. 7.1. договору складського зберігання зерна № 17/11 від 19.04.2011, а саме: строк зберігання зерна до пред'явлення вимоги поклажодавцем.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що продовження зберігання зерна після закінчення строку, встановленого договором складського зберігання зерна № 17/11 від 19.04.2011, за відсутності вимоги поклажодавця про повернення зерна, дає зберігачу право вимагати оплати за весь фактичний час зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", плата за зберігання зерна, строки її внесення встановлюються договором складського зберігання зерна.

З огляду на те, що умовами договору складського зберігання зерна № 17/11 від 19.04.2011 сторони не визначили строки оплати відповідачем наданих позивачем послуг зі зберігання, 17.05.2018 позивач направив відповідачу вимогу про оплату послуг за договором складського зберігання вих. № 424 від 17.05.2018 на суму 91 653,54 грн. та просив відповідача протягом семи днів з дня отримання вимоги сплатити зазначені грошові кошти.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів оплати заборгованості за Договором не надано, так само немає і доказів повернення зерна зі зберігання, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що протягом травня 2017 року по березень 2018 року (включно) позивач надавав відповідачу послуги із складського зберігання зерна та відповідач зобов'язаний їх оплатити.

Крім того, при вирішенні спору суд також враховує наявність рішення Господарського суду міста Києва від 22.04.2016 у справі № 910/1620/16, яким стягнуто з Аграрного фонду на користь Державного підприємства "Охтирський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України 686 158,20 грн. боргу за договором складського зберігання зерна № 17/11 від 19.04.2011 за період його зберігання з червня 2013 по серпень 2013 та з лютого 2014 по серпень 2015.

Суд також враховує наявність рішення Господарського суду міста Києва від 29.08.2017 у справі № 910/10573/17, яким стягнуто з Аграрного фонду на користь Державного підприємства "Охтирський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України 166 642,80 грн. боргу за договором складського зберігання зерна № 17/11 від 19.04.2011 за період його зберігання з вересня 2015 року по квітень 2017 року.

Оскільки відповідач не надав доказів протилежного вказаному позивачем, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Державного підприємства "Охтирський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України задовольнити повністю.

Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, б. 1, ) на користь Державного підприємства "Охтирський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України (42700, Сумська обл., м. Охтирка, вул. Червоноармійська, б. 11, ) 91 653 (дев'яносто одну тисячу шістсот п'ятдесят три) грн. 54 коп. основного боргу та 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 30.11.2018

Суддя І.І. Борисенко