ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.11.2018

Справа № 910/11101/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В.В., за участі секретаря судового засідання Топіхи І.О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Продексім"

до Міністерства аграрної політики та продовольства України

про стягнення 325 607,83 грн,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 14.11.2018,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Продексім" (далі – позивач, Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України (далі – відповідач, Міністерство, Мінагрополітики) про стягнення грошових коштів в розмірі 325 607,83 грн, з яких 59 433,00 грн – 3% річних, 266 174,00 грн – інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов’язань з компенсації позивачу грошових коштів за програмою 2801180 "Фінансова підтримка заходів в агропромисловому комплексі" за заходом – здійснення фінансової підтримки підприємств агропромислового комплексу через механізм здешевлення кредитів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2018 вищевказану позовну заяву було залишено без руху та встановлений строк для усунення недоліків позовної заяви.

10.09.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/11101/18 для розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03.10.2018.

03.10.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2018 підготовче судове засідання було відкладено на 22.10.2018.

У підготовче судове засідання 22.10.2018 прибули представники позивача та відповідача.

За наслідками судового засідання 22.10.2018 судом постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті в судовому засіданні 14.11.2018.

У призначене судове засідання 14.11.2018 позивач не направив свого представника, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявним підписом уповноваженого представника на розписці від 22.10.2018, а також рекомендованими поштовими повідомленнями з відмітками про вручення поштового відправлення 25.10.2018 (на адресу представника позивача) та 26.10.2018 (на адресу Товариства).

Представник відповідача в судовому засіданні 14.11.2018 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини та факти, викладені у відзиві на позовну заяву.

Згідно приписів частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (пункт 1 частина 3 стаття 202 ГПК України).

З огляду на наведені приписи ГПК України, беручи до уваги відсутність будь-яких повідомлень позивача та його представника про причини їхньої неявки в судове засідання 14.11.2018, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача.

Частиною 2 статті 178 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство є сільськогосподарським підприємством, суб’єктом агропромислового комплексу, яке в 2014 році отримав право на фінансову підтримку через механізм здешевлення кредитів відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення фінансової підтримки суб'єктів господарювання агропромислового комплексу через механізм здешевлення кредитів та компенсації лізингових платежів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 № 794 (далі – Порядок № 794).

Згідно пункту 1-1 Порядку № 794, головним розпорядником бюджетних коштів і відповідальним виконавцем відповідної бюджетної програми є Міністерство.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 794 Міністерство спрямовує бюджетні призначення Міністерству аграрної політики та продовольства Автономної Республіки Крим, головним управлінням агропромислового розвитку обласних і управлінню промисловості, розвитку інфраструктури та агропромислового комплексу Севастопольської міської держадміністрацій на підставі рішення комісії Мінагрополітики.

Пунктом 6 Положення № 794 передбачено, що для здійснення компенсації за кредитами та лізинговими платежами Мінагрополітики, утворює комісію з питань надання державної підтримки суб'єктам господарювання агропромислового комплексу через механізм здешевлення кредитів та компенсації лізингових платежів.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 794 Мінагрополітики здійснює розподіл коштів між підприємствами-позичальниками та лізингоодержувачами у міру надходження реєстрів, поданих конкурсними комісіями в межах виділених асигнувань відповідно до затверджених пріоритетів пропорційно визначеній потребі в компенсації, передбачивши при цьому не менш як 50 відсотків доведених обсягів для компенсації за середньо- та довгостроковими кредитами, з яких не менш як 15 відсотків спрямовуються на здешевлення кредитів, залучених для реалізації інноваційних проектів, спрямованих на розвиток агропромислового комплексу, і протягом п'яти днів доводить його до Міністерства аграрної політики та продовольства Автономної Республіки Крим, головних управлінь агропромислового розвитку обласних і управління промисловості, розвитку інфраструктури та агропромислового комплексу Севастопольської міської держадміністрацій.

Такими чином, розпорядниками коштів бюджетних коштів нижчого рівня є Міністерство аграрної політики та продовольства Автономної Республіки Крим, головні управління агропромислового розвитку обласних і управління промисловості, розвитку інфраструктури та агропромислового комплексу Севастопольської міської держадміністрацій.

Згідно з наказами Міністерства № 745 від 30.11.2012 (із змінами від 24.12.2012 № 807) та № 32 від 19.10.2012 суб’єктам господарювання агропромислового комплексу Херсонської області за заходом здешевлення кредитів та компенсації лізингових платежів передбачалися кошти в обсязі 33 359 368,00 грн, у тому числі ТОВ «ТД «Продексім» - 847 714,00 грн.

Оскільки протягом тривалого часу вказані грошові кошти на рахунок позивача не надходили, Товариство з метою отримання належних коштів звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою, в якій просило: - визнати протиправною бездіяльність Міністерства аграрної політики та продовольства України, що виразилась у непогашені кредиторської заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Продексім» у сумі 847 714,00 грн. за бюджетною програмою 2801180 «Фінансова підтримка заходів в агропромисловому комплексі» за заходом - здійснення фінансової підтримки підприємств агропромислового комплексу через механізм здешевлення кредитів; - стягнути з Державного бюджету України на користь Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Продексім» заборгованість у розмірі 847 714 грн. на здійснення фінансової підтримки підприємств агропромислового комплексу через механізм здешевлення кредитів до наказів Міністерства агропромислової політики га продовольства України від 19 жовтня 2012 року № 632 та 30 листопада 2012 року № 745. шляхом списання з наявних бюджетних програм Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Водночас, у грудні 2017 року Міністерство агропромислової політики та продовольства України до прийняття судом рішення, добровільно погашено вказану заборгованість, що підтверджується копіями платіжних доручень долучених до матеріалів справи, а саме: № 2 від 14.12.2017 на суму 182 307,00 грн та № 1 від 14.12.2017 на суму 665 407,00 грн.

Беручи до уваги добровільне виконання своїх зобов’язань, Окружним адміністративним судом міста Києва в справі № 826/510/17 прийнято ухвалу від 19.02.2018, якою закрите провадження у справі, з підстав пункту 8 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якого суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб'єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач, посилаючись на несвоєчасне виконання зобов’язань з боку Міністерства, просить суд стягнути з відповідача 59 433,00 грн три проценти річних за період 15.08.2015-12.12.2017 та інфляційні втрати в розмірі 266 174,83 грн за вказаний період.

У свою чергу, заперечуючи проти позиву, Міністерство в своєму відзиві та під час судових засідань зауважувало наступне, що грошові кошти в розмірі 847 714,00 грн розподілом відкритих асигнувань з рахунку № 0001 Мінагрополітики від 06.12.2012 № 1539 у повному обсязі були спрямовані до Головного управління агропромислового розвитку Херсонської обласної державної адміністрації.

Проте, територіальними органами Державної казначейської служби України вказані асигнування не було перераховано Товариству, у зв’язку з чим за бюджетною програмою 2801180 виникла кредиторська заборгованість.

Відповідач зауважує, що беручи до уваги необхідність погашення кредиторської заборгованості та подальшого надання державної підтримки на розвиток галузі під час розробки та коригування Законів України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», «Про Державний бюджет України на 2015 рік», «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та «Про Державний бюджет України на 2017 рік» Мінагрополітики відповідно до вимог Бюджетного кодексу України вносило пропозиції до Міністерства фінансів України щодо фінансування галузей, шляхом направлення численних листів та бюджетних запитів, проте кошти на погашення бюджетної кредиторської заборгованості за Програмою 2801180 були передбачені лише Державним бюджетом України на 2017 рік.

Відповідно до положень статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов’язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються законом про Державний бюджет України, у зв’язку з чим Мінагрополітики, як головним розпорядником бюджетних коштів саме у 2017 році здійснено розподіл коштів для погашення бюджетної кредиторської заборгованості, оскільки Державним бюджетом України на 2014. 2015, 2016 роки кошти на зазначені цілі передбачені не були.

Так, наказом Мінагрополітики від 29.11.2017 № 625 «Про затвердження Розподілу видатків, передбачених Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» за КПКВК 2801180 «Фінансова підтримка заходів в агропромислового розвитку» за напрямом «Погашення кредиторської заборгованості, зареєстрованої в органах Казначейства станом на 01 січня 2017 року» затверджено розподіл коштів для погашення бюджетної кредиторської заборгованості, зареєстрованої в органах Казначейства за Програмою, зокрема, ТОВ «ТД «Продексім» у сумі 847 714,00 грн.

Зазначені кошти Розподілом відкритих асигнувань від 01.12.2017 № 633 у повному обсязі буди спрямовані до Управління агропромислового розвитку Херсонської обласної державної адміністрації та в подальшому отримані позивачем, що не заперечується останнім.

Мінагрополітики вказує, що правовідносини, які виникли між Товариством та Міністерством мають специфічний характер, оскільки передбачають отримання бюджетних коштів суб’єктами господарювання в межах і спосіб, які визначені Бюджетним кодексом України та Порядком № 794. Жодних договорів та угод між вказаними суб’єктами не укладалось, відповідальність за порушення умов отримання та надання бюджетних коштів також визначається положеннями Бюджетного кодексу України та Порядку № 794. Також відповідач вважає, що вимога про врахування інфляції та три проценти річних за весь період кредиторської заборгованості, не підлягає задоволенню, оскільки, заборгованість виникла за бюджетною програмою, а не за договірними правовідносинами.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

За приписами статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом та не спростовано сторонами, спірні грошові кошти були передбачені бюджетною програмою.

Частиною 3 статті 20 Бюджетного кодексу України бюджетні програми визначаються головними розпорядниками бюджетних коштів з урахуванням положень частини 2 статті 21 і пункту 2 частини 5 статті 22 цього Кодексу.

При цьому відповідальний виконавець бюджетних програм визначається головним розпорядником бюджетних коштів за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики (місцевим фінансовим органом). Відповідальним виконавцем бюджетних програм може бути головний розпорядник бюджетних коштів за бюджетними програмами, виконання яких забезпечується його апаратом, та/або розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, який виконує бюджетні програми у системі головного розпорядника.

Відповідальний виконавець бюджетних програм у процесі їх виконання забезпечуй цільове та ефективне використання бюджетних коштів протягом усього строку реалізації відповідних бюджетних програм у межах визначених бюджетних призначень (частина 4 статті 20 Бюджетного кодексу України).

Згідно з положеннями частини 5 статті 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; розробляє проекти порядків використання коштів державного бюджету за бюджетними програмами, передбаченими частиною сьомою статті 20 Кодексу.

Відповідно до положень статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов’язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються законом про Державний бюджет України, у зв’язку з чим Мінагрополітики, як головним розпорядником бюджетних коштів саме у 2017 році здійснено розподіл коштів для погашення бюджетної кредиторської заборгованості, оскільки Державним бюджетом України на 2014. 2015, 2016 роки кошти на зазначені цілі передбачені не були.

Водночас, статтею 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов’язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов’язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов’язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з’ясувати: чи існує зобов’язання між сторонами, чи це зобов’язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов’язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2759цс15 від 20.01.2016.

Беручи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку про те, що спір між сторонами виник щодо виконання бюджетних асигнувань. Такий висновок дає підстави стверджувати, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються спеціальними нормами – Бюджетним кодексом України, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України.

Разом з тим, суд відзначає, що спірними бюджетними програмами не переучений строк перерахунку грошових коштів, при цьому виплата таких грошових коштів полягає у прямій залежності від передбачених державним бюджетом видатків. Вказане свідчить про неможливість встановлення періоду прострочення.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа “Серявін проти України”, § 58, рішення від 10.02.2010).

Беручи до уваги викладене вище, а також що правовідносини, які склались між сторонами мають спеціальний характер, суд не вбачає законних підстав покладення на відповідача обов’язку сплати компенсаційних витрат, передбачених статтею 625 ЦК України.

Судовий збір відповідно до положень статті 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Продексім" до Міністерства аграрної політики та продовольства України про стягнення 325 607,83 грн – відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи, покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю “Торговий Дім “Продексім”.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 30.11.2018.

СУДДЯ                                                                                            В. В. ДЖАРТИ