СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2018 р. Справа № 905/1786/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя Шутенко І.А.

при секретарі Міракові Г.А.

за участю представників:

прокурора Перегонцевої Н.С. на підставі посвідчення від 04.10..2016р. №044395;

від 1- го відповідача ОСОБА_1 на підставі довіреності від 25.07.2018р. №32,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області, м.Маріуполь, (вх.№608 Д/2) на ухвалу господарського суду Донецької області від 01.10.2018р. у справі №905/1786/18 (суддя Величко Н.В., постановлену в м.Харків, час постановлення ухвали не зазначено, дата складення повного тексту ухвали - не зазначена)

за позовом: Заступника прокурора Донецької області, Донецька область, м.Маріуполь, в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України,

до 1-го відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків,

до 2-го відповідача: Управління Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області, Донецька область, м. Марїнка,

про визнання недійсним договору оренди, зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

27.09.2018р. заступник прокурора Донецької області звернувся до господарського суду Донецької області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України з позовною заявою, в якій просив суд визнати недійсним договір оренди №6201 від 01.10.2015р., укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області та Управлінням Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області, договори №1 від 03.11.2016р., №3 від 07.12.2016р., №4 від 30.01.2017р., №5 від 30.01.2018р. про внесення змін до нього, припинити зобовязання на майбутнє; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області звільнити державне окреме індивідуальне визначене майно нежитлові вбудовані приміщення загальною площею 192,2кв.м. балансовою вартістю 280862,00грн. першого поверху будівлі Курахівського професійного ліцею, розташовані за адресою: 85612, Донецька область, Марїнський район, м.Курахове, вул.Пушкіна,6 та повернути їх Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Донецькій області.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 01.10.2018р. у справі №905/1786/18 повернуто позовну заяву №08-560вих-18 від 24.09.2018 та додані до неї документи заступнику прокурора Донецької області на підставі пункту 4 частини 5 статі 174 Господарського процесуального кодексу України, оскільки господарським судом першої інстанції не було виявлено правових підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Зокрема, місцевим господарським судом було зазначено про те, що прокурором було визначено Фонд державного майна України та Міністерство освіти і науки України, як органи, які упродовж тривалого строку не виконували належним чином покладені на них функції, не вчиняли дії щодо повернення незаконно переданого в оренду майна, проте, не було доведено будь-якими належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б свідчили про те, що Міністерство освіти і науки України, здійснює покладені на нього повноваження неналежним чином.

Заступник прокурора Донецької області з ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 01.10.2018р. у справі №905/1786/18 та направити справу для подальшого розгляду до господарського суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також з порушенням норм процесуального права (статті 86, пункту 4 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України), що відповідно до приписів статей 271, 280 Господарського процесуального кодексу України є підставами для її скасування.

Одночасно апелянт звернувся з клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Донецької області від 01.10.2018р. у справі №905/1786/18. В обґрунтування наявності підстав для задоволення вказаного клопотання апелянт посилається не те, що копію оскаржуваної ухвали було отримано лише 08.10.2018р., що підтверджується відбитком штампу відділу документального забезпечення та контролю прокуратури Донецької області на першому аркуші вказаної ухвали.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.10.2018р. поновлено заступнику прокурора Донецької області строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Донецької області від 01.10.2018р. у справі №905/1786/18; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Донецької області на ухвалу господарського суду Донецької області від 01.10.2018р. у справі №905/1786/18; встановлено сторонам у справі строк до 21.11.2018р. для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 26.11.2018р.

19.11.2018р. 2-им відповідачем - Управлінням Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області, засобами електронного звязку подано до апеляційного господарського суду клопотання, в якому просить суд керуючись статтями 41-42, 45 Господарського процесуального кодексу України, у звязку із ускладненням у транспортному сполучені, провести судове засідання у даній справі, призначене на 26.22.2018р. без участі його представника.

Вказане клопотання не засвідчено електронним цифровим підписом, про що уповноваженими особами Східного апеляційного господарського суду складено акт від 19.11.2018р. №13-42/47.

Відповідно до пункту 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, погодженої Вищим господарським судом України листом від 19.02.2013р. №01-17/315/384/13 та затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20.02.2013р., документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного звязку, не належать до офіційних, отже судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для розгляду поданого 2-им відповідачем клопотання.

19.11.2018р. 2-им відповідачем - Управління Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області, засобами електронного звязку подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити ухвалу господарського суду Донецької області від 01.10.2018р. у справі №905/1786/18 без змін, а апеляційну скаргу - без змін.

Вказаний відзив не засвідчено електронним цифровим підписом, про що уповноваженими особами Східного апеляційного господарського суду складено акт від 19.11.2018р. №13-42/47.

Відповідно до пункту 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, погодженої Вищим господарським судом України листом від 19.02.2013р. №01-17/315/384/13 та затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20.02.2013р., документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного звязку, не належать до офіційних, отже судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для його розгляду.

21.11.2018р. 1-им відповідачем - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№1426), в якому просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області, ухвалу господарського суду Донецької області від 01.10.2018р. у справі №905/1786/18 залишити без змін.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 26.11.2018р. прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 01.10.2018р. у справі №905/1786/18 та направити справу для подальшого розгляду до господарського суду першої інстанції.

Представник 1-го відповідача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, ухвалу господарського суду Донецької області від 01.10.2018р. у справі №905/1786/18 залишити без змін.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, представники сторін про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (т.1 а.с.192,194-195), колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Так, згідно з положеннями статті 131-1 Конституції України, на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до частини 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (частина 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб'єктом владних повноважень.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999р. №3-рп/99 з урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Поняття орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999р. № 3-рп/99 також встановлено, що прокурори подають до господарського суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, звертаючись до господарського суду першої інстанції з відповідним позовом в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України, заступник прокурора Донецької області обґрунтував наявність підстав для здійснення представництва з огляду на нездійснення Міністерством освіти і науки України, заходів щодо повернення незаконно переданого в оренду державного майна.

Прокурор стверджував, що ним у відповідності до приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру", попередньо, до звернення до суду, було повідомлено Міністерство освіти і науки України про наявність порушень при укладенні оспорюваного правочину, проте останнім було зазначено про те, що заклади освіти мають право отримувати фінансування різних видів та з різних джерел, та одним із ефективних шляхів використання державного майна є надання його в оренду, оскільки це забезпечує збереження і поліпшення об'єкта, який з різних причин не використовується балансоутримувачем за призначенням та служить джерелом постійного надходження коштів до державного бюджету

На думку прокурора, відповідна позиція Міністерства освіти і науки України є такою, що суперечить приписам чинного законодавства, оскільки приміщення Курахівського професійного ліцею до надання їх в оренду Управлінню Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області, використовувались за призначенням, а саме ці кабінети використовують для проведення занять з інформатики та інформаційних технологій правознавства хімії

Таким чином, оскільки незважаючи на незаконність укладеного договору Міністерство освіти і науки не вживає заходів із захисту державного майна від нецільового використання, що приводить до порушення інтересів держави в галузі освіти, необхідність їх захисту покладено на прокуратуру та у відповідності до приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру" є підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Крім того, прокурор зазначав, що саме незаконними діями Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, а в подальшому і їх бездіяльністю, було спричинено порушення державних інтересів, у звязку із чим, вказаний орган прокурором було визначено відповідачем у даній справі.

Так, з матеріалів поданого позову вбачається, що спірні правовідносини виникли на підставі договору оренди від 01.10.2015р. №6201, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області та Управлінням Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області, відповідно до умов якого УПФУ в Марїнському районі Донецької області було передано в строкове платне користування державне майно - нежитлові вбудовані приміщення загальною площею 192,2кв.м. балансовою вартістю 280862,00грн. першого поверху будівлі Курахівського професійного ліцею, розташовані за адресою: 85612, Донецька область, Марїнський район, м.Курахове, вул.Пушкіна,6.

Отже, спірні правовідносини виникли в процесі здійснення сторонами господарської діяльності.

Тобто, взаємовідносини між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області та Управлінням Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області є господарськими правовідносинами саме між юридичними особами при здійсненні ними своєї господарської діяльності і направленні на досягнення саме майнового інтересу юридичної особи.

Судова колегія зауважує, що наявність у державної установи певних функцій, спрямованих на захист загальнодержавних інтересів, в свою чергу, не свідчить, що вся діяльність такої установи направлена саме на їх реалізацію.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постановах Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі № 806/1000/17, від 10.05.2018р. у справі № 910/18283/17, не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Судова колегія наголошує на тому, що прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Відповідно до приписів статті 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово декларував позицію про те, що вже сама присутність прокурора на судовому процесі на боці однієї зі сторін ставить під загрозу принцип рівності та справедливий баланс між сторонами, участь прокурора може створювати відчуття нерівності у сторони (п.п. 30-33 рішення Європейського суду з прав людини у справі Менчинська проти Росії, п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі Мартіні проти Франції).

Таким чином, участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована, не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді господарського спору.

Крім того, як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, при зверненні до суду з відповідним позовом, прокурором було визначено Фонд державного майна України та Міністерство освіти і науки України, як органи, які упродовж тривалого строку не виконували належним чином покладені на них функції, не вчиняли дії щодо повернення незаконно переданого в оренду майна, проте, не було доведено будь-якими належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, які б свідчили про те, що Міністерство освіти і науки України, здійснює покладені на нього повноваження неналежним чином.

Отже, саме лише посилання в позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, неналежним чином здійснює відповідні повноваження захисту державних інтересів, не достатньо для прийняття судом цієї заяви.

Судова колегія також зазначає, що відповідно до приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що заступником прокурора Донецької області було долучено до позовної заяви лист від 06.07.2018р. №08-424вих-18 адресований Міністерству освіти та науки України (т.1 а.с.186-187).

Проте, судова колегія звертає увагу на те, що зі змісту вказаного листа не вбачається, що прокурор повідомляв Міністерство освіти та науки України про представництво інтересів вказаного державного органу в суді, а лише просив надати інформацію щодо того, які заходи вживались міністерством з метою захисту державного майна від нецільового використання.

Отже, з огляду на вищевикладене, судова колегія зазначає, що лише фактична наявність у матеріалах позовної заяви документа, іменованого повідомленням про представництво інтересів держави, не може свідчити про фактичне здійснення повідомлення відповідної особи про представництво у розумінні приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

За змістом абзацу 2 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позовна заява заступника прокурора Донецької області в інтересах держави в особі Міністерство освіти та науки України підлягає поверненню, на підставі пункту 4 частини 5 статі 174 Господарського процесуального кодексу України, оскільки господарським судом не виявлено правових підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Крім того, як вірно зазначено господарським судом першої інстанції, на офіційному веб-порталі "Судова влада України" визначені платiжнi реквiзити для перерахування судового збору до господарського суду Донецької області, а саме:

- отримувач коштів - УК мХаркові/м.Харкiв/ 22030101;

- код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37999649;

- банк отримувача - Казначейство України (ЕАП);

- код банку отримувача (МФО) - 899998;

-рахунок отримувача - 3012;

- код класифікації доходів бюджету 22030101.

Проте, прокурором до позовної заяви, на підтвердження сплати судового збору було додано платіжне доручення №1080 від 02.05.2018р., згідно якого сума судового збору 3524,00грн. перерахована на розрахунковий рахунок №3002, банк отримувача ГУ ДКСУ у Харківській області, код банку отримувача 851011 (т.1 а.с.12).

Отже, додане прокурором до позовної заяви платіжне доручення №1080 від 02.05.2018р. на підтвердження сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, оформлене неналежним чином, а саме, невірно вказано рахунок, на який судовий збір за подання позовної заяви до господарського суду Донецької області підлягає зарахуванню до державного бюджету, а тому не є належним доказом сплати судового збору.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no.32092/02 від 12.06.2008р.)

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду Донецької області від 01.10.2018р. у справі №905/1786/18 підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга заступника прокурора Донецької області підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 270, ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Донецької області від 01.10.2018р. у справі №905/1786/18 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2018р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Т.Д. Геза

Суддя І.А. Шутенко