ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2018 Справа №914/1799/18

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б. за участю секретаря судового засідання Айзенбарт А.І., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: фізичної особи-підприємця Чорногор Ігоря Олександровича, м. Вінниця

до відповідача: Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод», м. Львів

про стягнення 1 826,77 грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Титар Ю.А. - представник (довіреність №41 від 08.10.2018)

Обставини розгляду справи. 27.09.2018 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця Чорногор Ігоря Олександровича, м. Вінниця до Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод», м. Львів про стягнення 103 469,17 грн.

Ухвалою від 28.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, засідання призначено на 22.10.2018.

17.10.2018 через канцелярію суду від фізичної особи-підприємця Чорногор Ігоря Олександровича надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 1 559,44 грн., 3% річних в сумі 267,33 грн.

Ухвалою суду від 22.10.2018 заява про зменшення позовних вимог прийнята до розгляду, судове засідання відкладено на 12.11.2018.

Стороні роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки, на виконання умов якого відповідачу було передано у власність стрічку транспортерну. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо оплати вартості отриманого обладнання не виконав, заборгованість на момент звернення позивача із позовом до суду становила 101 642,40 грн. Після відкриття судом провадження відповідачем було сплачено 101 642,40 коп. У зв'язку з порушенням строків оплати відповідачу нараховано пеню в сумі 1 559,44 грн., 3% річних в сумі 267,33 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 1 826,77 грн.

В судовому засіданні представник відповідача надав пояснення щодо заявлених позовних вимог.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

10.07.2018 між Державним підприємством «Львівський бронетанковий завод» (покупець) та фізичною особою-підприємцем Чорногор Ігорем Олександровичем (постачальник) було укладено договір поставки №48.

За цим договором постачальник (позивач) зобов'язувався поставити гумотехнічні вироби, згідно специфікацій, які є невід'ємною частиною даного договору, покупець (відповідач) зобов'язувався прийняти цей товар та оплатити його загальну вартість на умовах цього договору.

Додатком №1 до вказаного договору сторонами було підписано специфікацію, відповідно до якої узгоджено асортимент, кількість та вартість товару. Загальна вартість товару була погоджена сторонами у розмірі 101 642,40 грн.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач поставив відповідачу по видатковій накладній №907 від 16.08.2017 та довіреності на отримання ТМЦ №406 від 12.07.2017 товар на загальну суму 101 642,40 грн.

Відповідно до п. 5.2. договору покупець здійснює 100% оплату після поставленої партії продукції протягом 15 робочих днів з моменту поставки продукції - на підставі виставлених постачальником рахунків-фактур за умови надання постачальником усіх належно оформлених супровідних документів на продукцію.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків щодо оплати вартості товару, позивач звернувся до суду із позовом (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) про стягнення з відповідача 1 559,44 грн. пені, 267,33 грн. 3% річних.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представника сторони, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до пункту 7.2. договору, у випадку порушення строку оплати продукції, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 1 559,44 грн., 3% річних в сумі 267,33 грн.

Судом перевірено розрахунок та встановлено, що пеня в сумі 1 559,44 грн., 3% річних в сумі 267,33 грн. нараховані правильно.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 1 559,44 грн. пені, 267,33 грн. 3% річних.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 215, 216, 218, 509, 526, 530, 546, 547, 549, 599, 610, 625, 626 ЦК України, ст. 193, 230, 231 ГК України та ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод», м. Львів, вул. Стрийська, 73 (ідентифікаційний код 07985602) на користь фізичної особи-підприємця Чорногор Ігоря Олександровича, АДРЕСА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1) 1 559,44 грн. пені, 267,33 грн. 3% річних, 1 762,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 12.11.2018 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 16.11.2018.

Суддя Мазовіта А.Б.