ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.11.2018 Справа № 917/33/16

Суддя Кульбако М.М., розглянувши подання головного державного виконавця Лубенського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України (щодо виконання наказу №917/33/16 від 30.08.2017), -

ВСТАНОВИВ:

Лубенська міська рада звернулась до господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Моші Ірини Дмитрівни про стягнення 263 477,71 грн. - збитки за користування з 02.02.2011 по 28.07.2015 без право установчих документів земельними ділянками, розташованими в м. Лубни: по вул. Урицького, 1а та 1б загальною площею 0,1697 га; по вул. Урицького, 2 площею 0,1531 га.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 25.04.2016 було відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 рішення господарського суду Полтавської області від 25.04.2016 по справі №917/33/16 залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 19.10.2016 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 та рішення господарського суду Полтавської області від 25.04.2016 по справі №917/33/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 24.01.2017 залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.07.2017 рішення господарського суду Полтавської області від 24.01.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 у справі № 917/33/16 - скасовано, прийнято нове рішення. Позов задовольнити частково, стягнуто з Фізичної особи - підприємця Моші Ірини Дмитрівни на користь Лубенської міської ради Полтавської області - 172 383 грн. збитків за користування земельними ділянками без правовстановлюючих документів, в решті вимог - відмовлено.

30.08.2017 на виконання вказаної постанови видано відповідний наказ № 917/33/16.

16.04.2018 до господарського суду Полтавської області від головного державного виконавця Лубенського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області надійшло подання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України (вх. №3831) Фізичної особи-підприємця Моші Ірини Дмитрівни до виконання зобов'язань по виконавчому провадженню №55166770 щодо виконання наказу № 917/33/16 від 30.08.2012 виданого господарським судом Полтавської області у справі № 917/33/16 за позовом Лубенської міської ради до Фізичної особи - підприємця Моші Ірини Дмитрівни про стягнення 172 383,00 грн. - збитки за користування земельними ділянками без право установчих документів.

Ухвалою суду від 23.04.2018 відмовлено у задоволенні подання головного державного виконавця Лубенського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Фізичної особи-підприємця Моші Ірини Дмитрівни до виконання зобов'язань по виконавчому провадженню № 55166770 щодо виконання наказу № 917/33/16 від 30.08.2012 виданого господарським судом Полтавської області.

21.11.2018 до господарського суду Полтавської області від головного державного виконавця Лубенського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області надійшло подання про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України (вих. № 27852) Моші Ірини Дмитрівни до виконання зобов'язань по виконавчому провадженню № 55166770 щодо виконання наказу від 30.08.2017, виданого господарським судом Полтавської області у справі № 917/33/16 за позовом Лубенської міської ради до Фізичної особи - підприємця Моші Ірини Дмитрівни про стягнення збитків за користування земельними ділянками без право установчих документів в сумі 172 383,00 грн.

Обґрунтовуючи подану заяву виконавець вказує, що станом на дату звернення до суду заборгованість по виконавчому документі є непогашеною, боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Боржнику направлено виклик на прийом за вих. № 28734, № 30664, № 140, № 22709 (копії додані до подання). Станом на 09.11.2018 боржник за викликом не з'являвся.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за боржником зареєстровано нерухоме майно.

Згідно повідомлення сектору з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб ЦНАП виконавчого комітету Лубенської міської ради, боржник зареєстрований АДРЕСА_1, що відповідає адресі зазначеній в виконавчому документі.

Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за № 0.184-8106/0/15-18 від 14.02.2018, вбачається, що боржник - Моша Ірина Дмитрівна, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., здійснює перетинання державного кордону України. Останнє перетинання державного кордону України боржником відбулось 16.09.2018 (в'їзд на територію України).

На підтвердження наданих обставин виконавцем надано довідку Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про наявність у Моші І.Д. паспорту громадянина України для виїзду за кордон.

Також, виконавцем надано інформацію Державної прикордонної служби України відповідно до якої, Моша І.Д. 29.11.2017 виїхала за межі України та повернулась 08.12.2017; 13.04.2018 виїхала за межі України та повернулась 16.04.2018; 01.09.2018 виїхала за межі України та повернулась 16.09.2018

Розглянувши матеріали подання головного державного виконавця Лубенського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України, господарський суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 статті 337 Господарського процесуального кодексу України, тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення.

Згідно з ч. 3 статті 337 ГПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Статтею 338 ГПК України встановлено, що процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Згідно з ч. 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ч. 1 статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків, у зв'язку з чим і здійснюється примусове виконання.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов'язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Відповідно до висновків, викладених Верховним Судом України при проведенні аналізу судової практики від 1 лютого 2013 року щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим із метою всебічного і повного з'ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Теоретично невиконання зобов'язання може бути зумовлено об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Проте лише невиконання боржником зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Разом з цим, Верховний Суд України звертає увагу судів, що особа, яка має невиконані договірні, аліментні та інші зобов'язання за судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи), не може вважатися винною та бути позбавленою конституційного права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання та права вільно залишати територію України (стаття 33 Конституції України) (Лист, Верховний Суд України, від 01.01.2017, "Узагальнення судової практики щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України").

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України приватний виконавець не надав доказів того, що ним вичерпано всі заходи, передбачені статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", щодо примусового виконання виконавчого документа або всі вони виявилися безрезультатними. Також не надано доказів того, що боржник умисно ухиляється від виконання зобов'язань за рішенням суду.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Право на свободу пересування віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК).

Відповідно до частини 3 статті 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

В статтях 73, 74 ГПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що виконавцем належними, допустимими та достатніми докази не доведено обставин, які б свідчили про навмисне ухилення боржника від виконання рішення суду, а відтак подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 234, 235, 255, 337 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця Лубенського МР ВДВС ГТУЮ у Полтавській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Фізичної особи-підприємця Моші Ірини Дмитрівни до виконання зобов'язань по виконавчому провадженню № 55166770 щодо виконання наказу №917/33/16 від 30.08.2012 виданого господарським судом Полтавської області.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення (у разі неявки всіх учасників справи - з моменту її підписання суддею (суддями) та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з моменту складення повного тексту ухвали (статті 235, 255-256 ГПК України).

Ухвала підписана 20.11.2018.

Суддя М.М. Кульбако