ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року, м. Херсон, справа № 923/910/18

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердянський завод сільгосптехніки"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ОПТ"

про стягнення 85 374,03 грн,

у с т а н о в и в:

Дії, аргументи та докази позивача

23.10.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Бердянський завод сільгосптехніки» звернулося до суду з вимогами, спрямованими до Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй опт», про стягнення 99 968,09 грн, з яких: 80 600 грн збитків, які повязані з порушенням основного зобовязання з оплати вартості товару, 17 835,95 грн пені та 1 532,14 грн річних, які нараховані у звязку з несвоєчасним невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за договором поставки № 86 від 22.09.2017 щодо сплати вартості поставленого товару. Заявою від 12.11.2018 позивач зменшив заявлені до стягнення суми, а саме його вимоги стосуються стягнення 85 374,03 грн, з яких: 66 400 грн збитків, які повязані з порушенням основного зобовязання з оплати вартості товару, 17 472,20 грн пені та 1 501,83 грн річних.

У якості обґрунтування власної позиції позивач вказав, що на підставі укладеного між сторонами договору поставки ним за видатковими накладними № РН-0000001 від 06.02.2018 та № РН-0000002 від 06.02.2018 поставлено відповідачу товар на загальну суму 105 600 грн, підтвердженням чому є також акт звірки взаємних розрахунків станом на 21.06.2018, проте відповідачем його вартість сплачена частково у сумі 39 200 грн та вона здійснювалася з простроченням, у звязку з чим на час розгляду справи в суді заборгованість складає 66 400 грн. У звязку з несвоєчасним виконанням договірних відносин позивачем нарахована пеня у сумі 17 472,20 грн за період з 07.05.2018 по 05.11.2018 (виходячи із сум заборгованостей на певну дату часткової оплати), а також річні у сумі 1 501,83 грн за період з 07.05.2018 по 05.11.2018 (виходячи із сум заборгованостей на певну дату часткової оплати).

Суд зазначає, що позивач при визначенні предмету спору у якості збитків посилається одночасно як на норми матеріального права, які регулюють виконання грошового зобовязання, так і положення статті 22 Цивільного кодексу України, якими надано визначення поняття збитків.

З метою підтвердження заявлених вимог, позивач разом із позовною заявою надав та послався на наступні докази:

- договір поставки № 86 від 22.09.2017,

- видаткові накладні № РН-0000001 від 06.02.2018 та № РН-0000002 від 06.02.2018,

- повідомлення № 012 від 08.06.2018,

- лист № 103 від 08.06.2018,

- повідомлення про вручення поштової кореспонденції № 905 та № 973,

- акт звірки взаємних розрахунків,

- лист № 156 від 20.07.2018,

- лист № 182 від 27.08.2018,

- платіжні доручення № 781 від 10.09.2018, № 369 від 02.10.2018, № 786 від 16.10.2018, № 237 від 29.10.2018,

- Статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердянський завод сільгосптехніки» 2018 року,

- розрахунки нарахованих пені та річних.

Дії та аргументи відповідача

Відповідач заявлені до нього вимоги не визнав та у поданому до суду у встановлений строк відзиві на позов послався на наступні аргументи.

Так, на його думку, у задоволенні позову суд повинен відмовити виходячи з наступного:

- у видаткових накладних не вказано, що товар поставлявся саме за договором поставки № 86 від 22.09.2017,

- у договорі зазначено, що поставка повинна здійснюватися за заявкою, але доказів такої заявки позивачем не надано,

- позивачем не доведено факту реалізації товару, а тому у відповідності до пункту 7.3. договору строк оплати не настав.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою суду від 25.10.2018 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою відповідачу встановлений строк (23.11.2018) надати відзив на позов, а позивачу строк (26.11.2018) відповідь на відзив, проте у вказаний час відповідач відзив на позов не надав. Вказана ухвала направлена відповідачу за його адресою у той же день, але ним не отримана, що слідує з роздруківки електронного відстеження поштового відправлення, за змістом якої з 27.10.2018 поштове відправлення знаходилося у місці доставки, але не вручене адресатові з «інших причин». Таким чином судом вжиті належні заходи щодо повідомлення відповідача про заявлений до нього позов та судовий його розгляд.

Статтею 248 ГПК України встановлено, що «суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі», у звязку з чим суд дотримався даного правового положення та розглянув справу у межах вказаного строку, виходячи з наведеної дати відкриття провадження у справі.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що позивачем дотримані вимоги частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо подачі доказів разом із позовною заявою, а тому названі вище письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що сторонами не заявлено будь-яких процесуальних клопотань.

Установлені судом обставини

22.09.2017 між Дочірнім підприємством «Бердянський завод сільгосптехніки» Приватного акціонерного товариства «Бердянський «Агротехсервіс», виступаючим у якості постачальника, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Строй опт», як покупцем, укладено договір поставки № 86, предметом якого є зобовязання постачальника передати у власність покупця товар на умовах, визначених договором.

Основними умовами цього договору, які впливають на взаємовідносини сторін щодо наявного між ними спору, є наступні:

- «Найменування (асортимент) товару, його кількість, ціна та загальна вартість товару, строки поставки узгоджуються сторонами окремо. Підставою для бухгалтерського обліку господарської операції з поставки товару є первинний документ, а саме видаткова накладна. Сторони домовились, що первинний документ підтверджує здійснення господарської операції» (пункт 1.2.),

- «У випадку, коли частина товару не була реалізованою протягом 90 днів з моменту отримання товару, покупець має право повернути його…» (пункт 3.7.),

- «Обовязок постачальника по передачі товару вважається виконаним в момент передачі товару покупцю, який визначається датою накладної» (пункт 4.1.),

- « Право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі або пошкодження товару переходить до покупця з моменту одержання товару, що підтверджується підписами у видатковій накладній» (пункт 4.2.),

- «Ціна товару визначається згідно специфікації (видаткової накладної) постачальника. Загальна вартість кожної партії товару вказується у видаткових накладних постачальником» (пункт 7.1.),

- «Покупець зобовязаний оплачувати реалізований ним товар щотижня» (пункт 7.4.),

- «Покупець за необхідністю надає постачальнику звіт із зазначенням кількості реалізованого товару та вказує товарні залишки на дату формування звіту. Такий звіт надається покупцем у електронному вигляді засобами електронної пошти, по факсу та у інший спосіб» (пункт 7.7.),

- «У випадку невиконання або невідповідного виконання покупцем зобовязань по оплаті поставленого товару постачальник має право стягнути з покупця штрафну неустойку у розмірі 0,2 % від вартості неоплаченого товару, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, за кожний день прострочення» (пункт 8.1.).

На виконання умов договору Дочірнє підприємство «Бердянський завод сільгосптехніки» Приватного акціонерного товариства «Бердянський «Агротехсервіс» за видатковими накладними РН-0000001 від 06.02.2018 на суму 45 600 грн та № РН-0000002 від 06.02.2018 на суму 60 000 грн поставило відповідачу товар на загальну суму 105 600 грн.

У свою чергу, відповідач розрахувався за поставлений товар частково, а саме сплатив відповідно до платіжних доручень: № 781 від 10.09.2018 19 200 грн, № 369 від 02.10.2018 5 800 грн, № 786 від 16.10.2018 5 800 грн, № 237 від 29.10.2018 8 400 грн, а всього 39 200 грн.

За таких обставин, на розрахунками позивача, відповідачем станом на час розгляду справи в суді не сплачено 66 400 грн.

Поряд з цим судом установлено, що відповідно до пункту 1.5. «Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердянський завод сільгосптехніки» 2018 року» «Товариство з обмеженою відповідальністю «Бердянський завод сільгосптехніки» у звязку з реорганізацією Дочірнього підприємства «Бердянський завод сільгосптехніки» Приватного акціонерного товариства «Бердянський «Агротехсервіс» шляхом приєднання до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердянський завод сільгосптехніки» відповідно до рішення учасника ТОВ «Бердянський завод сільгосптехніки» від 20.02.2017, протоколу № 21 загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Бердянський «Агротехсервіс» від 20.04.2017 та протоколу наглядової ради Приватного акціонерного товариства «Бердянський «Агротехсервіс» від 15.11.2017 є правонаступником всіх прав та обовязків Дочірнього підприємства «Бердянський завод сільгосптехніки» Приватного акціонерного товариства «Бердянський «Агротехсервіс».

Таким чином Товариство з обмеженою відповідальністю «Бердянський завод сільгосптехніки» є правонаступником прав та обовязків Дочірнього підприємства «Бердянський завод сільгосптехніки» Приватного акціонерного товариства «Бердянський «Агротехсервіс» за договором поставки № 86 від 22.09.2017.

Після здійсненої реорганізації позивач листом за вих. № 102 від 08.06.2018 повідомив про цей факт відповідача та вказав власні реквізити для здійснення господарських відносин, а також надіслав лист № 103 від 08.06.2018 з вимогою про надання звіту про залишки товару станом на 01.06.2018. Вказані листи направлені відповідачу поштовою кореспонденцією з повідомленнями про вручення № 905 та № 973.

За наслідками такого листування 21.06.2018 між сторонами був підписаний акт звірки взаємних розрахунків, в якому відображені господарська операція на загальну суму 105 600 грн, а також вказано, що відповідач має заборгованість перед позивачем у цій сумі. Акт звірки від сторони відповідача підписаний безпосередньо директором ОСОБА_1

Суд зазначає, що у накладних не вказано, що товар поставляється саме за договором № 86 від 22.09.2017, але відповідач, підписавши акт звірки, а також вказуючи у всіх названих платіжних дорученнях як підставу платежу оплату за договором № 86 від 22.09.2017, підтвердив поставку саме за цим договором, а тому заперечення відповідача щодо цього до уваги судом не приймаються. Вказані обставини також спростовують заперечення відповідача щодо поставки товару за договором без заяви відповідача.

У звязку з несплатою вартості отриманого товару у повному розмірі позивачем на адресу відповідача направлялися листи за вих. № 156 від 20.07.2018 та № 182 від 27.08.2018, проте вони залишені без реагування.

Через несвоєчасне виконання договірних відносин позивач нарахував пеню у сумі 17 472,20 грн за період з 07.05.2018 по 05.11.2018 (виходячи із сум заборгованостей на певну дату часткової оплати), а також річні у сумі 1 501,83 грн за період з 07.05.2018 по 05.11.2018 (виходячи із сум заборгованостей на певну дату часткової оплати).

Оцінка суду установлених обставин на норм діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини

Щодо правової природи договору та договірних відносин

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобовязань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобовязань (майново-господарських зобовязань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на підставі вказаного договору (правочину), з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір поставки. Зокрема, згідно з приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник) зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Поряд з цим, за частиною 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. Так, відповідно до частини 1 статті 692 того ж Кодексу покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором не встановлений інший строк оплати.

Таким чином у контексті договірних відносин суд зазначає, що умовами пункту 7.4. договору сторонами визначено певну умову оплати за договором, а саме «покупець зобовязаний оплачувати реалізований ним товар щотижня», а тому фактично умовами оплати є сам факт реалізації товару та сплата його вартості щотижня. При цьому обовязок оплати щотижня судом сприймається як перерахування відповідачем позивачу у кінці тижня вартості всього реалізованого товару за цей тиждень.

Як зазначено вище підписанням 21.06.2018 акту звірки взаємних розрахунків відповідач підтвердив факт наявності заборгованості на суму 105 600 грн, чим фактично, на розсуд суду, підтвердив сам факт реалізації товару, а тому по завершенню тижня з дня підписання акту звірки, тобто 24.06.2018, у нього виник обовязок за договором сплатити вартість отриманого та реалізованого ним товару.

Зроблений судом висновок спростовує заперечення відповідача щодо ненастання строку сплати заборгованості, а тому такі заперечення судом до уваги не прийняті.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлені загальні правила виконання господарських зобовязань, за якими:

- «Субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом» (частина 1);

- «Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором» (частина 2);

- «не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином» (частина 7).

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач, допустивши несвоєчасну та неповну оплату вартості придбаного товару за договором поставки, порушив взяте на себе зобовязання починаючи з 24.06.2018.

З огляду на правову природу вказаного грошового зобовязання, суд зазначає, що позивачем помилково ототожнено грошове зобовязання зі збитками. Зокрема, у відповідності до частини 2 статті 224 ГК України «під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною». При цьому у відповідності до статті 174 того ж Кодексу у законодавстві розмежовуються такі підстави виникнення господарських зобовязань як «зобовязання із договору» та «внаслідок заподіяння шкоди».

Таким чином між сторонами виникли майново-господарські зобовязання, які не повязані зі збитками та не охарактеризовані позивачем як збитки.

Щодо відповідальності за невиконання грошового зобовязання

Вирішуючи правомірність нарахованих та заявлених до стягнення сум пені та річних, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Безпосередньо правові наслідки порушення грошових зобовязань передбачені приписами статей 230-237 ГК України та статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, а у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобовязання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобовязання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобовязання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

За приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

При цьому за частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Так, в пункті 8.1. договору сторони встановили можливість застосування неустойки у випадку невиконання або невідповідного виконання покупцем зобовязань по оплаті поставленого товару. Формулювання наведене пункту 8.1. договору сприймається судом як право позивача нарахувати відповідачу пеню розмірі 0,2 % від вартості неоплаченого товару, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, за кожний день прострочення.

У даному випадку позивачем при обрахунку пені взятий період, який починається з 07.05.2018, але суд вважає такий початок обрахунку помилковим, оскільки днем початку невиконання зобовязання відповідачем є 25.06.2018, а тому правильним періодом можливого нарахування пені є: з 25.06.2018 по 05.11.2018.

Зокрема, при розрахунку по першому періоду виходячи від суми заборгованості 105 600 грн позивачем за період з 07.05.2018 по 12.07.2018 нарахована пеня у сумі 6 590 грн, а тому, з урахуванням періоду з 25.06.2018 по 12.07.2018, пеня за цей період складає 1 767,74 грн, виходячи з розрахунку: 105 600 грн х 18 днів прострочення х 0,093% (подвійна облікова ставка НБУ в день, виходячи з її розміру 17 %) = 1 767,74 грн. Поряд з цим нарахування пені за інший період, а саме з 13.07.2018 по 05.11.2018 у сумі 12 649,94 грн є правомірним.

Таким чином, правомірним є нарахування пені на загальну суму 14 417,68 грн, з розрахунку: 12 649,94 грн + 1 767,74 грн = 14 417,68 грн, за період з 25.06.2018 по 05.11.2018 та відповідно до сум заборгованості на дати часткової сплати за названими платіжними дорученнями.

Натомість, у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата процентів річних від простроченої суми не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, відповідач, порушивши грошове зобовязання, повинен, за вказаних правових приписів та договірних умов, сплатити позивачу річні за період з 25.06.2018 по 05.11.2018. Проте, позивач при розрахунку по першому періоду виходячи від суми заборгованості 105 600 грн за період з 07.05.2018 по 10.09.2018 нарахував річні у сумі 1 102,29 грн, а тому, з урахуванням періоду з 25.06.2018 по 10.09.2018, річні за цей період складають 677 грн, виходячи з розрахунку: 105 600 грн х 78 днів прострочення х 3 % : 365 = 677 грн. Поряд з цим нарахування річних за інший період, а саме з 10.09.2018 по 05.11.2018 у сумі 399,53 грн є правомірним.

Таким чином, правомірним є нарахування річних на загальну суму 1 076,53 грн, з розрахунку: 677 грн + 399,53 грн = 1 076,53 грн, за період з 25.06.2018 по 05.11.2018 та відповідно до сум заборгованості на дати часткової сплати за названими платіжними дорученнями.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати відповідачем 66 400 грн основної заборгованості, 14 417,68 грн пені та 1 076,53 грн річних у добровільному порядку, доведеністю позивачем власних вимог, не спростування їх відповідачем, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у цих сумах. При цьому позовні вимоги щодо стягнення 4 822,86 грн пені та 425,29 грн річних є неправомірними та задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 1418 від 10.10.2018 у сумі 1762 грн, які згідно з приписами статті 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам у сумі 1 690,01 грн (95,92 % задоволених вимог).

Поряд з цим суд зазначає, що позивачем у позові також заявлено про відшкодування йому 20 000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу. Проте, доказів здійснених ним витрат, а також опису послуг, виконаних адвокатом, позивачем не надано, а тому суд констатує про не доведення позивачем наявних витрат на правничу допомогу у межах даної справи, у звязку з чим його вимога про компенсацію задоволенню не підлягає.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

у х в а л и в :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй опт» (73000 м. Херсон, вул. Шенгелія, буд. 3-А; ідентифікаційний код 41481333) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердянський завод сільгосптехніки» (71107 Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Матвєєва, буд. 1; ідентифікаційний код 40085226) 66 400 грн основної заборгованості, 14 417,68 грн пені, 1 076,53 грн річних та 1 690,01 грн компенсації по сплаті судового збору.

3. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін