РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.11.2018Справа № 910/10031/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" в особі уповноваженого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ "

до товариства з обмеженою відповідальністю "Сантала"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання рішення правління банку та договору недійсним

за участю представників учасників справи:

позивача: Мірошник С.Б.

відповідача: Білик Д.А.

третьої особи: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" в особі уповноваженого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Сантала" про визнання недійсним рішення правління публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ", оформлене протоколом засідання членів правління банку № 138/1 від 28.04.2015, визнання недійсним договору № 01/04-15 від 29.04.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2018 позовну заяву публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" в особі уповноваженого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» залишено без руху на підставі статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 08.08.2018 позивач на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху подав документи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/10031/18, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.09.2018. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 04.09.2018 представник третьої особи подав письмові пояснення по справі, в яких просив суд позов задовольнити.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 10.09.2018 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечував, зазначивши про те, що відповідно до вимог Закону України "Про акціонерні товариства» визначення ринкової вартості майна, передбаченому частиною першою статті 8 Закону України "Про акціонерні товариства» не є обов'язковим при здійсненні продажу майна товариства, а затвердження наглядовою радою акціонерного товариства ринкової вартості вказаного майна не є вимогою, додержання якої необхідне для чинності зазначеного правочину.

Представник позивача 11.09.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) подав документи для долучення до матеріалів справи.

Для надання можливості представнику позивача ознайомитись з відзивом, у судовому засіданні з 11.09.2018 до 02.10.2018 оголошувалась перерва.

Представник позивача 02.10.2018 у судове засідання не з'явився, однак через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2018 клопотання позивача про відкладення розгляду справи задоволено та відкладено підготовче засідання до 06.11.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/10031/18 до судового розгляду по суті на 20.11.2018.

Представник третьої особи у судове засідання, призначене для розгляду справи по суті не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні 20.11.2018 підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.11.2018 та письмовому відзиві проти позову заперечував.

У судовому засіданні 20.11.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі письмові пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем 29.04.2015 укладено договір № 01/04-15 купівлі-продажу платіжно-технічних комплексів самообслуговування у кількості 2 510 одиниць, загальною вартістю 24 200 000,00 грн.

У травні 2015 року сторонами у справі підписано акти приймання-передачі товару №1 від 20.05.2015, №2 від 21.05.2015, №3 від 22.05.2015, №4 від 23.05.2015, №5 від 24.05.2015, №6 від 25.05.2015, №7 від 26.05.2015, №8 від 26.05.2015, №9 від 27.05.2015, №10 від 28.05.2015, №11 від 29.05.2015, №12 від 29.05.2015, №13 від 29.05.2015.

З 8 червня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України №358 від 05.06.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішенням №114 від 05.06.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію.

На підставі постанови Правління Національного банку України №563 від 28.08.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №159 від 28.08.2015, яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк національний кредит» (позивач у справі) та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб після здійснення перевірки правочинів, вчинених протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, встановлено нікчемність договору №01/04-15 від 29.04.2015 на підставі пункту третього частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У листопаді 2015 року позивач у даній справі звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача у даній справі про повернення майна, отриманого відповідно до умов договору №01/04-15 від 29.04.2015.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/29750/15 (електрона адреса в ЄДРСР http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/64977781) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Судове рішення у справі №910/29750/15 залишене без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2018.

При розгляді справи №910/29750/15 судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступні обставини:

- позивачем (у даній справі) протягом травня 2015 року здійснено передачу визначеного договором №01/04-15 від 29.04.2015 обладнання;

- відповідачем (у даній справі) протягом травня 2015 здійснено оплату отриманого обладнання повністю;

- погоджена сторонами договору №01/04-15 від 29.04.2015 ціна на обладнання відповідає рівню звичайних цін на подібне майно, які діяли станом на дату укладання цього договору;

- укладений сторонами у справі договір №01/04-15 від 29.04.2015 не містить ознак нікчемності.

В основу позову, що є предметом даного судового дослідження, покладено твердження позивача про перевищення повноважень його правлінням при прийнятті рішення про реалізацію майна, що є предметом договору №01/04-15 від 29.04.2015, за визначеною непогодженим спостережною радою суб'єктом оціночної діяльності вартістю. Позивач стверджує, що мало місце порушення вимог частини першої статті 8 та пункту 7 частини другої статті 52 Закону України «Про акціонерні товариства».

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про акціонерні товариства» ринкова вартість майна у разі його оцінки відповідно до цього Закону, інших актів законодавства або статуту акціонерного товариства визначається на засадах незалежної оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. Рішення про залучення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання приймається наглядовою радою товариства (у процесі створення товариства - зборами засновників або засновником особисто у разі створення акціонерного товариства однією особою). Пунктом сьомим частини другої статті 52 Закону України «Про акціонерні товариства» до виключної компетенції спостережної ради віднесено затвердження ринкової вартості майна у випадках, передбачених цим Законом.

Таким чином, наведеним нормами Закону України «Про акціонерні товариства» встановлюється право спостережної ради товариства приймати відповідні рішення у випадках, встановлених цим Законом.

Зокрема, частиною третьою статті 23 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлюється, що у разі якщо майно вноситься як плата за цінні папери, вартість такого майна повинна відповідати ринковій вартості цього майна, визначеній відповідно до статті 8 цього Закону.

У той же час, Закон України «Про акціонерні товариства» не встановлює прямого обов'язку товариства здійснювати незалежну оцінку вартості майна, яке відчужується ним за усіма цивільно-правовими договорами.

Відповідно до частини першої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За відсутності прямої вимоги Закону України «Про акціонерні товариства» про здійснення оцінки майна при його відчуженні за договором купівлі-продажу, відсутні підстави для твердження про порушення позивачем порядку, встановленого частиною першою статті 8 та пунктом сьомим частини другої статті 52 цього Закону, при обранні оцінювача без згоди спостережної ради.

Виходячи з наведеного, судом встановлено відсутність правових та фактичних підстав для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним рішення правління позивача, оформленого протоколом №138/1 від 28.04.2015.

Вирішуючи спори про визнання договорів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання їх недійсними та настання відповідних наслідків, а саме відповідність змісту договору вимогам закону, моральним засадам суспільства, правоздатність сторін договору, у чому конкретно полягає неправомірність та інші обставини, що є істотними для правильного вирішення спору

Зміст правочину складають права та обов'язки, про набуття, припинення та зміну яких домовилися учасники правочину, а також особи, визначені сторонами в якості учасників цього правочину.

За статтями 6, 627 та 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суперечність договору положенням чинного законодавства означає врегулювання правовідносин сторін всупереч імперативним нормам законодавства.

Позивачем недоведено суду, що укладений сторонами у справі договір №01/04-15 від 29.04.2015 повністю або частково протирічить приписам законодавства імперативного характеру.

За таких обставин, позовна вимога про визнання договору №01/04-15 від 29.04.2015 недійсним не може отримати примусового захисту і не може бути задоволеною у даному позовному провадженні.

Незважаючи на встановлену судом відсутність факту перевищення повноважень правління позивача при прийнятті рішення про укладення договору №01/04-15 від 29.04.2015, суд окремо має зазначити, що відповідно до частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України, орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Встановивши відсутність покладених в основу позову правових і фактичних підстав, суд відмовляє у його задоволенні повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 22.11.2018.

Суддя Т.Ю. Кирилюк