ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1498/18

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Курко Д.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Севастьянова І.А. за довіреністю №10-761/д від 28.11.2017р.;

Від відповідача: не з'явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства „Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління „Полтаванафтогаз" до товариства з обмеженою відповідальністю „Воленерджі" про стягнення 13555047,91 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство „Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління „Полтаванафтогаз" (далі по тексту - ПАТ „Укрнафта") звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Воленерджі" (далі по тексту - ТОВ „Воленерджі") про стягнення заборгованості у загальному розмірі 13555047,91 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 11 031 547,28 грн., збитків від інфляції у розмірі 2 055 642,13 грн., трьох відсотків річних у розмірі 467 858,50 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов'язань, прийнятих на себе за умовами договорів поставки нафтопродуктів в частині оплати вартості поставленого позивачем товару.

Представник відповідача в судові засідання по даній справі не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. При цьому, суд зазначає, що конверти із поштовими відправленнями суду, які надсилались судом за адресою місцезнаходження ТОВ „Воленерджі" згідно з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 65101, м. Одеса, вул. Інглезі, буд. 2Б, кімната 3, були повернуті суду у зв'язку із неможливістю вручення адресату. Оскільки ТОВ „Воленерджі" не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

01.02.2016р. між ПАТ „Укрнафта" (Постачальник) та ТОВ „Воленерджі" (Покупець) було укладено договір поставки нафтопродуктів №НЛ-0120, відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти згідно умов договору. Номенклатура, кількість, ціна товару визначаються сторонами у додаткових угодах до договору, які є невід'ємною частиною договору.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з п. п. 2.1.1, 2.2.1 договору поставки нафтопродуктів №НЛ-0120 від 01.02.2016р. Постачальник зобов'язується передати Покупцю нафтопродукти згідно розділу 1 цього договору за умови оформлення відповідних актів приймання-передачі або інших документів, які є невід'ємною частиною цього договору. Покупець зобов'язується своєчасно і у повному обсязі сплатити вартість товару.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.5 договору поставки нафтопродуктів №НЛ-0120 від 01.02.2016р. поставка товару здійснюється на підставі підписаної сторонами додаткової угоди до договору протягом місяця з дати підписання даної додаткової угоди. Сторони укладають акти приймання-передачі товару або інші документи, в яких вказують найменування, кількість, ціну і вартість переданого товару. Сторони можуть укладати акти прийому-передачі товару, що переданий протягом визначеного у такому акті часу.

Умовами п. п. 5.1, 6.1 договору поставки нафтопродуктів №НЛ-0120 від 01.02.2016р. визначено, що Покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника до 31.12.2016р. Покупець здійснює приймання товару за кількість та якістю згідно з діючим законодавством України, а також згідно умов даного договору та додаткових угод до нього.

Відповідно до п. 11.1 договору поставки нафтопродуктів №НЛ-0120 від 01.02.2016р. цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2016р., а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання.

01.02.2016р. між сторонами по справі було підписано додаткову угоду №1 до договору поставки нафтопродуктів №НЛ-0120 від 01.02.2016р., відповідно до якої сторонами було узгоджено кількість та ціну товару, який ПАТ „Укрнафта" зобов'язалося поставити ТОВ „Воленерджі".

Відповідно до підписаного між сторонами по справі акту приймання-передачі нафтопродуктів №1 до договору №НЛ-0120 від 01.02.2016р. ПАТ „Укрнафта" було передано, а ТОВ „Воленерджі" прийнято нафтопродукти, загальна вартість яких становить 4 475 539,50 грн.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 29.02.2016р. між ПАТ „Укрнафта" (Постачальник) та ТОВ „Воленерджі" (Покупець) було укладено договір поставки нафтопродуктів №НП-0270, умови якого повністю тотожні умовам договору поставки №НЛ-0120 від 01.02.2016р.

29.02.2016р. між сторонами по справі було підписано додаткову угоду №1 до договору поставки нафтопродуктів №НП-0270 від 29.02.2016р., відповідно до якої сторонами було узгоджено кількість та ціну товару, який ПАТ „Укрнафта" зобов'язався поставити ТОВ „Воленерджі".

Відповідно до підписаного між сторонами по справі акту приймання-передачі нафтопродуктів №1 до договору №НП-0270 від 29.02.2016р. ПАТ „Укрнафта" було передано, а ТОВ „Воленерджі" прийнято нафтопродукти, загальна вартість яких становить 6 556 007,78 грн.

З підписаного між сторонами по справі акту звірки взаєморозрахунків станом на 30.09.2016р. вбачається, що заборгованість ТОВ „Воленерджі" перед ПАТ „Укрнафта" складає 11 031 547,28 грн.

18.07.2017р. ПАТ „Укрнафта" звернулось до відповідача із претензією №08-2947, відповідно до якої вимагало сплатити заборгованість за договорами поставки нафтопродуктів у загальному розмірі 11 031 547,28 грн.

Оскільки претензія ПАТ „Укрнафта" була залишена ТОВ „Воленерджі" без відповіді та задоволення, позивачем з метою захисту порушеного права було подано до господарського суду даний позов.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем, в порушення прийнятих на себе зобов'язань за договором поставки нафтопродуктів №НЛ-0120 від 01.02.2016р. та договором поставки нафтопродуктів №НП-0270 від 29.02.2016р., у визначений договорами строк, тобто до 31.12.2016р., не було здійснено остаточної оплати вартості поставленого ПАТ „Укрнафта" товару, загальна вартість якого складає 11 031 547,28 грн.

В результаті викладеного, господарський суд доходить висновку, що позовні вимоги ПАТ „Укрнафта" в частині стягнення із ТОВ „Воленерджі" основної заборгованості у розмірі 11 031 547,28 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов'язань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості поставленого товару за договором №НЛ-0120 від 01.02.2016р. та договором №НП-0270 від 29.02.2016р. позивачем, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано ТОВ „Воленерджі" до сплати 3% річних в сумі 467 858,50 грн., які були розраховані позивачем на суму основного боргу за період з 01.01.2017р. по 31.05.2018р. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок трьох відсотків річних господарський суд зазначає про його правильність та обґрунтованість, що має наслідком задоволення позовних вимог ПАТ „Укрнафта" у названій частині позову.

Крім того, з посиланням на положення ст. 625 ЦК України позивачем було нараховано відповідачу до сплати збитки від інфляції у розмірі 2 055 642,13 грн., розраховані позивачем на суму основного боргу протягом періоду з 01.01.2017р. по 31.05.2018р.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок збитків від інфляції за договорами поставки нафтопродуктів, господарський суд зазначає про його правильність та обґрунтованість, що має наслідком необхідність задоволення позовних вимог ПАТ „Укрнафта" у названій частині шляхом присудження до стягнення із відповідача збитків від інфляції у розмірі 2 055 642,13 грн.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості ТОВ „Воленерджі" перед ПАТ „Укрнафта" в загальній сумі 13555047,91 грн. витікає з умов укладених між сторонами по справі угод, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи. Доказів, спростовуючих викладене, відповідачем суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Підсумовуючи вищезазначене, позов публічного акціонерного товариства „Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління „Полтаванафтогаз" до товариства з обмеженою відповідальністю „Воленерджі" підлягає задоволенню шляхом присудження до стягнення на користь позивача основного боргу у розмірі 11 031 547,28 грн., збитків від інфляції у розмірі 2 055 642,13 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 467 858,50 грн. відповідно до ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610 - 612, 615, 617, 625, 627, 629, 662, 664, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 175, 193 Господарського кодексу України.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Воленерджі" /65101, м. Одеса, вул. Інглезі, буд. 2Б, кімната 3, ідентифікаційний код 39465036/ на користь публічного акціонерного товариства „Укрнафта" /04053, м. Київ, провулок Несторівський, 3-5, ідентифікаційний код 00135390/ в особі Нафтогазовидобувного управління „Полтаванафтогаз" /36020, м. Полтава, вул. Монастирська, 12, ідентифікаційний код 22525915/ суму основного боргу у розмірі 11 031 547,28 грн. /одинадцять мільйонів тридцять одна тисяча п'ятсот сорок сім грн. 28 коп./, збитки від інфляції у розмірі 2 055 642,13 грн. /два мільйони п'ятдесят п'ять тисяч шістсот сорок дві грн. 13 коп./, три відсотки річних у розмірі 467 858,50 грн. /чотириста шістдесят сім тисяч вісімсот п'ятдесят вісім грн. 50 коп./, судовий збір у розмірі 203 325,72 грн. /двісті три тисячі триста двадцять п'ять грн. 72 коп./.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03 грудня 2018 р.

Суддя С.П. Желєзна