ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2018

м. Дніпро

Справа № 904/4325/18

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Дніпрокомунтранс", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроклінер", м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент комунального господарства та капітального будівництва Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором підряду у розмірі 27 266,39 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Дніпрокомунтранс" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроклінер" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором підряду № СП-18 від 26.05.2015 у розмірі 27 266,39 грн., з яких: 16 051, 86 грн. – основний борг, 4 302, 12 грн. – інфляційні, 1 213, 78 грн. – 3% річних, 2 866, 47 грн. – пеня, 2 832, 16 грн. – 7% за прострочення понад 30 днів.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за Договором в частині оплати прийнятих відповідачем робіт.

Ухвалою суду від 26.09.2018 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до положень статті 252 ГПК України.

05.11.2018 відповідач надав відзив на позов, згідно якого відповідач визнає позовні вимоги на суму 21 567, 76 грн., з яких: 16 051, 86 грн. - основний борг, 4 302, 12 грн. інфляційні, 1 213, 78 грн. - 3% річних. Разом з тим, позивач заперечує проти стягнення пені на суму 2 866, 47 грн. та штрафу на суму 2 832, 16 грн., з огляду на пропуск позовної даності, визначений приписами п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України.

Заявою від 14.11.2018 відповідач повідомив суд про погашення заборгованості на суму 21 567, 76 грн., з яких: 16 051, 86 грн. – основний борг, 4 302, 12 грн. - інфляційні, 1 213, 78 грн. - 3% річних .

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України 23.11.2018 року судом прийнято рішення по справі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

26.05.2015 між позивачем (субпідрядником), відповідачем (генпідрядником) та третьою особою (замовником) укладено договір субпідряду №18 (далі - Договір), за умовами якого генеральний підрядник доручає, а субпідрядник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, надати інші комунальні послуги з благоустрою міста: код 81.29.1 послуги щодо очищування, інші (послуги з утримання автошляхів міста), надалі за текстом - послуги, на свій ризик, власними силами і засобами, та здати послуги генпідряднику в обумовлені Договором строки, а генпідрядник зобов'язується прийняти виконані послуги (перелік яких визначений у додатку до даного договору, який є невід’ємною частиною даного Договору) та оплатити на умовах даного Договору (п.1.1 Договору)

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобов’язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договірна ціна послуги за даним Договором буде визначатись, виходячи з об'ємів всіх виконаних робіт та їх переліку. Загальна сума Договору складається із суми усіх актів приймання виконаних послуг, які складені на підставі цього договору (п.3.1 Договору)

Генеральний підрядник проводить розрахунки з субпідрядником за фактично надані послуги на підставі підписаних сторонами актів наданих послуг, але в будь-якому випадку –після отримання грошових коштів від замовника. Оформлення актів наданих послуг проводиться в строк до 10-го числа місяця, наступного за звітним (п.п. 4.1, 4.2 Договору)

Розрахунок за цим договором за фактично отримані послуги проводиться у термін до 20 календарних днів, після підписання сторонами актів наданих послуг окремо за кожний місяць року (п.4.3 Договору)

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На виконання умов Договору позивачем виконано роботи, що підтверджується відповідним двостороннім актом виконаних робіт (а.с.18), проте відповідачем порушено зобов’язання перед позивачем в частині повної та своєчасної оплати виконаних робіт, у зв’язку з чим, за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 16 051, 86 грн.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд зазначає наступне.

Положеннями ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526 ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобов’язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов’язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов’язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

У випадку порушення субпідрядником строків початку виконання робіт, в разі невиконання робіт, передбачених в Додатках до Договору, в разі неякісного виконання робіт субпідрядник сплачує генпідряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, від місячної вартості таких робіт за кожний день зазначеного порушення. За порушення, яке триває понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від місячної вартості робіт незалежно від того, чи буде такий договір розірваний генпідрядником. (п.8.3 Договору)

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивач нарахував до сплати відповідачу інфляційні за період з 01.03.2016 по 07.09.2018 на суму 4 302, 12 грн., 3% річних за період з 02.03.2016 по 07.09.2018 на суму 1 213, 78 грн., пеню за період з 02.03.2018 по 07.09.2018 на суму 2 866, 47 грн., 7% штрафу на суму 2 832, 16 грн., що відображається в розрахунку позивача (а.с.13-17).

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд зазначає наступне.

За змістом відзиву від 05.11.2018 відповідач просить застосувати позовну давність до позовних вимог в частині стягнення пені на суму 2 866, 47 грн. та штрафу на суму 2 832, 16 грн.

Відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За змістом частини 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням приписів пункту 4.3 Договору, останнім днем оплати виконаних позивачем робіт є 20.02.2016 року, отже прострочення оплати починається з 21.02.2016 року, а тому перебіг строку позовної давності згідно п. 2 ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України сплинув 21.02.2017 року.

З огляду на те, що позивач звернувся з даним позовом до суду 25.09.2018, тобто поза межами строку позовної давності щодо спірних вимог про стягнення з відповідача пені та штрафу, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за період з 02.03.2018 по 07.09.2018 на суму 2 866, 47 грн., 7% штрафу на суму 2 832, 16 грн. задоволенню не підлягають.

Разом з тим, 14.11.2018 року, відповідачем долучено до матеріалів справи платіжне доручення №1389 від 06.11.2018 про сплату заборгованості на суму 21 567, 76 грн., з яких: 16 051, 86 грн. - основний борг, 4 302, 12 грн. - інфляційні, 1 213, 78 грн. - 3% річних, отже між сторонами відсутній предмет спору щодо стягнення цих грошових коштів і провадження у справі в цій частині підлягає закриттю, згідно приписів ст.231 ч.1 п.2 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у випадках, встановлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті - повністю.

З огляду на те, що провадження у справі №904/4325/18 в частині позовних вимог на суму 21 567, 76 грн. закрито відповідно до приписів п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, що не пов'язано з відмовою позивача від позову, судовий збір у розмірі 1 393, 74 грн. підлягає поверненню позивачу згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" за відповідним клопотанням останнього.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 191, 233, 238, 240, 241, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В частині позовних вимог на суму 2 866, 47 грн. пені та 2 832, 16 грн. штрафу відмовити.

В частині позовних вимог на суму 16 051, 86 грн. основного боргу, 4 302, 12 грн. інфляційних, 1 213, 78 грн. 3% річних - провадження у справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного тексту судового рішення і може бути оскаржено протягом цього строку до Центрального апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги до Господарського суду Дніпропетровської області в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України.

Суддя А.В. Суховаров