ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 910/20937/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

О. О. Мамалуй- головуючий, Л. В. Стратієнко, І. В. Ткач,

за участю секретаря судового засідання - В.В. Шпорт

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фініті-Компані"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2018р.

у складі колегії суддів: О. В. Тищенко - головуючий, К. В. Тарасенко, І. А. Іоннікова

та на рішення господарського суду міста Києва від 07.06.2018р.

суддя: В. І. Пінчук

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фініті-Компані"

до публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк"

про розірвання договору поруки від 11.11.2016р. №4С12049И/П

за участю представників учасників:

позивача: не з'явився

відповідача: Опанасик В.В. - адвокат

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фініті-Компані" (далі - ТОВ "Фініті-Компані", позивач) звернулося до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (далі - ПАТ "Приватбанк", відповідач) про розірвання з 23.11.2016р. договору поруки від 11.11.2016р. № 4С12049И/П, укладеного між ТОВ "Фініті-Компані" та ПАТ "Приватбанк".

Позов мотивовано істотним порушенням ПАТ "Приватбанк" умов вказаного договору, а саме ненаданням позивачеві копій документів, що підтверджують обов'язки ТОВ "Стелс" (боржник) за кредитними договорами, виконання зобов'язань, за якими забезпечено спірним договором поруки, що унеможливлює звернення позивача з позовом про стягнення з боржника відповідних коштів.

Позивач наголошує на тому, що ним сплачено відповідачеві грошові кошти в розмірі 1 107 980 713,03 грн., у зв'язку з чим позивач став кредитором ТОВ "Стелс" по кредитним договорам.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.06.2018р. у справі 910/20937/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2018р., відмовлено позивачеві у задоволенні позовних вимог.

Судові рішення мотивовані недоведеністю позивачем обставин, що порушення умов договору поруки відповідачем позбавило позивача того, на що він розраховував при укладенні спірного договору.

Суди наголошують на тому, що позивачем не вчинялось дій щодо реалізації своїх прав поручителя на стягнення відповідних коштів/майна з боржника, інших осіб (заставодавців).

Також суди попередніх інстанцій зазначають про відсутність доказів дотримання сторонами порядку розірвання договору поруки відповідно до норм чинного законодавства України та умов спірного договору.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ТОВ "Фініті-Компані" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 07.06.2018р., постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2018р. у справі 910/20937/17 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Скарга ґрунтується на неправильному застосуванні судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема статей 512, 514, 517, 525, 526, 556, 651 Цивільного кодексу України.

Позивач наголошує на тому, що відповідач, в порушення пунктів 8, 10 договору поруки, не передав позивачеві належним чином завірені копії документів, що позбавляє позивача можливості реалізувати передбачені законом права нового кредитора, чим спричинив позивачеві збитки в розмірі сплаченої ним суми.

4. Позиції інших учасників справи

Відзиви чи заперечення на касаційну скаргу відповідачем не подані.

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

11 листопада 2016 року між ТОВ "Фініті-Компані" (поручитель) та ПАТ КБ "Приватбанк" (кредитор) укладено договір поруки № 4С12049И/П (договір), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ "Стелс" (боржник) своїх зобов'язань за кредитними договорами №4С12049И від 09.02.2012р., №4С12362И від 07.12.2012р., №4С13766И від 26.11.2013р.

Відповідно до п. 2 договору поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Пунктом 4 договору передбачено, що у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору.

Сторонами у п.п. 5 та 6 договору встановлено, що у випадку невиконання боржником обов'язку п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги.

Згідно з п. 8 договору до поручителя, що виконав обов'язки боржника за кредитним договором, переходять всі права кредитора за кредитним договором і договором(ам) застави (іпотеки), укладеним у цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

У пункті 10 договору встановлено, що кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Відповідно до п. 14 договору дострокове розірвання цього договору здійснюється за письмовою згодою сторін.

Позивачем перераховано відповідачу грошові кошти в загальному розмірі 1 107 980 713,03 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: від 15.11.2016р. № 12 на суму 806 133 219,67грн. з призначенням платежу: "виконання зобов'язань по кредитному договору від 09.02.2012р. № 4С12049И"; № 13 від 15.11.2016р. на суму 202 194 048,85грн., з призначенням платежу: "виконання зобов'язань по кредитному договору від 07.12.2012р. № 4С12362И"; № 14 від 15.11.2016р. на суму 99 653 444,51 грн. з призначенням платежу: "виконання зобов'язань по кредитному договору від 26.11.2013р. № 4С13766И".

Позивач зазначає, що ПАТ "Приватбанк" відповідно до умов п.п. 8, 10 договору поруки та вимог ст. 556 Цивільного кодексу України не передано ТОВ "Фініті-Компані" документи, які підтверджують обов'язок ТОВ "Стелс" за кредитними договорами, укладеними між ПАТ КБ "Приватбанк" та ТОВ "Стелс", та договорами забезпечення. Вказане стало підставою для звернення з відповідним позовом.

6. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, установлених зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні з'ясувати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною.

Сторони у договорі поруки обумовили, що дострокове розірвання цього договору здійснюється за їх письмовою згодою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У частині 1 ст. 555 ЦК України зазначено, що у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов'язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора.

Частинами 1, 2 ст. 556 ЦК України встановлено, що після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Враховуючи викладене, безпосередньо законом закріплено право поручителя вимагати від боржника відновлення свого майнового стану, який зазнав змін в результаті виконання ним обов'язку за боржника.

Перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язанні, після повного виконання поручителем забезпеченого порукою зобов'язання за кредитним договором, відбувається в силу прямої вказівки в законі, будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

На позивача покладено обов'язок обґрунтувати своєї вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Матеріали справи не містять доказів звернення банку до поручителя з вимогою виконати зобов'язання боржника за кредитними договорами із зазначенням сум заборгованості. У договорі поруки відсутня вказівка на суму конкретних зобов'язань боржника, за виконання яких поручився позивач.

Крім того, позивачем не доведено обставин, що порушення умов договору поруки відповідачем, позбавило позивача того, на що він розраховував при укладенні спірного договору, та унеможливило вчинення позивачем дій щодо реалізації своїх прав поручителя на стягнення відповідних коштів/майна з боржника, інших осіб (заставодавців).

Оскільки судами попередніх інстанцій не встановлено обставин, які передбачали б можливість розірвання договору поруки від 11.11.2016р. з підстав, заявлених у позові, і свідчили б про істотність порушення відповідачем умов договору, у розумінні положень ч. 2 ст. 651 ЦК України, судами попередніх інстанцій правомірно відмовлено позивачеві у задоволенні позовних вимог.

Верховним Судом відхиляються доводи позивача щодо спричинення йому збитків у зв'язку з тим, що для реалізації договору поруки позивач вимушений був залучати кредитні кошти та сплачувати проценти, оскільки укладаючи договір поруки, не маючи власних грошових коштів, позивач повинен був усвідомлювати всі негативні наслідки, які можуть виникнути при невиконанні кредитних зобов'язань боржником.

Крім того, беручи до уваги правову природу поруки як способу забезпечення виконання зобов'язання, положення ст.ст. 553, 554 ЦК України та враховуючи, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники лише у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором та відсутність доведення позивачем обставин звернення відповідача до нього як до поручителя з вимогою щодо виконання основного зобов'язання Верховний Суд констатує, що обставини залучення позивачем кредитних коштів для сплати їх відповідачеві за власною ініціативою залежали лише від волевиявлення позивача.

Інші доводи касаційної скарги зводяться фактично до переоцінки обставин справи, що не є компетенцією Верховного Суду, враховуючи вимоги ст. 300 ГПК України.

7. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд вважає, що постанова суду апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Аргументи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом касаційної інстанції.

8. Судові витрати

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фініті-Компані" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 07.06.2018р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2018р. у справі №910/20937/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Мамалуй

Суддя Л. В. Стратієнко

Суддя І. В. Ткач