ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"26" листопада 2018 р. справа № 903/69/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Сердюкової Аліни Олегівни

та за присутності представників:

ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2, адвокат (договір про надання правової допомоги №237 від 08.11.2018р., ордер серія ВЛ №000,029846)

ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4 (дов. від 27.07.2018р.)

Цвілюх Н.А. - головний державний інспектор відділу інформаційно-аналітичної роботи юридичного управління Головного управління ДФС у Волинській області (від 21.05.2018р. №21/03-18)

в судовому засіданні взяв участь Гурін Р.А.

розглянувши в судовому засіданні

заяву ОСОБА_4, м. Львів

про визнання грошових вимог на суму 13 812 737,61 грн.

по справі за заявою ОСОБА_2, м.Луцьк

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТ+", м.Луцьк

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 28.02.2018р. (з врахуванням ухвали господарського суду про виправлення описки від 01.03.2018р.) було відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТ+" (43000, м.Луцьк, вул.Єршова, 11, офіс 408, ), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто п'ятнадцять календарних днів до 23 червня 2018 року, розпорядником майна ТОВ "ІНВЕСТ+" призначено арбітражного керуючого Гуріна Романа Анатолійовича (Свідоцтво Міністерства юстиції України про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №1487 від 16.07.2013р.

У відповідності до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" 28 лютого 2018 року за №49663 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України здійснено оприлюднення оголошення (повідомлення) про відкриття господарським судом Волинської області провадження у справі про банкрутство ТОВ "ІНВЕСТ+".

Після оприлюднення відповідного оголошення до розпорядника майна та до суду у встановленому порядку із заявами про визнання грошових вимог до боржника звернулись наступні кредитори: Луцька об'єднана державна податкова інспекція ГУ ДФС у Волинській області, ОСОБА_4, ОСОБА_7, Приватне підприємство "ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ "ЮСТЕРРА".

Відповідними ухвалами суду від 27.03.2018р., від 29.03.2018р. та від 30.03.2018р. заяви визначених кредиторів було призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.04.2018р.

03 квітня 2018 року розпорядник майна Гурін Р.А. звернувся до суду з клопотанням №80 від 30.03.2018 року про припинення повноважень керівника ТОВ "ІНВЕСТ+" ОСОБА_8 та покладення виконання обов'язків керівника товариства на розпорядника майна. Ухвалою суду від 04.04.2018р. клопотання розпорядника майна Гуріна Р.А. було призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.04.2018р.

Ухвалою суду від 12.04.2018р. провадження у справі №903/69/18 було зупинено до розгляду Рівненським апеляційним господарським судом скарги ОСОБА_4 на ухвалу господарського суду Волинської області від 28.02.2018р. та повернення матеріалів справи №903/69/18 до господарського суду Волинської області.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 19.06.2018р. апеляційну скаргу забезпеченого кредитора ОСОБА_4 було залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Волинської області від 28 лютого 2018 року у справі №903/69/18 без змін.

Ухвалою суду від 13.07.2018р. провадження у справі було поновлено, розгляд справи та заяв Луцької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Волинській області, ОСОБА_4, ОСОБА_7, Приватного підприємства "ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ "ЮСТЕРРА" про визнання грошових вимог до боржника та клопотання розпорядника майна Гуріна Р.А. №80 від 30.03.2018р. про припинення повноважень керівника ТОВ "ІНВЕСТ+" ОСОБА_8 та покладення виконання обов'язків керівника товариства на розпорядника майна призначено до розгляду в судовому засіданні на 06.08.2018р.

12.03.2018р. від арбітражного керуючого Сиволобова Максима Марковича, 04.06.2018р. від арбітражного керуючого Карасюка Олександра Володимировича, 11.07.2018р. від арбітражного керуючого Самчука Антона Миколайовича, 17.07.2018р. від арбітражного керуючого Пурія Руслана Петровича та від арбітражного керуючого Рабана Микити Тарасовича надійшли заяви про їх участь у справі про банкрутство в якості розпорядника майна.

Ухвалою суду від 17.07.2018р. розгляд заяв арбітражного керуючого Карасюка Олександра Володимировича №05/07-11 від 01.06.2018р., арбітражного керуючого Самчука Антона Миколайовича №02-02/1 від 11.07.2018р., арбітражного керуючого Пурія Руслана Петровича від 17.07.2018р. та арбітражного керуючого Рабана Микити Тарасовича №1 від 17.07.2018р. про їх участь у справі про банкрутство в якості розпорядника майна було призначено до розгляду в судовому засіданні на 06.08.2018р.

Ухвалою від 26 липня 2018 року Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду було відкрито касаційне провадження у справі №903/69/18 за касаційною скаргою забезпеченого кредитора ОСОБА_4 на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 19.06.2018р. та на ухвалу господарського суду Волинської області від 28.02.2018р., витребувано з господарського суду Волинської області матеріали справи №903/69/18.

Ухвалою суду від 03.08.2018р. провадження у справі №903/69/18 було зупинено до розгляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду касаційної скарги забезпеченого кредитора ОСОБА_4 на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 19.06.2018р. та на ухвалу господарського суду Волинської області від 28.02.2018р. та повернення матеріалів справи №903/69/18 до господарського суду Волинської області.

14 серпня 2018 року відділом документального забезпечення та контролю господарського суду Волинської області за вх. №01-102/48/18 було зареєстровано заяву арбітражного керуючого Котика Руслана Олександровича №02-14/08-2018 від 14.08.2018р. про його участь у справі про банкрутство в якості розпорядника майна.

Ухвалою суду від 27 серпня 2018 року вирішення питання про прийняття заяви арбітражного керуючого Котика Р.О. про його участь у справі про банкрутство в якості розпорядника майна було відкладено до повернення матеріалів справи №903/69/18 до господарського суду Волинської області.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.08.2018р. касаційну скаргу забезпеченого кредитора ОСОБА_4 було залишено без задоволення, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 19.06.2018 та ухвалу господарського суду Волинської області від 28.02.2018 у справі №903/69/18 залишено без змін.

29 жовтня 2018 року до господарського суду Волинської області із Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду було повернуто матеріали справи №903/69/18.

Ухвалою суду від 06.11.2018р. провадження у справі було поновлено, розгляд справи та заяв Луцької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Волинській області, ОСОБА_4, ОСОБА_7, Приватного підприємства "ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ "ЮСТЕРРА" про визнання грошових вимог до боржника призначено до розгляду в судовому засіданні на 26.11.2018р.

Суд зазначає, що 28.03.2018р. від кредитора - ОСОБА_4 надійшла заява від 27.03.2018р. про визнання грошових вимог до боржника на загальну суму 13 812 737,61 грн. з врахуванням 3524,00 грн. понесених судових витрат.

Судом встановлено, що заява ОСОБА_4 була розглянута (із письмовими повідомленнями про це заявника - лист від 10.04.2018р. №89) розпорядником майна Гуріним. Р.А.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 заяву підтримав, просить суд її задовольнити, визнати грошові вимоги ОСОБА_4 до боржника на суму 13 809 213,61 грн. та включити окремо їх до реєстру вимог кредиторів, як вимоги забезпечені заставою майна. Стосовно 3524,00 грн. понесених судових, просить суд їх включитти до вимог першої черги.

Заслухавши пояснення представника кредитора суд приходить до висновку про можливість визнання грошових вимог ОСОБА_4 з врахуванням наступного:

Пунктом 1 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон про банкрутство) визначено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Згідно п. 4 ст. 23 Закону про банкрутство особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Відповідне правило не поширюється на вимоги кредиторів щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування.

Згідно п. 2 ст. 25 Закону про банкрутство у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, і вирішує питання про його затвердження.

Розглянувши заяву ОСОБА_4, судом встановлено, що 23.10.14 р. між ОСОБА_4 та ТОВ "Альтер -Топ" було укладено договір позики. Відповідно до п. 1.1 вказаної угоди позикодавець позивач по справі, до 10.11.14 р. повинен був надати у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 7 000 000 000 грн. , що на день укладення договору еквівалентно 540 540, 54 дол. США, а позичальник зобов'язувався повернути вказані кошти у строк до 31.10.16 р. у відповідності до графіку погашення.

01.11.14р. було укладено додаткову угоду № 1, якою було викладено в новій редакції пункти 1.1, 2.1 та 3.1 , зокрема змінено дату надання позики не пізніше 31.01.15р. та дату повернення позики 30.11.16 р. та відповідно складено новий графік погашення боргу.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 23.10.14р. між ОСОБА_4 та ТОВ "Інвест" було в цей же день укладено договір іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Шкльоодою Я.А. та зареєстровано в реєстрі за №903.

Як вбачається із п. 1.3 вказаної угоди, предметом іпотеки є нерухоме майно - нежитлові приміщення будівлі "Е ( 1-2)" загальною площею 650,60 кв.м , що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомості НОМЕР_2 Пунктом 1.1 договору визначено, що цей договір забезпечує виконання зобов'язань ТОВ "Альтер-Топ" та вимог Іпотекодержателя за договором грошової позики від 23.10.14 р., а також усіх додаткових договорів до нього , які можуть бути укладені в майбутньому стосовно повернення отриманої суми позики, несплаченої пені, а також відшкодування збитків в повному обсязі. Пунктом 1.4 сторонами договору визначена погоджена заставна вартість предмета іпотеки у сумі 11 200 000 грн.

Факт невиконання боржником зобов'язань за договором позики від 23.10.2014р., наявність відповідної заборгованості та безспірність вимог банку до боржника, підтверджується, крім того:

- рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29.06.2016р. у справі №466/10218/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 23.10.14 р., зареєстрованим у реєстрі під № 903, укладеним між ОСОБА_4 та ТОВ "Інвест +", а саме на нерухоме майно - нежитлові приміщення будівлі "Е ( 1-2)" загальною площею 650,60 кв.м , що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомості НОМЕР_2, в рахунок заборгованості за договором грошової позики від 23.10.14 р., яка становить 13 809 213 грн. 61 коп., шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження. Початковою вартістю для реалізації предмета іпотеки визначити погоджену сторонами в договорі іпотеки заставну вартість предмета іпотеки, а саме 11 200 000 грн.

- рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26.09.2016р. у справі №466/10218/15 про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 23.10.14 року, зареєстрованим у реєстрі під № 903, укладеним між ОСОБА_4 та ТОВ "Інвест +", посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Шкльоодою Я.А., а саме на нерухоме майно -нежитлові приміщення будівлі "Е(1-2)", загальною площею 650,60 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єкта нерухомості НОМЕР_2, в рахунок погашення заборгованості ТОВ "Альтер-Топ" за договором грошової позики, укладеним між ОСОБА_4 та ТОВ "Альтер-Топ" 23.10.14 року, яка становить 13 809 213,61 грн., з якої: 12227027.00 грн. сума неповернутої позики; 1373375.83грн. пеня; 208810.78 грн. 3% річних, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, з початковою вартістю для реалізації предмета іпотеки визначено погоджену сторонами в договорі іпотеки заставну вартість предмета іпотеки, а саме 11200000.00 грн.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушення зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому, ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Статтею 572 та частиною 1 статті 575 Цивільного кодексу України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 3 Закону України "Про заставу" встановлено, що заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про заставу", за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно з ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Статтею 11 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

Майновий поручитель за договором застави несе відповідальність перед заставодержателем за невиконання боржником (боржниками) основного зобов'язання як солідарний боржник, а заставодержатель має право вимагати виконання основного зобов'язання як від боржника і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо (статті 553, 554 Цивільного кодексу України). У разі пред'явлення таких вимог до майнового поручителя останній відповідає перед заставодержателем в межах взятих на себе зобов'язань, тобто заставодержатель може задовольнити свої вимоги виключно за рахунок предмета застави. Таким чином, відповідальність боржника майнового поручителя за цим зобов'язанням обмежується вартістю предмета застави.

На етапі первісного формування реєстру вимог кредиторів боржника, суд має право включити до вимог, які забезпечені заставою, усі фактично існуючі вимоги на момент подання заяви з кредиторськими вимогами, на які поширюється забезпечення заставою, згідно договорів застави та незалежно від вартості предметів застави, яка визначена у таких договорах.

Законодавство про банкрутство не пов'язує включення до реєстру вимог, забезпечених заставою майна боржника, із встановленням договірної вартості предметів забезпечення, як єдиного критерію визначення розміру забезпечених заставою вимог. Розмір таких вимог встановлюється виходячи з розміру заборгованості за кредитом та розміру дійсних на момент подання заяви з кредиторськими вимогами зобов'язань майнової поруки по даному кредитному договору, незалежно від вартості предметів застави. Дійсна вартість заставного забезпечення визначається за наслідком продажу предмета застави. Включення до реєстру вимог кредиторів окремо, як таких що забезпечені майном боржника, з посиланням виключно на визначену в договорі іпотеки (застави) вартість предмету іпотеки (застави) не відповідають положенням статей 3, 19 Закону України "Про заставу", які не пов'язують обсяг заставного забезпечення з договірною вартістю предмету застави. Договірна вартість предмета застави має значення як істотна умова договору застави при оцінці судами самого договору застави на предмет його укладення та дійсності його умов.

Правомірність та обґрунтованість грошових вимог забезпеченого кредитора до боржника та наявність у боржника предмета забезпечення, перевіряє суд незалежно від того, чи визнані ці вимоги боржником разом з розпорядником майна, чи ні. При цьому, обов'язок заставного кредитора у випадку подання ним заяви з грошовими вимогами полягає у доведенні обґрунтованості своїх вимог до боржника перед судом належними доказами. Також, у розпорядника майна існує обов'язок включити до реєстру вимоги до боржника, забезпечені заставою його майна згідно з даними обліку боржника, які виражаються у грошовій формі та випливають із розміру цивільних зобов'язань, за якими боржник здійснив забезпечення, а також внести до реєстру окремо відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

Дана позиція суду відображається в матеріалах численної судової практики, зокрема, у постановах Вищого господарського суду України від 30.05.2017р. по справі №914/1875/16, від 07.11.2017р. по справі №902/121/17, від 20.09.2017р. по справі №914/1964/15.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

З врахуванням положень ст. 45 Закону про банкрутство, суд вважає, що вимоги ОСОБА_4 на суму 13 809 213,61 грн. в тому числі 12 227 027.00 грн. сума неповернутої позики, 1 373 375.83 грн. пеня, 208 810.78 грн. 3% річних, враховуючи положення ст. 7 Закону України "Про іпотеку", ст. 19 Закону України "Про заставу", ст. 22 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", а також умови Договору іпотеки, зазначені вимоги ОСОБА_4 є такими, що забезпечені майном боржника, відтак підлягають окремому внесенню до реєстру вимог кредиторів, як такі, що погашаються в позачерговому порядку за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення.

- 3524 грн. понесених судових витрат (сплата судового збору) - вимоги першої черги.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону про банкрутство за результатами розгляду вимог кредиторів господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначаються: розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, які вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22-27 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_4 про визнання грошових вимог до боржника задовольнити.

2. Визнати у встановленому порядку доведені грошові вимоги ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТ+" (43000, м. Луцьк, вул. Єршова, 11, офіс 408, ) на загальну суму 13 812 737,61 грн., які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості:

- 3524,00 грн. - вимоги першої черги;

- 13 809 213,61 грн. - як такі, що забезпечені заставою майна боржника та підлягають позачерговому погашенню.

3. Примірник ухвали суду для відома направити:

- ОСОБА_4 (АДРЕСА_2);

- Гуріну Роману Анатолійовичу (АДРЕСА_3).

Відповідно до ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://vl.arbitr.gov.ua.

Повна ухвала складена 27.11.2018р.

Суддя В. А. Войціховський