ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року Справа № 906/550/18

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П. , суддя Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Левчук І.О.

розглянувши апеляційну скаргу підприємства Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» на рішення господарського суду Житомирської області від 23.08.2018 року у справі №906/550/18 (суддя Лозинська І.В.)

за позовом підприємства Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок»

до фізичної - особи підприємця Денисюк Лариси Вікторівни

про стягнення 23639,52 грн.

за участю представників:

від позивача - директор підприємства «Кооперативний ринок» Невисевич М.В. (наказ 3-К від 13.01.2017 р.) (в режимі відео конференції);

від відповідача - представник Орєхов Р.В. (довіреність б/н від 14.03.2018р.) (в режимі відеоконференції)

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 23.08.2018 року у справі №906/550/18 у позові підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" до фізичної особи - підприємця Денисюк Лариси Вікторівни про стягнення 23639,52 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування торгівельними майданчиками № 90 та № 91 за договором оренди № 402 від 31.12.2013 року, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач по справі звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постановити рішення, яким скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 23.08.2018 року у справі № 906/550/18 та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 25.09.2018р. (гол.суддя Огороднік К.М., суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" на рішення господарського суду Житомирської області від 23.08.2018р. у справі №906/550/18, призначено справу до розгляду на "30" жовтня 2018 р. об 11:30год. у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м. Рівне, вул. Яворницького, 59 в залі судових засідань №4. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

03.10.2018р. від представника апелянта надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У відповідності до абз.3 п.3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Указом Президента України №454/2017 від 29.12.2017р. ліквідовано Рівненський апеляційний господарський суд та створено Північно-західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку, Волинську, Житомирську, Рівненську та Хмельницьку області, з місцезнаходженням у місті Рівному.

Частиною 6 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

05.10.2018р. в газеті "Голос України" опубліковано оголошення про початок роботи Північно-західного апеляційного господарського суду.

У відповідності до наказу керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду №992 від 01.10.2018 "Про комісію для передачі судових справ та матеріалів" згідно акта здачі судових справ від 03.10.2018 до Північно-західного апеляційного господарського суду передана апеляційна скарга підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" на рішення господарського суду Житомирської області від 23.08.2018р. у справі №906/550/18.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Дужич С.П., суддя Коломис В.В.

В апеляційній скарзі представник підприємства Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» зокрема зазначає, що суд першої інстанції помилково вважає, що позивачем надано опис вкладення відправлення цінного листа від 18.01.2016 року №4, не 18.01.16 р., а 10.04.16 р., при досліджені у судовому засіданні оригіналу опису вкладення у цінний лист, у суду не виникло сумніву в тому, що саме на опису є штамп 18.01.2016 р., який перевірив працівник зв»язку і підтвердив це своїм підписом, даний штамп є не чітким, але якщо б у суді виникло питання, підтвердження з почтового зв»язку, позивачу було б ухвалено надати довідку про пітвердження відповідності штампу.

Крім того, судом не з'ясовано ту обставину, якщо б договір № 402 в зв'язку порушенням строку заперечення згідно ст. 764 ЦК України був би пролонгований, то чому відповідач уклав договір № 338 на той самий торговий майданчик з 01.06.2017р., уклавши договір № 338 з 01.06.2017р, тим самим відповідач визнав, що договір № 402 припинений 31.12.2015р і що відповідач використовував торговий майданчик в своїй господарській діяльності з 01.01.2016р. по 01.06.2017р. без договору оренди. На підставі вище наведеного рахуємо помилковим висновком Житомирського господарського суду, що матеріали справи не містять документів, які б свідчили про те що орендодавець у строк встановлений ст. 764 ЦК України заперечував проти дії відповідача, щодо користування спірними об'єктами оренди. Згідно частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

З огляду на викладене позивач просить суд постановити рішення яким скасувати рішення господарського суду Житомирської області по справі № 906/550/18 від 23.08.2018 р. та прийняти нове рішення, яким стягнути з фізичної особи підприємця Денисюк Лариси Вікторівни неустойку в сумі 23639,52 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.10.2018р. відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 21.11.2018р.

21.11.2018 року у судове засідання представник підприємства Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» у режимі відеоконференції з»явився, доводи викладені в апеляційній скарзі підтримав. Представник відповідача у судове засідання також у режимі відео конференції з»явився, щодо апеляційної скарги заперечив.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне:

31.12.2013р. між підприємством Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (орендодавець/позивач) та фізичною особою - підприємцем Денисюк Ларисою Вікторівною (орендар/відповідач) укладено договір оренди №402 (а.с. 11,12), предметом якого є торговельний майданчик № 90;91 загальною площею 5,3 кв.м. і 6,75 кв.м., місцезнаходження якого зазначене на плані розміщення торговельних місць ринку (далі - об'єкт оренди) (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.3 договору об'єкт оренди надається орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торговельної діяльності

Згідно з п.2.1 договору орендар набуває права користування об'єктом оренди з дати початку дії договору відповідно до п.6 договору.

Орендна плата складає 305,81 грн., 389,47 грн. на місяць та вноситься орендарем на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата (п. 3.1 договору).

Відповідно до п.4.2.5 договору сторонами погоджено, що орендодавець має право: у разі якщо орендар після припинення дії договору в семиденний термін не звільнить об'єкт оренди орендодавець переміщає тимчасову споруду, що встановлена на орендованому торговельному місці, на штраф майданчик ринку.

У пункті 4.3.3 договору оренди сторони, зокрема, погодили обов'язок орендаря своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з п. 4.3.8 договору орендар зобов'язаний у разі припинення або розірвання договору у 7-ми денний термін звільнити об'єкт оренди та повернути його орендодавцеві у стані не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об'єкта оренди з вини орендаря.

За п.6.1 договору, його укладено на 1 рік; діє з 01.01.2014 до 31.12.2014 включно.

Додатковою угодою від 13.03.2015 до договору оренди №402 від 31.12.2013 сторони пролонгували договір №402 на термін з 01.01.2015 по 31.12.2015 (а. с. 13).

Як зазначено позивачем, відповідач (орендар) не виконала умови п. 6.3 договору, не подала заяви про намір укласти договір, а отже, згідно з п.6.1 термін дії договору № 402 закінчився 31.12.2015.

Як вбачається з опису вкладення у цінний лист, 10.04.2016 позивач направив відповідачу повідомлення від 18.01.2016 вих. №4 (а. с.14,15) про припинення терміну дії договору оренди №402 з 31.12.2015; негайне повернення об'єктів оренди; попередив про нарахування з 01.01.2016 неустойки, передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Матеріали справи не містять відповіді відповідача на вказане повідомлення.

Оскільки відповідач не повернула орендованих торговельних майданчиків, позивач на підставі ч. 2 ст. 185 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу неустойку в розмірі подвійної плати за користування об'єктом оренди за період з 01.01.2016 по 01.06.2017 в загальній сумі 23639,52 грн.

В подальшому, 01.06.2017 між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено договір оренди №338 (а. с. 28, 29), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування торгівельні майданчики площею 5,3 кв.м., 6,75 м. кв., 2,5 кв.м. № 90,91,91/1, які відповідно до карти-схеми ринку, яка розроблена згідно з "Правилами торгівлі на ринку", являються торговим місцем № 90, 91, 91/1 за адресою: м. Коростишів, вул. Шевченка, 40; строком дії з 01.06.2017 по 31.12.2017 (п. 2.1 договору).

Також в матеріалах справи є договір оренди №213 від 01.01.2018, укладений між тими ж сторонами та з того ж предмету договору (а. с. 30, 31), строком дії з 01.03.2018 по 31.12.2018 (п. 2.1 договору №213).

Позивачем у позовній заяві повідомлено, що за період з 01.01.2016 по 01.06.2017 відповідач продовжувала користуватись об'єктом оренди та сплатила 11819,76 грн. як орендну плату за об'єкт оренди, однак вказана сума обліковується на розрахунковому рахунку позивача та не може бути зарахована як орендна плата за період з 01.01.2016 по 01.06.2017 у зв'язку з відсутністю договору оренди за вказаний період.

Таким чином, посилаючись на ч. 2 ст. 785 ЦК України, позивач вважає, що з 01.01.2016 по 01.06.2017 у нього виникло право нараховувати неустойку за час прострочення користування річчю в подвійному розмірі, що стало підставою для звернення до суду з позовною заявою.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, колегія суддів вважає, що даний правочин за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

Відповідно до приписів ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).

Згідно із ст.764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Таким чином, після збігу одного місяця з моменту закінчення строку дії договору найму наймодавець зможе вимагати його припинення тільки після закінчення нового строку або в разі настання підстав для дострокового розірвання або відмови від договору. Крім того, у вказаній статті зазначається про "поновлення" договору, тобто про продовження його на новий термін, всі інші умови користування орендованим майном залишаються такими самими. В разі виникнення бажання змінити якісь умови договору, сторони повинні укласти новий договір найму або додаткову угоду до договору найму, де передбачити нові умови взаємовідносин.

За приписами ч.1 ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч.2 ст.785 ЦК України).

Зазначеною нормою передбачається відповідальність орендаря за неповернення орендованого майна у встановлений термін у вигляді неустойки, застосування якої не ставиться в залежність від фактичного користування річчю за час прострочення, а встановлюється розмір штрафної санкції, що дорівнює подвійному розміру плати за користування річчю.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що застосування до відповідача відповідальності є безпідставним за відсутності вини, що згідно із ст. 614 ЦК позбавляє права позивача на неустойку.

Частиною 1 статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов'язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст.614 ЦК України.

Так, для застосування ч. 2 ст. 785 ЦК України необхідно встановлення (доведення) обставин, за яких відповідач мала можливість повернути майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов'язку не виконала.

Дана норма не пов'язує цей обов'язок з наявністю будь-яких інших обставин, зокрема, витребування майна орендодавцем, крім однієї підстави - не повернення майна у разі припинення договору найму.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідач не звільнила торгівельні майданчики та продовжувала використовувати об'єкт оренди в своїй господарській діяльності.

Колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять документів, які б свідчили про те, що орендодавець (позивач) у строк, встановлений ст. 764 ЦК України, заперечував проти дій відповідача щодо користування спірними об'єктами оренди.

Натомість, позивачем надано суду опис вкладення у цінний лист датований 10.04.2016р., з якого вбачається направлення відповідачу повідомлення від 18.01.2016р. вих.№4 (а.с.14,15) про припинення терміну дії договору оренди №402 від 31.12.2013р. з 31.12.2015р.; негайного повернення об'єктів оренди та попередження про нарахування з 01.01.2016р. неустойки передбаченої ч.2 ст.785 ЦК України.

Тобто, строк місячний строк, встановлений ст.764 ЦК України, позивачем дотримано не було, оскільки термін дії договору припинивсь 31.12.2015р., а вказане повідомлення направлено 10.04.2016р.

Водночас, матеріали справи не містять також документів щодо наявності обов'язку відповідача, визначеного у п.4.3.8 договору, згідно з яким останній зобов'язаний у 7-денний термін звільнити об'єкт оренди та повернути його орендодавцеві, на виконання вимог ч.1 ст.785 ЦК України.

В той же час, як зазначено у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо відповідача, основним видом діяльності ФОП Денисюк Л.В. є (за даними КВЕД (47.81)) роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями, тютюновими виробами (а. с. 36, 37).

Таким чином, торгівля на ринку є фактичним місцем праці Денисюк Лариси Вікторівни, що в умовах реального безробіття, скорочення соціальних виплат, є суттєвим джерелом її додаткових стабільних доходів.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що дія договору оренди №402 від 31.12.2013 станом на 31.05.2017 не припинилась, відтак у відповідача не виникло обов'язку щодо негайного повернення об'єкту оренди згідно із ч. 1 ст. 785 ЦК України, а у позивача - права, наданого п.4.2.5 договору №402 щодо переміщення тимчасової споруди на штраф майданчик ринку.

Також підтвердженням щодо продовження правовідносин з оренди торгівельних майданчиків є укладення між сторонами 01.06.2017р. та 01.01.2018р. відповідних договорів оренди (а.с.28-31).

Встановлення факту користування орендарем об'єктами оренди за відсутності заперечень орендодавця з цього приводу є істотними обставинами справи, дослідження яких є необхідним для правильного вирішення спору у справі, на що звернув увагу Верховний Суд в постанові від 11.04.2018 у справі №906/66/17 (а.с.78-80).

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В силу приписів ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов»язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Пронін проти України», «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії»).

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду винесено у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу підприємства Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» на рішення господарського суду Житомирської області від 23.08.18 р. у справі №906/550/18 - залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складений "26" листопада 2018 р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Коломис В.В.