ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2018 р.м. ХарківСправа № 922/2964/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АВ" (52500, Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Каштанова, буд. 18-В, кім. 9, код 40975633)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета Рітейл" (60017, м. Харків, вул. Лозівська, буд. 5, код 40082617)
про стягнення 95032,06 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 довіреність №16/17-ЕД від 21.08.2017р., ОСОБА_2 довіреність №34/18-ТД від 02.05.2018р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АВ" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета Рітейл", в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлену відповідачу згідно договору поставки, що укладений між сторонами за №692ОП/ХА від 13.02.2018р. у розмірі 86014,86 грн., пеню у розмірі 5125,84 грн., 15% річних у розмірі 2340,56 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1550,80 грн. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.10.2018р. судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/2964/18. Призначено розгляд справи в судовому засіданні на "26" листопада 2018 р. о (об) 10:20.

26.11.2018р. позивачем через канцелярію суду за вх.№33058 надано клопотання про зменшення суми заборгованості у справі, в якій позивач повідомляє суд про сплату частини суми основного боргу у розмірі 2060,10 грн., та просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 83954,76 грн., суми: пені, 15% річних та інфляційних залишаються не змінними.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.11.2018р. судом повернуто клопотання позивача про зменшення суми заборгованості у справі та додані до нього документи позивачу: Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АВ", у зв'язку із відсутністю доказів направлення даного клопотання відповідачу.

Присутні представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримували та просили позов задовольнити. Також, позивачем надана до суду заява за вх.№33123, в якій позивач повідомив про допущення у вступній частині позовної заяви в зазначенні реквізитів відповідача технічної описки, а саме зазначено код ЄДРПОУ відповідача: 40082617, замість: "40082817".

Суд, ознайомившись із поданою заявою приймає ії до розгляду.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, своїм правом на подання відзиву в порядку ст. 165 ГПК України не скористався, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали про відкриття провадження у даній справі повноважному представнику відповідача: 05.11.2018р.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

13.02.2018р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) був укладений договір поставки №642 ОП/ХА. За умовами вказаного договору позивач взяв на себе зобов'язання поту зумовлені строки передавати (поставляти) у власність відповідача алкогольну продукцію (далі по тексту - товар) відповідно до узгоджених (прийнятих до виконання) позивачем замовлень відповідача, а відповідач взяв зобов'язання приймати вказаний товар у власність та сплачувати за нього зумовлену договором грошову суму.

Згідно п.2.1. договору, сторони погодили, що ціна на товар узгоджується сторонами та зазначаються у видаткових та товарно-транспортних накладних.

П.2.3. договору визначено, що в ціну товару також включені вартість транспортування, тари, упаковки, маркування. Для визначення заборгованості за Товар використовуються ціни, кількість та асортимент товару визначених у видаткових та товарно-транспортних накладних оформлених належним чином які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками. Підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками видаткові та товарно-транспортні накладні є належним доказом поставки та прийняття товару.

Згідно п.2.6. договору, загальна сума договору складає суму товару, поставленого постачальником за всіма видатковим накладними за цим договором, які оформлені належним чином, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками.

Відповідно п.2.7. договору, за поставлений товар, покупець здійснює розрахунки в українських гривнях шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 (сорок п'ять) календарний (-их) день (днів) з моменту поставки товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем здійснено поставку товару згідно видаткових накладних на загальну суму 86014,86 грн. Відповідач отримав товар, зазначених у видаткових накладних, про що свідчать підписи уповноважених представників з боку відповідача. Позивач зазначає, що товар на суму 86014,86 грн. відповідачем не оплачений, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом.

11.09.2018р. позивачем направлено відповідачу претензію від 11.09.2018р. за № 11/09 з вимогою до оплати суми поставки, та встановлено термін оплати - до 21.09.2018р., відповідач товар, що поставлений позивачем оплатив частково, а саме на суму 14387,28 грн.

У зв'язку із простроченням оплати вказаного у видаткових накладних товару відповідачем позивачем нараховано пеню у розмірі 5125,84 грн., 15% річних у розмірі 2340,56 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1550,80 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст.712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу (ст.663 Цивільного кодексу України).

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, поставленим позивачем в рамках договору №642 ОП/ХА від 13.02.2018р. товаром є товар за видатковими накладними на загальну суму 86014,86 грн. Позивач при зверненні до суду визначив, що товар є неоплаченим.

Проте у клопотанні про зменшення суми боргу, що надано позивачем через канцелярію суду 26.11.2018р. позивач зазначає про оплату відповідачем товару на суму 2060,10 грн. та надає виписку за 25.10.2018р. по рахунку позивача про оплату видаткової накладної ВН №65942 від 12.06.2018р. на суму 2060,10 грн.

Позивач звернувся до суду із даним позовом 30.10.2018р., а отже оплата відповідачем 25.10.2018р. частини суми боргу у розмірі 2060,10 грн. не врахована позивачем при формуванні позовних вимог, а отже вказана сума основного боргу заявлена позивачем безпідставно, відповідно до цього суд вважає за необхідне в частині позовних вимог щодо стягнення: суми основного боргу у розмірі 2060,10 грн. відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення коштів в сумі 83954,76 грн. (сума основного боргу, з урахуванням часткової сплати позивачем у розмірі 2060,10 грн., що заявлені позивачем безпідставно) правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Окрім того, позивачем заявлені до стягнення з відповідача пеня у розмірі 5125,84 грн., 15% річних у розмірі 2340,56 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1550,80 грн.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом (Господарським).

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230, ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п.8.3. договору у випадку несвоєчасної оплати поставленого товару покупець (відповідач) сплачує постачальнику (позивачу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховувалася пеня, за кожен день прострочення оплати платежу та 15% річних у випадку прострочення оплати поставленого товару на 10 (десять) і більше календарних днів.

У п. 1.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14, господарським судам роз`яснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Крім того, у п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Ознайомившись із розрахунком позивача встановив, що позивачем також не враховано сплату відповідачем 25.10.2018р. суму у розмірі 2060,10 грн. та здійснено нарахування на вказану суму пені у розмірі 166,87 грн., 15% річних у розмірі 76,20 грн. та інфляційних у розмірі 24,45 грн., що є не вірним та повинно було бути виключено позивачем із суми позовних вимог, а отже в цій частині позовні вимоги є безпідставними.

Таким чином, обґрунтованими сумами пені, 15% річних та інфляційних, що підлягають стягненню з відповідача є пеню у розмірі 4958,97 грн., 15% річних у розмірі 2264,36 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1526,35 грн., а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у разі часткового задоволення позову покладається - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з чим, витрати зі сплати судового збору в сумі 1723,81 грн. покладаються на відповідача та витрати зі сплати судового збору в сумі 38,19 грн. покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 611, 612, 623-629, 631, 662, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193, ст. 232 Господарського кодексу України; ст.ст. 4, 20, 73, 74, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета Рітейл" (60017, м. Харків, вул. Лозівська, буд. 5, код 40082817) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АВ" (52500, Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Каштанова, буд. 18-В, кім. 9, код 40975633, п/р НОМЕР_1, в ПАТ "ПУМБ", МФО 334851) заборгованість у розмірі 83954,76 грн., пеню у розмірі 4958,97 грн., 15% річних у розмірі 2264,36 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1526,35 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В частині позовних вимог щодо стягнення: суми основного боргу у розмірі 2060,10 грн., пені у розмірі 166,87 грн., 15% річних у розмірі 76,20 грн., інфляційних у розмірі 24,45 грн. у задоволенні позову відмовити.

Судові витрати покласти пропорційно на сторони на позивача у справі 38,19 грн., на відповідача у справі 1723,81 грн.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета Рітейл" (60017, м. Харків, вул. Лозівська, буд. 5, код 40082817) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АВ" (52500, Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Каштанова, буд. 18-В, кім. 9, код 40975633, п/р НОМЕР_1, в ПАТ "ПУМБ", МФО 334851) судовий збір у розмірі 1723,81 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АВ" (52500, Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Каштанова, буд. 18-В, кім. 9, код 40975633, п/р НОМЕР_1, в ПАТ "ПУМБ", МФО 334851).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Мета Рітейл" (60017, м. Харків, вул. Лозівська, буд. 5, код 40082817).

Повне рішення складено 28.11.2018 р.

Суддя ОСОБА_3