ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"22" листопада 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2436/16

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.

при секретарі судового засідання Орлов О.О.

розглянувши скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС»

на дії та бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві

від 01.11.2018р. за вх.№2-5407/18

у справі №916/2436/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія «НІКО-ТАЙС»

до відповідачів 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «СОВАГРО»

2) Фермерського господарства «АГРОСТАР»

про стягнення 7 331,66 грн.,-

за участю представників:

від позивача (скаржник): ОСОБА_2, довіреність від 03.08.2018р.

від відповідача-1: не зявився

від відповідача-2: не зявився

від органу ДВС: не зявився

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Одеської області (суддя Шаратов Ю.А.) від 18.10.2016р. стягнуто солідарно з ТОВ СОВАГРО та ФГ АГРОСТАР на користь ТОВ Компанія НІКО-ТАЙС заборгованість у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) у сумі 7 331,66 грн. згідно Договору поруки від 28.01.2014 №28-01-2014-1, Угоди про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку статтей 512-519 Цивільного кодексу України) від 02.07.2012 №402/07-12 та Договору купівлі-продажу від 27.03.2008 №КФ91ТР/З. Стягнуто з ТОВ СОВАГРО на користь ТОВ Компанія НІКО-ТАЙС витрати на сплату судового збору у розмірі 689 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 350 грн. Стягнуто з ФГ АГРОСТАР на користь ТОВ Компанія НІКО-ТАЙС витрати на сплату судового збору у розмірі 689 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 350 грн.

07.11.2016р. господарським судом Одеської області видані відповідні накази на виконання рішення господарського суду Одеської області від 18.10.2016р. у справі №916/2436/16.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.06.2017р. рішення господарського суду Одеської області від 18 жовтня 2016 року у справі № 916/2436/16 скасовано. У задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ТОВ Компанія НІКО-ТАЙС на користь ФГ Агростар судові витрати в сумі 1515,80 грн.

07.07.2017р. господарським судом Одеської області видано відповідний наказ на виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 26.06.2017р. №916/2436/16.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.12.2017р. заяву ФГ Агростар про поворот виконання рішення задоволено. Видано поворотний наказ про стягнення з ТОВ Компанія НІКО-ТАЙС на користь ФГ АГРОСТАР заборгованість у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) у сумі 7 331,66 грн., судового збору у розмірі 689грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 350 грн.

01.11.2018р. за вх.№2-5407/18 господарським судом одержано скаргу на дії та бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні №56026972 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 13.12.2017р. у справі №916/2436/16.

02.11.2018р. господарським судом Одеської області постановлено ухвалу про призначення скарги ТОВ Компанія НІКО-ТАЙС від 01.11.2018р. за вх.№2-5407/18 до розгляду у судовому засіданні на 08.11.2018р.

Судове засідання 08.11.2018р. не відбулось у звязку з перебуванням судді Смелянець Г.Є. на лікарняному.

Ухвалою від 12.11.2018р. скаргу ТОВ Компанія НІКО-ТАЙС призначено до розгляду у судовому засіданні на 22.11.2018р.

22.11.2018р. за вх.№24218/18 господарським судом одержано заяву про виправлення технічних помилок прохальної частини вимог скарги, в якій ТОВ Компанія НІКО-ТАЙС просить суд у звязку з допущенням технічним и описками (посилками) під час виготовлення прохальної частини вимог скарги, замість зазначеного у пункті 3 словосполучення «бездіяльність Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у місті Києві» вважати дійсним та правильним словосполучення «бездіяльність державного виконавця Голосіївського РВДВС м. Київ ГТУЮ у місті Києві», а також пункт 4 та 5 прохальної частини скарги після слова «зобовязати» перед словом «Голосіївський» доповнити та вважати дійсним словосполучення «державного виконавця». Інші вимоги скарги ТОВ Компанія НІКО-ТАЙС просить залишити без змін у зазначеній редакції.

У судовому засіданні 22.11.2018р., яке відбулося у режимі відео конференції з Шостим апеляційним адміністративним судом, представник позивача (скаржник) підтримав вимоги скарги та просив суд її задовольнити.

Голосіївський РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві про дату, час і місце судового засідання щодо розгляду скарги повідомлений належним чином, про що свідчать відповідне повідомлення про вручення поштового відправлення від 07.11.2018р. та відповідна телефонограма від 13.11.2018р., але у судове засідання не зявився, що в силу вимог ч.2 ст.342 ГПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідач-1 про дату, час і місце судового засідання щодо розгляду скарги повідомлений належним чином, про що свідчить відповідні повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу суду з довідкою пошти «адресат вибув», але у судове засідання не зявилися, що в силу вимог ч.2 ст.342 ГПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідач-2 про дату, час і місце судового засідання щодо розгляду скарги повідомлений належним чином, про що свідчать відповідне повідомлення про вручення поштового відправлення від 07.11.2018р. та відповідна відмітка суду на зворотній стороні ухвали 12.11.2018р. про відправлення цієї ухвали відповідачу, але у судове засідання не зявилися, що в силу вимог ч.2 ст.342 ГПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Розглянувши скаргу ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" на бездіяльність державного виконавця Голосіївського РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві, господарський суд дійшов висновку про задоволення скарги, з наступних мотивів.

Як встановлено господарським судом, старшим державним виконавцем Голосіївського РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві відкрито виконавчі провадження з виконання наказу №916/2436/16, виданого 13.12.2017р., про що винесено відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.03.2018р. ВП №56026972.

Постановою Голосіївського РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві від 18.05.2018р. накладено арешт на грошові кошти ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС», що містяться на рахунках: в АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК» МФО 320984 №5671, №5671 та в ПАТ «ПУМБ» МФО 334851 № та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 9707,72 грн.

11.06.2018р. Голосіївським РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві одержано від ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» заяву за вих.№11-5/06 від 11.06.2018р. про списання коштів із арештованого рахунку Боржника та закінчення виконавчого провадження №56026972 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 13.12.2017р. у справі №916/2436/16, в якій ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» просив орган ДВС:

- негайно здійснити списання грошових коштів у сумі 9 707,72 грн. із поточного рахунку Боржника №, відкритого в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, необхідних та достатніх для виконання наказу Господарського суду Одеської області від 13.12.2017р. у справі №916/2436/16;

- негайно зняти арешт грошових коштів у сумі 9 707,72 грн. із поточних рахунків Боржника №5671, №5671, №5671, відкритих в АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», МФО 320984, арешт на котрі було накладено відповідно до постанови від 18.05.2018р.;

- закінчити виконавче провадження №56026972 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 13.12.2017р. у справі №916/2436/16 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

- скасувати арешти та інші заборони, накладені Голосіївським РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві у виконавчому проваджені №56026972 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 13.12.2017р. у справі №916/2436/16;

- про результати розгляду даної заяви в строк, що не перевищує 22.06.2018р., повідомити за адресою: 03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38 оф. 23.

23.07.2018р. на підставі платіжної вимоги №56026972 від 12.07.2018р. з рахунку № ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, було списано 9 508,73 грн. на примусове виконання наказу господарського суду Одеської області від 13.12.2017р. у справі №916/2436/16, про що свідчить відповідна виписка по рахунку ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС».

24.07.2018р. на підставі платіжної вимоги №56026972 від 12.07.2018р. з рахунку №5671 ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» в АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», МФО 320984 було списано 9 508,73 грн. на примусове виконання наказу господарського суду Одеської області від 13.12.2017р. у справі №916/2436/16, про що свідчить відповідна виписка по рахунку ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС».

24.07.2018р. з рахунку №5671 ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» в АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», МФО 320984 було списано 9 508,73 грн. на примусове виконання наказу господарського суду Одеської області від 13.12.2017р. у справі №916/2436/16, про що свідчить відповідна виписка по рахунку ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС».

Таким чином з різних рахунків ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» за підставі відповідної платіжної вимоги державного виконавця в межах виконавчого провадження №56026972 було тричі списано одну і ту ж саму суму за однією і тією ж самою платіжною вимогою, тобто мало місце безпідставне списання коштів у розмірі 19017,46 грн.

03.08.2018р. Голосіївським РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві одержано від ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» вимогу від 03.08.2018р. вих.№03-1/08 про повернення неправомірно та безпідставно списаних коштів із арештованих раніше рахунків Боржника під час виконавчого провадження №56026972 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 13.12.2017р. у справі №916/2436/16, в якій ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» просив орган ДВС в строк до 10.08.2018р. повернути ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» на поточний рахунок №5671, відкритий в АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», МФО 320984, неправомірно та безпідставно списані кошти у сумі 19 017,46 грн.

Між тим, будь-які докази розгляду вимоги ТОВ Компанія НІКО-ТАЙС та повернення йому безпідставно списаних коштів в матеріали справи відсутні та до суду не надано.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з листом відділення №10 ПАТ «ПУМБ» м. Київ від 109.10.2018р. станом на 18.10.2018р. на рахунки ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» у ПАТ «ПУМБ» накладені арешти на підставі постанови Голосіївскього РВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві від 18.05.2018р. ВП №56026972, сума арешту 9707,72 грн.

Докази завершення виконавчого провадження №56026972 та зняття арешту з рахунків боржника в матеріалах справи відсутні та до суду не надані.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно з п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982р., "Новоселецький проти України" від 11.03.2003р., "Федоренко проти України" від 01.06.2006р.). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Згідно з усталеною прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини основу принципу правової визначеності утворює ідея передбачуваності (очікуваності) суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає існуючим в суспільстві нормативним приписам.

На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", від 20.05.2010р. і "Тошкуце та інші проти Румунії", від 25.11.2008р.) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер'їлдіз проти Туреччини", та "Беєлер проти Італії"). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Лелас проти Хорватії").

Таким чином встановлене судом безпідставне списання з рахунків ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» 19017,46 грн. на підставі відповідної платіжної вимоги державного виконавця, існування на даний час арешту коштів ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС», накладеного на підставі постанови Голосіївського РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у міста Києві за наявності доказів примусового виконання рішення господарського суду Одеської області від 13.12.2017р. у справі №916/2436/16 (ВП№56026972) є порушенням прав скаржника на мирне володіння майно, яке захищається ст.1 Першого протоколу до Конвенції, Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на вищевикладене господарський суд дійшов висновку про задоволення скарги про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця та зобовязання державного виконавця усунути допущене порушення.

Відповідно до ст.344 ГПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Скаржником заявлено до стягнення з органу ДВС судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у сумі 2700 грн.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п.1 ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем (скаржник) надано до суду договір №07-06-2018 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 07.06.2018р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" та адвокатом ОСОБА_2, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №3888 від 29.10.2009р., акт прийому-передачі документів від 07.06.2018р., акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 27.10.2018р., квитанція №0.0..1 від 29.10.2018р. на суму 2700 грн.

За таких обставин, господарський суд вважає, що сплачені позивачем адвокату ОСОБА_2 2700 грн. в якості оплати витрат на правничу допомогу відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом скарги та на підставі ст.344 ГПК України покладаються на Голосіївський РВДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ у місті Києві.

Керуючись ст.ст. 234, 340, 343, 344 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" задовольнити.

2.Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні №56026972 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 13.12.2017р. у справі №916/2436/16, котра виразилась у нездійсненні заходів щодо завершення виконавчого провадження №56026972 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 13.12.2017р. у справі №916/2436/16 та зняття арешту з майна та коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС", застосованих у виконавчому провадженні №56026972 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 13.12.2017р. у справі №916/2436/16.

3.Зобовязати державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві провести всі необхідні дії, направлені на закінчення виконавчого провадження №56026972 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 13.12.2017р. у справі №916/2436/16 та зняття арешту з майна та коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС", застосованих у виконавчому провадженні №56026972 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 13.12.2017р. у справі №916/2436/16.

4.Зобовязати державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві (03127, м. Київ, вул. Ломоносова, 22/15, ) здійснити повернення Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (03187, м. Київ, пр-т Академіка Глушкова, 40, оф. 315, ) на поточний рахунок №5671, відкритий в АТ «Прокредит Банк», МФО 320984, кошти у сумі 19 017 (девятнадцять тисяч сімнадцять) грн. 46 коп., котрі були безпідставно та неправомірно списані під час здійснення заходів примусового виконання у виконавчому провадженні №56026972 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 13.12.2017р. у справі №916/2436/16.

5.Стягнути з Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві (03127, м. Київ, вул. Ломоносова, 22/15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (03187, м. Київ, пр-т Академіка Глушкова, 40, оф. 315, ) витрати на правничу допомогу у розмірі 2700 (дві тисячі сімсот) грн.

Повну ухвалу складено 27.11.2018р.

Ухвала набирає чинності 22.11.2018р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повної ухвали.

Суддя Г.Є. Смелянець