ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"13" листопада 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2275/18
Господарський суд Одеської області у складі:
судді Цісельського О.В.
при секретарі судового засідання Мукієнко Д.С.
За участю представників:
позивача: ОСОБА_1 адвокат
відповідача: не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
про стягнення 46 916,66 грн.
Позивач, публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі ПАТ НАК "Нафтогаз України") звернувся до господарського суду Одеської області із позовною заявою в якій просить стягнути з комунального підприємства комунального підприємства "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (надалі КП "ТМ ІТКЕ") борг у загальній сумі 46 916,66 грн, у тому числі: пеню у сумі 43 854,65 грн, три проценти річних у сумі 3 062 грн.
Свої вимоги Позивач обґрунтовує наступним.
21.12.2015р. між ПАТ НАК "Нафтогаз України" та КП " Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго " було укладено договір №3069/16-ТЕ-23 постачання природного газу (надалі Договір).
На виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 9 827 972,22 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, підписаними обома сторонами.
В порушення умов договору Відповідачем несвоєчасно виконані його умови щодо оплати отриманого природного газу, а тому Відповідач зобовязаний сплатити на користь Позивача три проценти річних від простроченої суми, а також пеню за неналежне виконання умов договору. За розрахунками Позивача загальний розмір нарахованих 3% річних від основного боргу складає 3 062грн., сума пені складає 43 854,65 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.10.2018року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначене на 13.11. 2018 р. з викликом сторін.
12.11.2018р. Відповідач подав до Господарського суду відзив на позов, відповідно до якого він проти позову заперечив в повному обсязі, зазначивши, що позовні вимоги ПАТ НАК "Нафтогаз України" не визнає, оскільки на його думку, відсутня вина КП "ТМ ІТКЕ", як Покупця природного газу, у неналежному виконанні зобовязання; приведено неправильний розрахунок пені та 3% річних.
Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, КП "ТМ ІТКЕ" систематично проводилась оплата за спожитий природний газ. Основний борг за Договором станом на 12.05.2016р. КП "ТМ ІТКЕ" був оплачений в повному обсязі, тобто на момент подачі позову борг відсутній.
За вказаним Договором КП "ТМ ІТКЕ" придбавало природний газ для виробництва теплової енергії та постачання послуги з централізованого опалення в тому числі такій категорії споживачів як «населення». ,
18.06.2014 року постановою КМ України №217 був затверджений. "Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу", яким встановлювався новий порядок проведення розрахунків з НАК "Нафтогаз України".
Такий новий порядок полягає у тому, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі-Комісія), починаючи з жовтня 2014 року, щомісячно затверджує Реєстри нормативів перерахування уповноваженим банком коштів з поточних рахунків зі спеціальним режимом використання теплопостачальних підприємств на такі ж рахунки постачальника природного газу. Тобто, зазначеними реєстрами на кожен місяць встановлюється відсоток щоденного перерахування коштів з рахунку КП "ТМ ІТКЕ" на рахунок НАК "Нафтогаз України". Дані новели законодавства позбавили теплопостачальні організації можливості самостійно проводити розрахунки з постачальником природного газу, що і стало причиною утворення заборгованості, на яку позивач здійснив нарахування, що є предметом даного позову. Як зазначає відповідач, з доданих до позовної заяви документів вбачається, що з рахунків зі спеціальним режимом використання КП "ТМ ІТКЕ" уповноваженим банком щоденно проводилось списання коштів на рахунки НАК "Нафтогаз України", проте, в такому відсотковому співвідношенні, при якому у підприємства майже не залишалось вільних коштів. При тому, що у підприємства є інші зобовязання перед бюджетом по сплаті податкових зобовязань, перед працівниками - по виплаті заробітної плати, перед споживачами - по вжиттю заходів щодо забезпечення безперебійного та стабільного надання послуги.
Таким чином, враховуючи вищезазначене, розрахунки з НАК "Нафтогаз України" проводились у порядку, визначеному постановою КМ України №217, та в розмірі, встановленими Реєстрами нормативів, положення яких є обовязковими, як для КП "ТМ ІТКЕ", так і для НАК «Нафтогаз України», а тому, вести мову про те, що несвоєчасні та неповні розрахунки проведені за період з січня по березень 2016 року з вини підприємства, немає жодних підстав, що виключає можливість проводити з боку позивача нарахування пені та застосовувати заходи відповідальності, передбачені ст. 625 ЦК України.
Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання, призначене на 13.11.2018р. не зявився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.
У судовому засіданні 13.11.2018р. було про оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.
Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.
Відповідно до п. 2.1. Статуту КП "ТМ ІТКЕ", створено з метою виробництва, транспортування, розподілення та постачання теплової енергії та одержання прибутку.
Пунктом 2.2. Статуту КП "ТМ ІТКЕ" визначено, що підприємство досягає своєї мети шляхом здійснення різноманітних видів господарської діяльності, зокрема, виробництво, транспортування та постачання теплової енергії фізичним та юридичним особам (п.п.2.2.1.).
На підставі рішення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 270 від 10.08.2012р. КП "ТМ ІТКЕ" було отримано Ліцензію серії АД № 041735 на виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках, установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) терміном з 23.08.2012р. по 22.08.2017р. та Ліцензію серії АД № 041737 на постачання теплової енергії терміном з 23.08.2012р. по 22.08.2017р. та
Згідно з рішенням Одеської обласної державної адміністрації від 25.10.2017р. КП "ТМ ІТКЕ" отримало ліцензію за № 995/А-2017 на постачання теплової енергії; ліцензію за № 995/А-2017 на виробництво теплової енергії.
21.12.2015р. між ПАТ НАК "Нафтогаз України" та КП "Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" було укладено договір № 3069/16-ТЕ-23 постачання природного газу, за умовами п.1.1. якого Постачальник зобовязався передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобовязався прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.
Пунктом 1.2. Договору встановлено, що газ, який продається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення населенню.
Пунктом 2.1 Договору сторони узгодили що Постачальник передає Споживачу з 01.01.2016р. по 31.03.2016р. (включно) газ обсягом до 5100,00 тис. м3, в тому числі помісячно: січень - 1850,00тис. м3; лютий - 1850,00тис. м3; березень - 1450,00тис. м3.
Відповідно до п.3.4. Договору, приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачу у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу, тощо.
Згідно з абз. другим п.3.5. Договору Постачальник не пізніше 8-го числа повертає Споживачу один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.
Пунктом 5.1. Договору сторони погодили, що регульована ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) на природний газ, який постачається за цим договором, в період з 01.01.2016р. по 31.03.2016р. (включно) встановлюється Постановою КМУ від 01.10.2015р. № 758.
Пунктом 5.2. сторони погодили, що ціна за 1000 м3 газу за цим Договором в період з 01.01.2016р. по 31.03.2016р. (включно) для підприємств, які приєднані до газорозподільних мереж, становить 1 770,74 грн, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до ціни на природний газ 2%; податок на додану вартість 20%. До сплати за 1000 м3 природного газу 1 806,15 грн, крім того ПДВ-20% - 361,23 грн, всього з ПДВ 2 167,38 грн.
Відповідно до п.6.1. Договору, оплата за газ природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Відповідно до п.8.2. Договору сторони погодили, що у разі невиконання Споживачем умов пункту 6.1. цього Договору Постачальник має право не здійснювати поставку газу Споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплата та наявності технічної можливості. У разі невиконання Споживачем пункту 6.1. умов цього Договору він зобовязується сплатити Постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
29.01.2016р. між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 2 до договору постачання природного газу від 21.12.2015р. № 3069/14-ТЕ-23, за умовами якої п.1.3. Договору було викладено в наступній редакції: " За цим договором може бути поставлений газ власного видобутку (газ, видобутий на території України" та/або імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на ПАТ НАК "Нафтогаз України" на митну територію України".
За актами приймання-передачі природного газу у період з січня 2016р. по березень 2016 р. включно Позивач передав, а Відповідач прийняв природний газ в обсязі, передбаченому за договором на загальну суму 9 827 972,22 грн, але як вказує Позивач та не заперечує Відповідач оплату за переданий газ Відповідач здійснював несвоєчасно та не виконував зобовязання у строк, визначений у Договору, чим порушив умови господарського зобовязання, зокрема, п.6.1. Договору.
З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу Відповідача перед Позивачем за Договором, розмір нарахованої пені за неналежне виконання Відповідачем умов Договору за розрахунком, наданим Позивачем, складає 43 854,65 грн.
Окрім того, Позивач у позові вказує, що оскільки Відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобовязаний сплатити на користь Позивача три проценти річних від простроченої суми боргу, яка за його розрахунком склала 3062,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, Позивач звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Відповідача з метою захисту своїх порушених прав.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов наступних висновків.
У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.
Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі. Частиною шостою ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.
Пунктом 8.2. Договору сторони погодили, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 умов цього договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем нараховано та заявлено до стягнення: 43 854,65 грн - пені, 3%річних - 47 653,94 грн, разом 46 916,65 грн.
Відповідач у своєму відзиві на позов в обґрунтування своїх заперечень проти позову, посилався на те, що 18.06.2014 року постановою КМ України №217 був затверджений. "Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу", яким встановлювався новий порядок проведення розрахунків з НАК "Нафтогаз України".
Такий новий порядок полягає у тому, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі-Комісія), починаючи з жовтня 2014 року, щомісячно затверджує Реєстри нормативів перерахування уповноваженим банком коштів з поточних рахунків зі спеціальним режимом використання теплопостачальних підприємств на такі ж рахунки постачальника природного газу. Тобто, зазначеними реєстрами на кожен місяць встановлюється відсоток щоденного перерахування коштів з рахунку КП "ТМ ІТКЕ" на рахунок НАК "Нафтогаз України". Дані новели законодавства позбавили теплопостачальні організації можливості самостійно проводити розрахунки з постачальником природного газу, що і стало причиною утворення заборгованості, на яку позивач здійснив нарахування, що є предметом даного позову. Як зазначає відповідач, з доданих до позовної заяви документів вбачається, що з рахунків зі спеціальним режимом використання КП "ТМ ІТКЕ" уповноваженим банком щоденно проводилось списання коштів на рахунки НАК "Нафтогаз України", проте, в такому відсотковому співвідношенні, при якому у підприємства майже не залишалось вільних коштів. При тому, що у підприємства є інші зобовязання перед бюджетом по сплаті податкових зобовязань, перед працівниками - по виплаті заробітної плати, перед споживачами - по вжиттю заходів щодо забезпечення безперебійного та стабільного надання послуги.
Таким чином, враховуючи вищезазначене, розрахунки з НАК "Нафтогаз України" проводились у порядку, визначеному постановою КМ України №217, та в розмірі, встановленими Реєстрами нормативів, положення яких є обовязковими, як для КП "ТМ ІТКЕ", так і для НАК "Нафтогаз України", а тому, як стверджував Відповідач несвоєчасні та неповні розрахунки проведені ним за період з січня по березень 2016 року були не з його вини, а тому у позивача немає жодних підстав проводити нарахування пені та застосовувати заходи відповідальності, передбачені ст. 625 ЦК України.
30.11.2016 р. набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016р. за № 1730-VIII.
Виходячи зі змісту ст. 2 вказаного Закону, його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (спожитий природний газ, електричну енергію).
Частиною 3 ст. 7 даного Закону визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Як встановлено матеріалами справи, а саме відповідно до п. 2.1. Статуту КП "ТМ ІТКЕ", створено з метою виробництва, транспортування, розподілення та постачання теплової енергії та одержання прибутку. Пунктом 2.2. Статуту КП "ТМ ІТКЕ" визначено, що підприємство досягає своєї мети шляхом здійснення різноманітних видів господарської діяльності, зокрема, виробництво, транспортування та постачання теплової енергії фізичним та юридичним особам (п.п.2.2.1.).
Відповідач здійснював свою господарську діяльність на підставі Ліцензії серії АД № 041735 на виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках, установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) терміном з 23.08.2012р. по 22.08.2017р. та Ліцензії серії АД № 041737 на постачання теплової енергії терміном з 23.08.2012р. по 22.08.2017р., виданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг № 270 від 10.08.2012р. та на підставі ліцензії на постачання теплової енергії та ліцензію на виробництво теплової енергії, виданих Одеською обласною державною адміністрацією на підставі її рішень за №№ 995/А-2017, 995/А-2017 від 25.10.2017р.
Пунктом 1.2 договору постачання природного газу № 3069/16-ТЕ-23 від 21.12.2015 р. передбачено, що газ, який продається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення населенню.
30.11.2016р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017р. № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.
Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016р. заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016р.
Водночас частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016р.), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що заборгованість за поставлений природний газ, який поставлявся Відповідачу за Договором, погашена останнім в повному обсязі станом на 12.05.2016 року, що підтверджується розрахунком, наданим Позивачем, тобто до набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".
Отже, суд вважає помилковими доводи Позивача викладені в якості обґрунтування правових підстав для нарахування відповідачу пені та 3% річних за порушення умов п.6.1 Договору.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, а також вимоги ст. 74 ГПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надаючи правову кваліфікацію доказам, наданим сторонами, з урахуванням фактичних і правових підстав заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
В силу приписів ст.129 ГПК України судові витрати по справі слід покласти на позивача, а судові витрати, визначені відповідачем у попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат від 07.11.2018р. № 1926 відповідачем жодним чином не підтверджений, а тому відшкодуванню не підлягає.
Керуючись ст.ст.13, 74, 76, 86, 129, 202, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
В И Р І Ш И В:
1. У позові відмовити повністю.
2. Судові витрати по справі - покласти на публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
Рішення суду набирає законної сили відповідно ст. 241 ГПК України.

Повний текст рішення складено 26 листопада 2018 р.

Суддя О.В. Цісельський