ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року Справа № 923/558/18
м.Одеса

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.ОСОБА_1

суддів О.Ю. Аленіна, Л.В. Поліщук

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від СТОВ «Берегиня» - ОСОБА_2 - за ордером, довіреністю;

від ТОВ «Зерноком ОСОБА_3» -ОСОБА_4 - директор;

від ТОВ «Зерноком Агроюг» - не зявився;

від ОСОБА_5 районної державної адміністрації не зявився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Берегиня»

на ухвалу господарського суду Херсонської області від 28 вересня 2018 року

у справі №923/558/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерноком ОСОБА_3»

до:

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерноком Агроюг»;

- Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Берегиня»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_5 районна державна адміністрація

про визнання права власності на майно (посіви 2018 року (незавершене виробництво) сільськогосподарської культури - пшениці ярої та відшкодування збитків в розмірі 2265033,54грн.

суддя суду першої інстанції: ОСОБА_6,

час і місце ухвалення судового рішення: 28.09.2018р., м.Херсон, господарський суд Херсонської області.

Учасники справи чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 26.11.2018р. згідно ст.233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

20.08.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Зерноком ОСОБА_3» (далі ТОВ «Зерноком ОСОБА_3», позивач), звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерноком Агроюг» (далі ТОВ «Зерноком Агроюг», відповідач-1) та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Берегиня» (далі СТОВ «Берегиня», відповідач-2)про визнання права власності на майно (посіви 2018 року (незавершене виробництво) сільськогосподарської культури - пшениці ярої та відшкодування збитків в розмірі 2 265 033 грн. 54 коп. з яких 571876,54грн. - реальні збитки, 1693157грн. - втрачена вигода.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08.11.2016р. між ТОВ «Зерноком ОСОБА_3» та ОСОБА_5 районною державною адміністрацією було укладено договір оренди земельної ділянки площею 120,8759 га із земель резервного фонду на території Ольгіївської сільської ради Бериславського району Херсонської області та підписано акт прийому передачі земельної ділянки; позивачем правомірно було набуто право оренди на земельну ділянку площею 120,8759га., кадастровий номер :03:010:0306, яка в подальшому незаконним способом була поділена на дві земельні ділянки, під час діючих та не припинених в установленому законом порядку орендних відносин та незаконно передана ОСОБА_5 РДА ТОВ «Зерноком Агроюг» та СТОВ «Берегиня» у відповідних частинах. У 2018 році ТОВ «Зерноком ОСОБА_3» по діючому договору оренди було засіяно сільськогосподарською культурою (пшеницею) вказану вище орендовану земельну ділянку ; наприкінці квітня 2018 року СТОВ «Берегиня» отримано право оренди на вказану земельну ділянку та згодом зібрано врожай, який належить ТОВ «Зерноком ОСОБА_3»; внаслідок неправомірних дій відповідача щодо збирання та приховування врожаю позивача останньому нанесені збитки у тому числі упущена вигода; позивач зазначає, що збирання вказаного врожаю проводилось саме СТОВ «Берегиня».

26.09.2018р. позивачем подано до господарського суду заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Берегиня» та обліковуються на наявних у нього в банківських установах рахунках, в тому числі поточному рахунку № 9124 у філії Херсонського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 352457 в межах суми позову, а також накласти арешт на належне Товариству з обмеженою відповідальністю "Берегиня" рухоме і нерухоме майно.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що в 2018 році ТОВ «Зерноком ОСОБА_3» було засіяно сільськогосподарською культурою (пшеницею) земельну ділянку яка перебувала у ТОВ «Зерноком ОСОБА_3» в користуванні на підставі договору оренди від 08.11.2016р.; наприкінці квітня 2018 року СТОВ «Берегиня» отримано право оренди на вказану земельну ділянку та згодом зібрано врожай, який належить ТОВ «Зерноком ОСОБА_3»; внаслідок неправомірних дій відповідача щодо збирання та приховування врожаю позивача нанесло останньому збитки у значних розмірах, жодних пропозицій щодо мирного врегулювання спору та відшкодування позивачу нанесених збитків або повернення врожаю від СТОВ «Берегиня» не надходило, що свідчить про недобросовісність господарської діяльності СТОВ «Берегиня», ухилення від відповідальності та від поновлення порушених прав позивача; вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно СТОВ «Берегиня» сприятиме запобіганню порушень прав сторін на час вирішення спору в суді. При цьому позивач зазначає, що заходи забезпечення позову мають накладатися лише в межах суми позову що не перешкодить нормальному функціонуванню СТОВ «Берегиня» та вільному використанню інших коштів які знаходяться на рахунку відповідача-2.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 28.09.2018р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерноком ОСОБА_3» задоволено частково; ухвалено накласти арешт на грошові кошти, що обліковуються в установах банків на належних відповідачу - Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Берегиня» рахунках у тому числі на поточному рахунку № 9124 у філії Херсонського обласного управління ПАТ "Державний ощадний банк", МФО 352457, в межах заявленої до стягнення суми, що складає 2265033,54 грн.; в задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Постановляючи вказану ухвалу, господарський суд дійшов висновку про можливість забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ «Берегиня» у звязку з обґрунтованістю такого забезпечення та доведеністю доказами в розумінні приписів ст.ст. 76, 77, 79 ГПК України, а також наявністю фактичних обставин, з якими пов'язується вжиття такого заходу забезпечення позову (адекватність, співмірність, відповідність суті позовної вимоги); накладення арешту на грошові кошти, що обліковуються на належних СТОВ «Берегиня» в установах банків рахунках, в межах заявленої до стягнення суми збитків повністю забезпечить ефективний захист та поновлення порушеного інтересу позивачу, у випадку задоволення позову, за захистом якого він звернувся до господарського суду. Відмовляючи у задоволенні заяви в частині накладення арешту на належне СТОВ «Берегиня» рухоме і нерухоме майно суд зазначив, що цей захід не є адекватним та не відповідає сутності заявлених позивачем вимог.

29.10.10.2018р. до Південно-західного апеляційного господарського суду через господарський суд Херсонської області надійшла апеляційна скарга СТОВ «Берегиня», в якій скаржник просить скасувати оскаржену ухвалу в частині накладення арешту на грошові кошти СТОВ «Берегиня» та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом не перевірено визначену позивачем ціну позову, достовірності розрахунку як ціни позову так і суми, в межах якої подано заяву про забезпечення позову; в заяві про забезпечення позову не міститься обґрунтування реальності упущеної вигоди позивача; позовні вимоги забезпечені за рахунок лише одного відповідача СТОВ «Берегиня» та вжиття такого засобу забезпечення позову є неадекватною мірою забезпечення та впливає і блокує господарську діяльність відповідача-2, оскільки заблокованими стали кошти необхідні для виплати заробітної плати орендних платежів за землю, постійних комунальних експлуатаційних платежів; вимоги у справі №923/558/18 виникли у звязку із спором користування земельними ділянками та є похідними від права користування земельними ділянками, однак суд не взяв до уваги наявність повязаної справи №923/689/18 за позовом ТОВ «Зерноком ОСОБА_3» до ОСОБА_5 районної державної адміністрації, предметом спору в якій є визнання незаконними та скасування розпоряджень ОСОБА_5 районної державної адміністрації, визнання недійсними договорів оренди від 25.04.2018р. та внесення змін до договору оренди від 08.11.2016р. укладеного між СТОВ «Берегиня» та ОСОБА_5 районною державною адміністрацією; враховуючи предмет спору, вид заходу забезпечення позову формально відповідає вимогам позивача, але не містить обґрунтування, що його невжиття може утруднити виконання рішення; судом не розглянуто питання про застосування зустрічного забезпечення позову.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 01.11.2018р. поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою СТОВ «Берегиня» на ухвалу господарського суду Херсонської області від 28.09.2018р. у справі №923/558/18; встановлено іншим учасникам справи згідно з нормами ст.263 ГПК України строк для подання відзиву (з доказами його направлення учасникам справи) на апеляційну скаргу до 12.11.2018р..

14.11.2018р. від ТОВ «Зерноком ОСОБА_3» до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити оскаржувану ухвалу господарського суду без змін, а апеляційну скаргу СТОВ «Берегиня» без задоволення, зазначаючи, що судом першої інстанції законно накладено арешт на кошти відповідача-2 в межах суми предявлених до стягнення збитків, адже це повністю забезпечить ефективний захист та поновлення порушеного інтересу ТОВ «Зерноком ОСОБА_3» у випадку задоволення позову.

В засіданні суду апеляційної інстанції скаржник підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із п.3 ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 269 ГПК України, враховуючи межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1, 2 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За умовами ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується можливість виконання судового рішення.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позовних вимог не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

З матеріалів оскарження ухвали вбачається, що предметом позову у даній справі є визнання права власності на майно (посіви 2018 року (незавершене виробництво) сільськогосподарської культури - пшениці ярої, та стягнення збитків в розмірі 2265033,54грн.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти наявні на рахунку відповідача-2, господарський суд дійшов висновку, що накладення арешту на грошові кошти, що обліковуються на належних СТОВ «Берегиня» в установах банків рахунках, в межах заявленої до стягнення суми збитків повністю забезпечить ефективний захист та поновлення порушеного інтересу позивачу, у випадку задоволення позову, за захистом якого він звернувся до господарського суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, врахувавши також фактичні обставини, які не оспорюються відповідачем СТОВ «Берегиня», а саме:

- факт збирання СТОВ «Берегиня» врожаю пшениці ярої за дорученням ТОВ «Зерноком Агроюг» та вивезення врожаю з поля (у засіданні суду апеляційної інстанції оглянуті надані СТОВ «Берегиня» копії договорів з ТОВ «Зерноком Агроюг»);

- стверджуваним позивачем фактом, що не заперечується СТОВ «Берегиня» та підтверджується відкриттям кримінального провадження, втрати врожаю пшениці з земельної ділянки, що перебувала в оренді у ТОВ «Зерноком ОСОБА_3»;

- відсутністю заперечень з боку СТОВ «Берегиня» тієї обставини, що саме позивач є особою, яка здійснила посіви пшениці ярої.

Колегія суддів вважає застосовані заходи адекватними та співмірними, виходячи з описаних обставин та ціни позову, протилежне скаржником не доведено та не обґрунтовано.

Щодо ненадання оцінки обґрунтованості розрахунку спірної суми збитків, реальності упущеної вигоди, тощо, судом першої інстанції, колегія суддів відхиляє такі аргументи скаржника, оскільки дослідження відповідних доказів, їх оцінка та встановлення обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є завданням господарського суду при вирішенні спору по суті, а не в межах розгляду заяви про забезпечення позову. Будь-які судження стосовно доведеності та обґрунтованості вимог позивача в ухвалі з питання забезпечення позову вважаються передчасними.

Доводи апеляційної скарги про те, що обрані судом заходи забезпечення позову впливають і блокують господарську діяльність відповідача-2, оскільки заблокованими стали кошти необхідні для виплати заробітної плати орендних платежів за землю, постійних комунальних експлуатаційних платежів є безпідставними, оскільки такі обставини не були доведені відповідачем-2 в належними доказами. Відповідачем не надано жодного доказу як того, що рахунки в банках, в тому числі рахунок № 9124, на який накладено арешт в межах суми позовних вимог, призначені для виплати заробітної плати або соціальних та страхових виплат так і доказів, що у СТОВ «Берегиня» відсутні кошти на інших рахунках необхідні для здійснення необхідних виплат.

Обрані судом заходи забезпечення позову не обмежують права та законні інтереси Відповідача-2, мають тимчасовий характер та не позбавляють Товариство його права на господарську діяльність, отримання доходів, забезпечують збереження балансу інтересів сторін, узгоджуються із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Щодо твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не розглядалося питання зустрічного забезпечення, слід зазначити, що вжиття заходів зустрічного забезпечення та встановлення його розміру законом покладено на розсуд суду, який розглядає відповідну заяву. Застосування означених заходів у відповідності до ч.1 ст.141 ГПК України є правом, а не обов'язком суду. При цьому, для вжиття заходів зустрічного забезпечення необхідно враховувати обставини справи, а також співмірність вжитих заходів із заявленими вимогами та можливими збитками осіб, щодо яких такі заходи вживаються.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 141 ГПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв'язку із забезпеченням позову.

Отже вжиття заходів зустрічного забезпечення є правом, а не обовязком суду.

Разом з тим, матеріали оскарження ухвали та апеляційної скарги не містять доказів реальної можливості завдання відповідачу-2 збитків внаслідок вжиття заходу забезпечення позову.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 141 ГПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Таким чином, відповідач-2 мав право звернутись із відповідним клопотанням (заявою) до суду першої інстанції.

З огляду на викладене та беручи до уваги унормовані статтею 269 ГПК України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не допущено порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, у звязку з чим, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно положень ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 271, 281-284,286-288 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Херсонської області від 28.09.2018 р. у справі №923/558/18 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Берегиня».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку, згідно положень ст.ст. 286,288 ГПК України.

Повна постанова складена 29 листопада 2018 року.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Л.В. Поліщук