ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 листопада 2018 р. Справа № 903/569/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АБМ-Трейд"

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Вихованця Віктора Олександровича

про стягнення 297723,29 грн.

від позивача: Мартинюк О. І., ордер серія ВЛ № 000039377;

від відповідача: н/з.

Права та обов'язки учаснику судового процесу роз'яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "АБМ-Трейд" звернулося до суду з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Вихованця Віктора Олександровича про стягнення 297723,29 грн., з них 200000,00 грн. сума неповернутої фінансової допомоги, 45369,86 грн. пені, 41753,43 грн. процентів річних, 10600,00 грн. інфляційні.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 5 про надання поворотної фінансової допомоги від 15.11.2017 року в частині повного та своєчасного повернення фінансової допомоги. На виконання умов договору позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 200 000,00 грн. Строк повернення цієї суми за договором про надання поворотної фінансової допомоги - до 22.11.2017 року, однак згідно повідомлення про продовження строку користування допомогою, позивачем погоджено строк повернення коштів до 29.11.2017 року включно. На суму боргу згідно п.4.2 договору нараховано пеню в сумі 45369,86 грн. та 30% річних в сумі 41753,43 грн., згідно ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційні в сумі 10600,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 17.08.2018 року у справі № 903/569/18 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АБМ-Трейд" було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.09.2018 року, зобов'язано учасників судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 12.09.2018 року відкладено підготовче засідання на 09.10.2018 року, зобов'язано відповідача надати відзив на позов, позивача - відповідь на відзив відповідача з відповідними доказами, які підтверджують обставини на яких ґрунтується заперечення, статут товариства, оригінали: договору про надання поворотної фінансової допомоги № 5 від 03.11.2017 року, платіжного доручення № 223 від 15.11.2017 року та інші докази для огляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 09.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 23.10.2018 року.

Ухвалою суду від 23.10.2018 року, за клопотанням позивача, було відкладено розгляд справи по суті на 20.11.2018 року.

20.11.2018 року позивач, через відділ документального забезпечення та контролю, подав заяву про приєднання до матеріалів справи доказів оплати витрат на професійну правничу допомогу та довідки-розрахунку затраченого адвокатом часу. Дана з додатками приєднана до матеріалів справи.

Представник позивача в судове засідання 20.11.2018 року позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові.

Відповідачем відзиву на позов не надано, його представник в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджено повернутими на адресу суду рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, а саме ухвал суду про відкриття провадження у справі, відкладення її розгляду № 672, № 762, № 792, № 094.

Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином, розглядає справу за наявними в ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

15.11.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АБМ-Трейд» (Надавач) та Фізичною особою-підприємцем Вихованцем В. О. (Користувач) було укладено договір № 5 про надання поворотної фінансової допомоги (а.с.11-12).

Відповідно до п. 1.1. договору Надавач зобов'язується надати Користувачу поворотну фінансову допомогу, а останній зобов'язується повернути її в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Поворотна фінансова допомога - це сума грошових коштів в національній валюті України, передана Користувачу у користування на визначений строк відповідно до даного договору, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами (п. 1.2 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору допомога надається в розмірі 200000,00 грн.

Допомога надається однією сумою, якщо сторони додатково не погодять іншого. Допомога надається Користувачу на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується. Допомога надається на строк 7 (сім) календарних днів, перебіг, якого починається з дати зарахування грошових коштів на банківський рахунок Користувача та/або з моменту видачі готівки Користувачу з каси Надавача. (п.п. 2.2-2.4 договору).

Відповідно до п.3.1. договору допомога підлягає поверненню в останній день строку, визначеного згідно з пунктами 2.4 і 2.5 даного договору, а у випадку вимоги Надавача про дострокове повернення - у строк, визначений згідно з п.7.1 даного договору.

Повернення допомоги відбувається шляхом зарахування грошових коштів на банківський рахунок Надавача та/або шляхом внесення готівки у касу Надавача (п.3.2. договору).

Згідно пункту 7.1. договору Надавач має право вимагати дострокового повернення допомоги, письмово попередивши про це Користувача за три робочих дні. Дане повідомлення може бути вручене особисто Користувачу або направлене поштовим пересиланням, по-факсу чи на електронну поштову адресу Користувача.

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2017 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 8.1 договору).

На виконання умов договору про надання поворотної фінансової допомоги Товариством з обмеженою відповідальністю "АБМ-Трейд" на розрахунковий рахунок Фізичної особи - підприємця Вихованця Віктора Олександровича перераховані грошові кошти на суму 200000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №223 від 15.11.2017 року (а.с. 13).

Відповідач свої зобов'язання по поверненню грошових коштів не виконав, 22.11.2017 року заявляв про продовження строку користування допомогою, а саме подавав повідомлення № 22/11-3 про продовження строку користування поворотною фінансовою допомогою на сім днів, з кінцевим терміном повернення до 29.11.2017 року, який було погоджено позивачем (а.с. 14).

Станом на час звернення позивача з позовом до суду заборгованість за договором №5 від 15.11.2017 року про надання поворотної фінансової допомоги у сумі 200000,00 грн. відповідачем не сплачена.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 297723,29 грн., з них 200000,00 грн. сума неповернутої фінансової допомоги, 45369,86 грн. пені, 41753,43 грн. процентів річних, 10600,00 грн. інфляційні.

Підставами заявленого позову є те, що відповідачем порушено умови договору №5 про надання поворотної фінансової допомоги від 15.11.2017 року в частині дотримання строку виконання зобов'язання по поверненню отриманої фінансової допомоги, що призвело до виникнення заборгованості відповідача перед позивачем у заявленій до стягнення сумі.

У відповідності із ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ні Господарський кодекс України, ні Цивільний кодекс України не містять визначення поворотної фінансової допомоги.

За визначенням, наданим у пункті 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України, поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Поворотна фінансова допомога в Цивільному кодексі України відповідає договору позики, особливості укладення та виконання якого повинні відповідати умовам ст.ст. 1046 - 1053 ЦК України.

Згідно з п. 6. ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою. Відповідно до частини першої ст. 5 цього Закону фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції (ч. 4 ст. 5 зазначеного Закону).

Пунктом 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 31.03.2006 № 5555 "Про можливість надання юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, фінансових послуг з надання коштів у позику та надання поручительств", зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.04.2006 за № 477/12351, встановлено, що юридичні особи - суб'єкти господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, надають фінансові послуги з надання коштів у позику (крім на умовах фінансового кредиту) та поручительств відповідно до вимог цивільного законодавства та з урахуванням вимог законодавства України щодо запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Таким чином, надати кошти в позику під відсотки вправі лише фінансові установи.

У спірних відносинах має місце позика, яка не передбачає нарахування процентів за користування коштами чи іншої винагороди, отже, кредитор не повинен обов'язково мати статус фінансової установи.

За приписами статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем на рахунок відповідача згідно платіжного доручення №223 від 15.11.2017 року перераховано грошові кошти у сумі 200000,00 грн., призначення платежу: поворотна фінансова допомога згідно договору № 5 від 15.11.2017 року, без ПДВ.

За положеннями статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Отже, відповідно до матеріалів справи договором №5 про надання поворотної фінансової допомоги від 15.11.2017 року передбачалося надання позивачем відповідачу поворотної фінансової допомоги у сумі 200 000,00 грн., фактично позивач виконав зобов'язання за договором щодо надання фінансової допомоги у сумі 200 000,00 грн., яка не була повернута відповідачем у встановлений строк. Тобто вбачається порушення строку повернення поворотної фінансової допомоги, передбаченого умовами договору.

Враховуючи умови договору, положення статті 1049 ЦК України строк повернення поворотної фінансової допомоги, наданої позивачем відповідачу, надання якої підтверджується зазначеним вище платіжним дорученням, є таким, що настав.

За таких обставин, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 200000,00 грн. підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних в розмірі 10600,00 грн. та 41753,43 грн. - процентів річних, то дана вимога підставна та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частиною 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення допомоги, Користувач сплачує 30 відсотків річних та інфляційні втрати.

Згідно розрахунку позивача сума інфляційних складає 10600,00 грн., відсотки річних - 41753,43 грн., які нараховано відповідно з 30.11.2017 року по 10.08.2018 року.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст.2 ГК України.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України, передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення допомоги, Користувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Згідно з розрахунком позивача сума пені складає 45369,86 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Також суду не надано доказів, які б свідчили про розірвання договору № 5 від 15.11.2017 року про надання поворотної фінансової допомоги.

Згідно з п. 8.1. цього договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2017 року, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Доказів на підтвердження надіслання повідомлення про припинення договору сторони не подали. За таких обставин договір № 5 від 15.11.2017 року про надання поворотної фінансової допомоги є діючим та на підставі ст. 11 Цивільного кодексу України є підставою виникнення обов'язків.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

Оскільки спір до розгляду доведено з вини відповідача, сплачений позивачем судовий збір в сумі 4465,85 грн. в силу ст.129 ГПК України, слід покласти на відповідача.

Щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат на правову (правничу допомогу) у розмірі 5000,00 грн судом враховано наступне.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126).

Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивач просить стягнути з відповідача 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до приписів частини 4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126).

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126).

Оскільки відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правової допомоги, дану вимогу позивач підтверджує: свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, актом приймання-передачі наданих послуг від 20.11.2018 року, довідкою-розрахунком кількості часу, затраченого адвокатом на правничу допомогу, розрахунковою квитанцією від 22.10.2018 року, вимога про стягнення витрат на правову допомогу є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 123, 126, 129, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Вихованця Віктора Олександровича (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АБМ-Трейд" (45500, Волинська область, Локачинський район, смт.Локачі, вул. Горєлова,1, ) 297723,29 грн., з них 200000,00 грн. сума неповернутої фінансової допомоги, 45369,86 грн. пені, 41753,43 грн. процентів річних, 10600,00 грн. інфляційні, а також 4465,85 грн. витрат по судовому збору та 5000,00 грн. витрат на правову допомогу.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

22.11.2018 року.

Суддя С. В. Костюк