СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2018 р. Справа № 922/1552/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Плахов О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 на підставі довіреності №40 від 14.06.2018, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ №005809 від 08.12.2016,

відповідача - ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги №ГП2018/06 від 25.06.2018, ордеру про надання правової допомоги серії ПТ №058850 від 25.06.2018, посвідчення адвоката №1425,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Діамантбанк" (вх.№461 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 11.09.2018, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Новіковою Н.А., час проголошення рішення - не зазначено, дата складання повного тексту рішення - 20.09.2018, у справі №922/1552/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодом Харків", м. Харків

про стягнення заборгованості за кредитним договором 196 398, 74грн

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Діамантбанк" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодом Харків" про стягнення з останнього заборгованості за договором про надання кредиту у формі овердрафту №104 від 05.09.2016, яка становить 196 398, 74грн та складається з суми заборгованості по основному боргу кредиту 123 229, 20грн, суми простроченої заборгованості по відсоткам 31 903, 55грн, пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам, комісії 41 265, 99грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав умови договору про надання кредиту у формі овердрафту №104 від 05.09.2016 щодо повернення коштів у строки, визначені договором та додатковими угодами до нього.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 11.09.2018 у задоволенні позову відмовлено повністю з тих підстав, що матеріалами справи встановлено, що окрім договору про надання кредиту у формі овердрафту №104 від 05.09.2016 між відповідачем та позивачем було укладено також договір банківського рахунку №14-07-23-001903 від 23.07.2014; у рамках цього договору відповідачем було відкрито рахунок №2506, який використовувався відповідачем у якості поточного рахунку та на якому знаходились кошти у розмірі 123 229, 20грн. Суд дійшов висновку, що зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору банківського рахунка, мають майново-грошовий характер, відтак, у цьому випадку позивач є кредитором за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами. Позивач згідно з частиною другою статті 1066 Цивільного кодексу України має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Судом було встановлено, що матеріалами справи підтверджується, що станом на момент виникнення заборгованості по сплаті кредиту та станом на момент звернення відповідача до позивача про зарахування зустрічних вимог на рахунку відповідача №2506 відритому в установі позивача, станом на 24.04.2017 (дата запровадження тимчасової адміністрації позивача) знаходилися грошові кошти у розмірі 123 646, 88грн. Таким чином, в період запровадження в установі позивача тимчасової адміністрації, відповідач був позбавлений можливості перерахувати залишок грошових коштів на поточному рахунку відповідача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Місцевий господарський суд зазначає, що відповідно до пункту 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не є перешкодою для зарахування коштів, що знаходились на рахунках позичальника (який є одночасно і кредитором (договір банківського рахунку № 14-07-23-001903 від 23.07.2014) і боржником (договір про надання кредиту у формі овердрафту № 104) в рахунок оплати його зобов'язань за договором кредитної лінії № 104. А тому враховуючи те, що на момент введення тимчасової адміністрації 24.04.2017, так і на станом на дату повернення грошових коштів за кредитним договором на рахунку відповідача знаходились кошти, необхідні для погашення заборгованості за кредитним договором, враховуючи наявність звернення відповідача до позивача про договірне зарахування цих коштів в рахунок заборгованості за кредитним договором, суд дійшов висновку про наявність сукупності умов, за яких можливе здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно застосовано статтю 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; при розгляді справи судом не досліджувались всі обставини та документи, які могли бути підставою для висновку про залік зустрічних однорідних вимог, при цьому, на думку апелянта, суд не міг досліджувати договір банківського рахунку відповідача, оскільки він не був доданий позивачем до позовної заяви, а відзив на позовну заяву відповідача не прийнятий судом через порушення строків його подання. Апелянт також вважає, що вимогу відповідача про сплату заборгованості не можна вважати заявою про здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог.

Крім того, апелянт вказує, що судом першої інстанції порушено його процесуальне право на участь в судовому засіданні, яке відбулось 11.09.2018, оскільки апелянтом направлялось до суду клопотання про проведення всіх судових засідань в режимі відеоконференції, однак, судом не було забезпечено проведення судового засідання 11.09.2018 в режимі відеоконференції.

Разом з тим, Указом Президента України від 29.12.2017 №454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах", крім іншого, постановлено ліквідувати Харківський апеляційний господарський суд та утворити Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області з місцезнаходженням у місті Харкові.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць) та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

На підставі Указу Президента України від 28.09.2018 №295/2018 "Про переведення суддів" переведено суддів Харківського апеляційного господарського суду на роботу на посадах суддів Східного апеляційного господарського суду.

У відповідності до частини 6 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в газеті "Голос України" (№185 (6940) від 03.10.2018) розміщено повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду з 03.10.2018.

23.10.2018 до Східного апеляційного господарського суду надійшла справа №922/1552/18.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.10.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Діамантбанк" на рішення Господарського суду Харківської області від 11.09.2018 року у справі № 922/1552/18; призначено справу до розгляду на 29.11.2018 о 10:45год.

14.11.2018 відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№1069), зазначає, що інформація про наявність грошових коштів на рахунку відповідача, відкритого у ПАТ "Діамант Банк" міститься у доказах, наданих самим позивачем - у виписці з особового рахунку відповідача і у розрахунку заборгованості; представник позивача у судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив факт наявності договору банківського рахунку. На думку відповідача, саме позивач мав виконати свій обов'язок щодо списання з поточного рахунку відповідача наявних на ньому грошових коштів для здійснення зарахування в погашення заборгованості за кредитом. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду від 11.09.2018 - без змін.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 29.11.2018 представник апелянта оголосив доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду від 11.09.2018 - без змін.

Заслухавши у судовому засіданні представників сторін, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом,

- 05.09.2016 між Публічним акціонерним товариством "Діамантбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автодом Харків" був укладений договір про надання кредиту у формі овердрафту N104 від 05.09.2016 (надалі - кредитний договір) (а.с.10-13).

Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору кредитодавець (позивач) з 05.09.2016 по 04.09.2017 року включно встановлює позичальнику (відповідачу) ліміт овердрафту у розмірі 1 200 000, 00грн (один мільйон двісті тисяч гривень 00 копійок) на поточний рахунок позичальника №2507.980 та в межах встановленого ліміту овердрафту надає позичальнику кредитні кошти, шляхом оплати його розрахункових документів при відсутності або недостатності коштів поточному рахунку.

Кредитні кошти в межах встановленого ліміту овердрафту надаються позичальнику зі сплатою 25% (двадцять п'ять процентів) річних (пункт 1.2 кредитного договору ).

Відповідно до пункту 2.1 договору в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором позичальник в термін до "05" вересня 2016 року забезпечує надання кредитодавцю поруки та надає кредитодавцю в заставу наступне майно (надалі - "Предмет забезпечення"):

товари в обороті (автозапчастини), що належать на праві власності ТОВ "Автодом Харків";

поруку громадянина України ОСОБА_3;

поруку громадянина України ОСОБА_4;

поруку громадянина України ОСОБА_5;

поруку громадянина України ОСОБА_6

- В період дії кредитного договору сторонами було укладено сім додаткових угод, якими були внесені відповідні зміни до нього щодо строків ліміту овердрафту.

- Так, 10.04.2017 сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою визначено, що ліміт овердрафту на строк з 10.04.2017 по 09.05.2017 включно становить 1 200 000, 00грн (а.с.20).

- У пункті 3.4 кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язаний забезпечити надходження грошових коштів на поточний рахунок з метою повернення кредитодавцю фактично отриманих кредитних коштів, в межах встановленого ліміту овердрафту не пізніше, як наприкінці кожного 30 (тридцятого) календарного дня безперервного користування кредитом (пункт 3.4 Кредитного договору)

Згідно підпункту 3.4.1 пункту 3.4 кредитного договору позичальник зобов'язаний забезпечити надходження грошових коштів на поточний рахунок з метою списання кредитодавцем грошових коштів з поточного рахунку в погашення процентів за кредитом, комісій інших платежів в порядку, передбаченому цим Договором.

Позичальник також зобов'язаний забезпечити повне повернення фактично отриманого кредиту в межах встановленого ліміту овердрафту, нарахованих процентів та інших платежів в останній день періоду, встановлено п.1.1 цього Договору (підпункт 3.4.2 пункту 3.4. кредитного договору).

- Відповідно до пункту 4.6 кредитного договору кредитодавець має право списувати грошові кошти з поточного рахунку позичальника, відкритого ПАТ "Діамантбанк", на погашення простроченої заборгованості позичальника з платежів, за процентами та/або комісіями за кредитом та/або неустойки за цим договором, строк сплати яких настав.

- За несвоєчасне повернення фактично отриманих позичальником кредитних коштів в межах встановленого згідно Кредитного договору ліміту овердрафту,та/або за несвоєчасне забезпечення грошових надходжень на поточний рахунок, що має наслідком порушення строків сплати кредиту та/або процентів за кредитом та/або комісії (й)/плати(т) за цим Договір позичальник сплачує кредитодавцю пеню у розмірі діючої на період виникнення прострочення подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожний день прострочення (пункту 5.1 кредитного договору).

- Відповідно до пункту 8.5 кредитного договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за ним.

- Як зазначає позивач, зобов'язання за кредитним договором не виконуються позичальником належним чином у зв'язку з чим станом на 01.06.2018 розмір заборгованості за кредитним договором становить 196 398, 74грн, з яких, сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 123 229, 20грн, сума простроченої заборгованості по відсоткам - 31 903, 55грн, сума нарахованої пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам, комісії - 41 265, 99грн.

- Згідно матеріалів справи, 23.07.2014 між відповідачем та позивачем було укладено договір банківського рахунку №14-07-23-001903. У рамках цього договору, відповідачем було відкрито рахунок № 2506, який використовував відповідачем у якості поточного рахунку.

За Договором банківського рахунку позивач зобов'язався відкрити відповідачу поточний рахунок/поточний рахунок в банківських металах №2506, а також приймати і зараховувати на поточний рахунок грошові кошти/банківські метали, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум/банківських металів з поточного рахунка та проведення інших операцій за поточним рахунком, передбачених чинним законодавством України.

- Як підтверджується матеріалами справи станом на 19.05.2017 на поточному рахунку відповідача знаходились кошти у розмірі 123 229, 200грн.

- На підставі рішення Правління Національного банку України від 24.04.2017 №264-рш/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 24.04.2017 №1684 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Діамантбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

- Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22.06.2017 №394-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Діамантбанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 23.06.2017 №2663 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Діамантбанк" та делегування повноважень ліквідатору банку".

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Діамантбанк" з 24.06.2017 до 23.06.2019 включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Діамантбанк" визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-53 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, крім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами ОСОБА_7 строком на два роки з 24.06.2017 до 23.06.2019 включно.

Тобто, станом на дату подання позову та судового розгляду у відповідача відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами мають майново-грошовий характер, у цьому випадку позивач є кредитором за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами і боржником за договором банківського рахунку. При цьому, відповідач є боржником за кредитним договором і кредитором за договором банківського рахунку. Наведене свідчить про те, що вимоги, які виникли між сторонами на підставі таких договорів є зустрічними однорідними.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з такого.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та статтею 174 Господарського кодексу України.

Отже, господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Сторонами не заперечується, що між ними укладені кредитний договір, за яким позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником, і договір банківського рахунку, за яким позивач є боржником, а відповідач - кредитором.

Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Водночас, Банк згідно з частиною 2 статті 1066 Цивільного кодексу України має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Судова колегія зазначає, що за змістом статті 601 Цивільного кодексу України зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

При цьому вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

В свою чергу характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Згідно матеріалів справи, зобов'язання сторін за укладеними між ними договорами є однорідними, оскільки є грошовими в однаковій валюті, що не заперечується сторонами. Крім того, зобов'язання є зустрічними, оскільки, як зазначено вище, в одному із зобов'язань одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

При цьому, статтею 602 Цивільного кодексу України передбачено, що не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, 2) про стягнення аліментів, 3) щодо довічного утримання (догляду), 4) у разі спливу позовної давності, 4-1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом, 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Судом встановлено, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 24.04.2017 №264-рш/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 24.04.2017 №1684 "Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Діамантбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", згідно з яким було розпочато процедуру виведення ПАТ "Діамантбанк" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації, а відповідно до рішення Правління Національного банку України від 22.06.2017 № 394-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 23.06.2017 №2663 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Діамантбанк" та делегування повноважень ліквідатору банку", згідно з яким була розпочата процедура ліквідації ПАТ "Діамантбанк" з 24.06.2017 до 23.06.2019 включно.

Статтею 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою вказаного нормативно-правового акту є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до визначень, наведених у статті 2 вказаного Закону, кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань; ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 46 Закону визначено наслідки початку процедури ліквідації банку, згідно з пунктом 8 частини 2 якої з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

- за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

- кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Таким чином, зазначеним пунктом передбачено сукупність умов, за наявності яких є можливим здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії ліквідації банку, а саме: наявність заяви про зарахування зустрічних вимог; вимоги мають бути зустрічними та однорідними; строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги; за кредитним договором не було здійснено заміни застави протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на рахунках банку на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку; договірне списання з рахунку передбачено умовами договору.

Колегія суддів також зауважує, що норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у редакції, чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку" (до 12.08.2015) встановлювали заборону зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов'язаннями, стороною якого є неплатоспроможний банк.

Однак, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку" було доповнено Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відповідною нормою щодо можливості проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме ч. 2 п. 8 ст. 46 цього Закону (вказана редакція Закону чинна з 12.08.2015).

Зазначеним Законом також було внесено зміни до статті 602 Цивільного кодексу України, частину 1 якої доповнено пунктом 4-1, відповідно до якого не допускається зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом.

Таким чином, проведення зарахування зустрічних однорідних вимог з погашення заборгованості кредитора банку перед таким банком безпосередньо під час ліквідаційної процедури такого банку є можливим за наявності умов, визначених ч. 2 п. 8 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції від 12.08.2015).

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 18.07.2018 у справі №910/18160/17, від 28.03.2018 у справі №910/14672/16, від 24.05.2018 у справі №910/15361/17, від 29.05.2018 у справі №910/12608/17.

Так, судом встановлено наявність усіх необхідних умов, для можливості здійснення зарахування однорідних зустрічних вимог в порядку частини 2 пункту 8 статті 46 України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Матеріалами справи, а саме, доданою позивачем до позовної заяви випискою з особового рахунку відповідача, підтверджується, що станом на момент виникнення заборгованості по сплаті кредиту та станом на момент звернення відповідача до позивача про зарахування зустрічних вимог на рахунку Товариства №2506 відкритому в установі ПАТ "Діамантбанк", станом на 24.04.2017 (дата запровадження тимчасової адміністрації) знаходилися грошові кошти, достатні для погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.50), окрім цього, як вбачається з виписок по банківським рахункам відповідача наданих позивачем станом на 19.05.2018 також знаходились кошти на поточному рахунку у розмірі 123 229, 20грн.

Листом №56 від 04.07.2017 відповідач звернувся до позивача з проханням зарахувати залишок грошових коштів на поточному рахунку товариства в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у зв'язку із запровадженням тимчасової адміністрації в установі позивача, що позивачем не спростовується.

Договірне списання з рахунку відповідача було передбачено умовами кредитного договору, а саме, за умовами пунктів 3.4.1 та 4.6. кредитного договору, позивач міг списати з поточного рахунка відповідача наявну станом на 24.04.2017 заборгованість за кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що врахувавши вимоги Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та, встановивши, що відповідач, який є боржником банку за договором про надання кредиту у формі овердрафту №104, є одночасно кредитором банку за договором банківського рахунку, що не спростовується позивачем, договірне списання з рахунків також передбачено і умовами кредитного договору, беручи до уваги, що на поточному рахунку відповідача знаходились необхідні для погашення заборгованості кошти та наявне звернення відповідача про договірне зарахування зустрічних однорідних вимог, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки як встановлено матеріалами справи, відповідно до умов договору та в силу статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", позивач не був обмежений у здійсненні зарахування коштів з поточного рахунку відповідача в якості коштів для погашення кредиту у формі овердрафту згідно умов договору про надання кредиту у формі овердрафту № 104.

Натомість, в період запровадження в установі банку тимчасової адміністрації, відповідач був позбавлений можливості перерахувати залишок грошових коштів на поточному рахунку відповідача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційним господарським судом також досліджуючи наданий позивачем розрахунок позовних вимог (а.с.63-67) встановлено, що штрафні санкції за прострочення основної заборгованості за кредитним договором, а саме, сума простроченої заборгованості по відсоткам, сума нарахованої пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам, комісії нараховані позивачем за період з 19.05.2017, отже, за період після 24.04.2017, коли було запроваджено тимчасову адміністрацію та коли позивач міг здійснити зарахування коштів з поточного рахунку відповідача в якості коштів для погашення кредиту у формі овердрафту згідно умов договору про надання кредиту у формі овердрафту.

Відтак, станом на дату запровадження тимчасової адміністрації відповідач мав лише основну заборгованість за кредитним договором і наявних на поточному рахунку коштів було достатньо для погашення кредиту.

Отже, місцевим господарським судом правомірно відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Щодо доводів апелянта, що при розгляді справи судом не досліджувались всі обставини та документи, які могли бути підставою для висновку про залік зустрічних однорідних вимог, судова колегія зазначає таке.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 29.11.2018 представник апелянта пояснив, що на думку апелянта, суд першої інстанції мав дослідити саме додані до позовної заяви виписки з рахунку відповідача.

Колегія суддів зазначає, що безпосередньо позивачем до позовної заяви додані докази, які підтверджують обставини, що на поточному рахунку №2506 відповідача станом на 24.04.2017 знаходились необхідні та достатні для погашення заборгованості за кредитним договором кошти (а.с.50); станом на 19.05.2017 на рахунку відповідача також були грошові кошти у розмірі 123 229, 20грн.

Дані докази були досліджені судом (про що зазначено у протоколі судового засідання від 11.09.2018) та їм була надана відповідна правова оцінка, викладена у мотивувальній частині рішення.

Щодо доводів апелянта, що суд не міг досліджувати договір банківського рахунку відповідача, оскільки він не був доданий позивачем до позовної заяви, а відзив на позовну заяву відповідача не прийнятий судом через порушення строків його подання, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Дійсно, як вбачається із протоколу підготовчого засідання Господарського суду Харківської області від 06.08.2018 (а.с.130-132), судом встановлено, що від відповідача надійшов відзив з порушенням строку на його подачу, клопотання про поновлення строку на подачу відзиву не надійшло. Судом оголошено про розгляд справи без урахування відзиву. Зазначено, що суд на підставі статті 80 Господарського процесуального кодексу України не приймає надані відповідачем докази.

Поряд з цим, наданим відповідачем доказам була надана відповідна правова оцінка, про що зазначено в мотивувальній частині рішення.

Проте, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до частини 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише, якщо це призвело до неправильного вирішення справи.

Судова колегія зазначає, що позивачем не спростовується, що сторонами у справі був укладений договір банківського рахунку, а обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню в силу статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, із доданих до позовної заяви документів вбачається, і позивачем цього не спростовується, що станом як на 24.04.2017, так і на 19.05.2017 на поточному рахунку відповідача були наявні грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, порушення судом норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення судом першої інстанції справи. Натомість, місцевий господарський суд, розглянувши матеріали справи у їх сукупності, у тому числі і додані до позовної заяви документи дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав, відповідно до яких позивач міг здійснити зарахування коштів з поточного рахунку відповідача в якості коштів для погашення кредиту згідно умов кредитного договору.

Щодо доводів апелянта, що судом першої інстанції порушено його процесуальне право на участь в судовому засіданні, яке відбулось 11.09.2018, з тих підстав, що апелянтом направлялось до суду клопотання про проведення всіх судових засідань в режимі відеоконференції, однак, судом не було забезпечено проведення судового засідання 11.09.2018 в режимі відеоконференції, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до місцевого господарського суду із клопотанням про проведення судових засідань у режимі відеоконференції (а.с.101-102).

Судове засідання Господарського суду Харківської області, що відбулось 13.08.2018, та в якому було оголошено перерву до 11.09.2018, було проведено в режимі відеоконференції. Представник позивача брав участь у судовому засіданні, надавав пояснення і доводи позовної заяви. Більше того, судом досліджувались матеріали справи і з'ясовувався розмір заявлених сторонами судових витрат.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 29.11.2018 представник апелянта зазначив, що в суді першої інстанції представником позивача були висловлені усі доводи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, і позивач необхідності в надання додаткових пояснень не має.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Проте, позивач був належним чином повідомлений про дату, час і місце засідання суду, що відбулось 11.09.2018, оскільки представник позивача був присутній у судовому засіданні 13.08.2018.

У протоколі судового засідання Господарського суду Харківської області, що відбулось 13.08.2018, не зазначено, що представник позивача наполягав на проведенні наступного судового засідання в режимі відеоконференції.

І представник позивача не був позбавлений права з'явитись в судове засідання до Господарського суду Харківської області.

За таких обставин, такі доводи апелянта не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого господарського суду від 11.09.2018, оскільки спір вирішено судом по суті правильно і відсутні передбачені статтею 277 Господарського суду Харківської області підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Судова колегія відхиляє доводи представника апелянта, висловлені у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 29.11.2018 про те, що відповідач не звернувся у межах даної справи із зустрічним позовом про припинення зобов'язання, оскільки позивач в силу закону та відповідно до умов кредитного договору міг самостійно здійснити дії щодо зарахування коштів з поточного рахунку відповідача в якості коштів для погашення заборгованості за кредитним договором.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 11.09.2018 у справі №922/1552/18 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 256, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Діамантбанк" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 11.09.2018 у справі №922/1552/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення; порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.11.2018

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.В. Плахов