ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" листопада 2018 р.м. Одеса справа № 916/1573/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.

секретар судового засідання Бачур А.В.

розглянувши справу № 916/1573/18

за позовом: приватного підприємства "Технології туризму" /, адреса - м. Одеса, вул. Дворянська, 8/16, адреса листування - м. Одеса, вул. Космонавтів, 7, кв. 29/

до відповідача: Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради /67780, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Сергіївка, вул. Гагаріна, 3, /

про стягнення 1 086 310,07 грн.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Фатєєва І.В., довіреність в матеріалах справи;

від відповідача: Оксюта В.В., ордер в матеріалах справи.

ВСТАНОВИВ:

02.08.2018 року приватне підприємство "Технології туризму" звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. № 1697/18) до Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради про стягнення 1 086 310,07 грн., з яких фактичних витрат у зв'язку з придбанням дитячого табору «Сонячний» - 225 000,00 грн. за договором купівлі-продажу від 07.11.2006 року; суми збитків від інфляції за період з 07.11.2006 року по 31.07.2018 року за весь час прострочення у розмірі 782 122,50 грн., трьох відсотків річних від простроченої суми за період з 07.11.2006 року по 31.07.2018 року у розмірі 79 187,67 грн.

Ухвалою суду від 20.08.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1573/18; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 12.09.2018 року.

У судовому засіданні 12.09.2018 року судом протокольно оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 03.10.2018 року.

03.10.2018 року у судовому засіданні судом протокольно оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 16.10.2018 року.

У судовому засіданні 16.10.2018 року судом оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 916/1573/18 до судового розгляду по суті; оголошено перерву до 06.11.2018 року.

06.11.2018 року судове засідання у справі № 916/1573/18 не відбулося у зв'язку із знаходженням судді на лікарняному з 06.11.2018 року по 12.11.2018 року включно. Після виходу судді з лікарняного слід призначено судове засідання по справі в межах строків розгляду справи по суті, визначених положеннями ч. 2 ст. 195 Господарського процесуального кодексу України, на 16.11.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.11.2006 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу будівлі дитячого табору "Сонячний". Однак судовими рішеннями було визнано незаконним факт прийняття до комунальної власності та продажу Сергіївською селищною радою будівлі дитячого табору "Сонячний", оформленого рішеннями 4-ї сесії Сергіївської селищної ради V скликання від 18.08.2006 року № 55. Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду із позовом на підставі ст.ст. 623, 625, 660, 661 ЦК України та ст.ст. 208, 224, 225 ГК України.

12.09.2018 року через канцелярію до суду надійшов відзив відповідача /вх. № 18651/18/, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ПП "Технології туризму" та стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн.

В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що позивач безпідставно посилається на положення ст. 208 ГК України, оскільки сам договір купівлі-продажу будівлі дитячого табору "Сонячний" від 07.11.2006 року не визнано недійсним.

Відповідач звертає увагу, що так як станом на момент укладення договору купівлі-продажу він не знав про такі підстави для вилучення товару, так як вони виникли після укладення договору (продажу товару), то позивач не вправі вимогти у відповідача відшкодування будь-яких збитків, посилаючись на норми ст. 661 ЦК України.

Сергіївська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради вважає, що до даних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 1212 ЦК України, оскільки заявлені позивачем до стягнення кошти, не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України.

Разом із тим відповідач підкреслює, що з огляду на те, що позивач не звертався до відповідача із вимогою повернути безпідставно набуте майно або збитки, то у ПП "Технології туризму" відсутні підстави стверджувати, що відповідач прострочив виконання зобов'язання, а відтак безпідставним є посилання на ст. 625 ЦК України.

Сергіївська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради заявляє про застосування строку позовної давності, так як на думку відповідача, оскільки позивач знав про порушене право з 2006 року /дати укладання договору купівлі-продажу/, то позивач мав звернутися до суду із позовом до 07.11.2009 року.

25.09.2018 року через канцелярію до суду надійшла відповідь позивача на відзив /вх. № 19518/18/, в якій позивач зазначає, що станом на день укладання договору купівлі-продажу відповідачу було відомо про відсутність у нього повноважень приймати до комунальної власності дитячого табору "Сонячний", а відтак позивач правомірно звернувся до суду із позовом на підставі ст. 661 ЦК України.

Оскільки постанова Вищого господарського суду України у справі № 9/17-4528-2011 прийнята 04.08.2015 року /саме цією постановою витребувано у позивача майно та передано на користь держави в особі Фонду державного майна/, то позивач пред'явивши позов 02.08.2018 року, не пропустив встановлений законом строк позовної давності.

Позивач заявляв про зменшення витрат на оплату правничої допомоги відповідача.

У судовому засіданні представник позивача ПП "Технології туризму" - Фатєєва І.В. позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради - Оксюта В.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, рішенням господарського суду Одеської області від 10.05.2011 року у справі № 8/17-114-2011 визнано недійсними рішення:

- Виконавчого комітету Сергіївської селищної ради „Про прийняття до комунальної власності Сергіївської територіальної громади цілісного майнового комплексу дитячого оздоровчого табору „Сонячний" від 24.12.2003 р. № 404;

- Сергіївської селищної ради „Про затвердження рішення виконавчого комітету з прийому у комунальну власність цілісного майнового комплексу дитячого табору „Сонячний" від 29.12.2003 р. № 220;

- Виконавчого комітету Сергіївської селищної ради від 18.11.2005 р. № 267 про оформлення права власності на дитячий оздоровчий табір „Сонячний";

- Сергіївської селищної ради від 31.01.2006 р. № 622 стосовно внесення будівлі поліклініки і будівлі дитячого оздоровчого табору „Сонячний" у перелік об'єктів, що підлягають приватизації у 2006 р. шляхом продажу за конкурсом, виключивши з вказаного рішення положення щодо дитячого оздоровчого табору „Сонячний";

- Сергіївської селищної ради від 02.06.2006 р. № 21 щодо затвердження звіту про незалежну експертну оцінку дитячого оздоровчого табору „Сонячний";

- Сергіївської селищної ради „Про затвердження Протоколу № 2 засідання конкурсної комісії Сергіївської селищної ради з продажу об'єктів комунальної власності: незавершеного будівництвом будинку поліклініки та дитячого табору „Сонячний" від 18.08.2006 р. № 55, виключивши з вказаного рішення положення щодо дитячого оздоровчого табору „Сонячний".

В решті позову відмовлено; стягнуто судові витрати.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.07.2011 року залишено без змін рішення господарського суду Одеської області від 10.05.2011р. у справі №8/17-114-2011.

23.09.2011 року ухвалою Вищого господарського суду України повернуто без розгляду касаційну скаргу приватного підприємства "Технології туризму" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.07.2011 у справі №8/17-114-2011.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.03.2012 року залишено без змін постанову від 19.07.2011 Одеського апеляційного господарського суду у справі № 8/17-114-2011.

Згідно з ч. 4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується про розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

За змістом наведеної процесуальної норми, неодмінною умовою її застосування є участь тих самих осіб або особи, щодо якої встановлено ці обставини, як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні обставини, що мають значення для справи, що розглядається.

Вищевказані обставини встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, у справі де брали участь ті ж самі особи, що і у даній справі, а тому вони не повинні доводитися знову у даній справі.

Преюдиціальні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення одним з основоположних аспектів верховенства права принципу юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

В силу статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Враховуючи, що під час розгляду справи № 8/17-114-2011приймали участь Сергіївська селищна рада м. Білгород-Дністровського Одеської області та Приватне підприємство „Технології туризму", тобто ті самі особи, які приймають участь під час розгляду даної позовної заяви, обставини встановлені рішеннями суду у зазначеній справі мають приюдиційне значення.

Таким чином, не підлягають доказуванню обставини щодо незаконного прийняття до комунальної власності Сергіївською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради будівлі дитячого табору "Сонячний", оформленого рішенням 4-ї сесії Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради V скликання від 18.08.2006 року № 55.

Так, рішенням господарського суду Одеської області від 10.05.2011 у справі № 8/17-114-2011, визнано недійсними рішення Сергіївської селищної ради та встановлено, що нерухоме майно цілісного майнового комплексу дитячого табору "Сонячний" є державною власністю, управління яким здійснює ФДМУ, Сергіївська селищна рада незаконно прийняла це майно у комунальну власність, оформила право власності за територіальною громадою та в подальшому розпорядилась ним шляхом прийняття рішень про включення цього об'єкту до переліку майна, яке підлягає приватизації в 2006 році та продажу ПП "Технології туризму".

Крім того рішенням господарського суду Одеської області від 15.09.2014 року у справі № 9/17-4528-2011 відмовлено у задоволенні позовних вимог Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до відповідачів приватного підприємства „Технології туризму", комунального підприємства „Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації", Головного управління юстиції в Одеській області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Сергіївської селищної ради м. Білгород-Дністровського Одеської області, республіканського спортивного клубу „Олімпія", агентства публічної власності Республіки Молдова, про:

- витребування цілісного майнового комплексу дитячого оздоровчого табору „Сонячний", що знаходиться в смт. Сергіївка міста Білгород-Дністровський Одеської області, провулок Тірас,3, що в цілому складається з зазначених на схематичному плані під літерами „А" - спальний корпус, „Б" - спальний корпус, „В" - їдальня, „Г" - кінотеатр, „Д" - медичний пункт, „Е" - приймальне відділення, „Ж" - пропускний пункт, загальною площею 5318кв.м., розташованих на земельній ділянці 20000кв.м., із незаконного володіння ПП „Технології туризму" та передати на користь Держави в особі ФДМУ;

- зобов'язання ГУЮ в Одеській області внести запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про скасування запису в реєстровій книзі №1 номер запису №74 про реєстрацію права власності за ПП „Технології туризму" на цілісний майновий комплекс дитячого оздоровчого табору „Сонячний", що знаходиться в смт. Сергіївка міста Білгород-Дністровський Одеської області, провулок Тірас,3, що в цілому складається з зазначених на схематичному плані під літерами „А" - спальний корпус, „Б" - спальний корпус, „В" - їдальня, „Г" - кінотеатр, „Д" - медичний пункт, „Е" - приймальне відділення, „Ж" - пропускний пункт, загальною площею 5318кв.м., розташованих на земельній ділянці 20000кв.м.;

- зобов'язання ГУЮ в Одеській області здійснити державну реєстрацію за державою в особі ФДМУ права власності на цілісний майновий комплекс дитячого оздоровчого табору „Сонячний", що знаходиться в смт. Сергіївка міста Білгород-Дністровський Одеської області, провулок Тірас,3, що в цілому складається з зазначених на схематичному плані під літерами „А" - спальний корпус, „Б" - спальний корпус, „В" - їдальня, „Г" - кінотеатр, „Д" - медичний пункт, „Е" - приймальне відділення, „Ж" - пропускний пункт, загальною площею 5318кв.м., розташованих на земельній ділянці 20000кв.м. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.04.2015 року залишено без змін рішення господарського суду Одеської області від 15.09.2014 року у справі № 9/17-4528-2011.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.08.2015 року скасовано рішення господарського суду Одеської області від 15.09.2014 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.04.2015 року; прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково та витребувано від приватного підприємства "Технології туризму" та передано на користь держави в особі Фонду державного майна України цілісний майновий комплекс Дитячого оздоровчого табору "Сонячний", що розташований в смт. Сергіївка, м. Білгород-Дністровського, Одеської області, пров. Тірас, 3, що в цілому складається з зазначених на схематичному плані під літерами „А" - спального корпусу, „Б" - спального корпусу, „В" - їдальні, „Г" - кінотеатру, „Д" - медичного пункту, „Е" - приймального відділення, „Ж" - пропускного пункту, загальною площею 5318 кв.м, розташованих на земельній ділянці 20000 кв.м.

Постанова Вищого господарського суду України від 04.08.2015 року у справі № 9/17-4528-2011 набрала законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на положення ч. 1 ст. 661 ЦК України, якою передбачено, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Проаналізувавши положення ч. 1 ст. 661 ЦК України суд зазначає, що підставою для стягнення збитків за цією статтею є такі обставини:

- існування підстав для вилучення речі, що є предметом договору, до моменту його укладення;

- вилучення у покупця предмета договору купівлі-продажу за рішенням суду;

- покупець не знав і не міг знати про наявність підстав для вилучення речі, які виникли до укладення договору.

Суд зазначає, що ст.661 Цивільного кодексу України «Відповідальність продавця у разі відсудження товару у покупця» міститься в главі 54 «Купівля-продаж». Тому збитки, які регламентовані положеннями ст. 661 ЦК України, належать до збитків, передбачених за порушення такого договірного зобов'язання, як договір купівлі-продажу (про це йдеться також і в листі ВС «Аналіз практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України» від 1.04.2014).

Для застосування таких засобів відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх складових цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та завданими збитками і вини. Причому такі елементи, як протиправна поведінка, збитки і причинний зв'язок, є обов'язковою умовою настання відповідальності в усіх випадках.

Вина, у свою чергу, є загальною, але не завжди обов'язковою умовою. Договором або законом можуть бути передбачені випадки відповідальності без вини. Така відповідальність настає за недоговірними зобов'язаннями (ст.ст.1173, 1174, 1176, 1187, 1209 ЦК). У договірних зобов'язаннях необов'язковість вини може бути встановлена договором. Як убачається зі змісту ст.661 ЦК, відповідальність продавця не може настати без його вини. Крім цього, стаття не містить винятків для можливості притягнення продавця до відповідальності за відсутності хоча б одного зі складових цивільного правопорушення. Виняток може бути лише у випадку, якщо в договорі застережено можливість застосування цієї статті без вини продавця.

Таким чином передумовою настання відповідальності продавця є низка обставин. Причому для притягнення його до відповідальності вирішальне значення має не факт вилучення майна в покупця, а та обставина, що покупець не знав і не міг знати про наявність підстав для вилучення речі. Якщо ж на момент укладення договору покупцю були відомі такі підстави чи продавець повідомляв про їх існування, останній не може бути притягнутий до відповідальності за ст.661 ЦК навіть у випадку вилучення речі.

Отже, аналіз ст. 661 ЦК України дає підстави для висновку, що для притягнення продавця до відповідальності за цією статтею його вина та протиправна поведінка повинні полягати в порушенні обов'язку попередити покупця про права третіх осіб на річ, що є предметом договору, а також про інші обставини, які можуть їх породжувати. Такий висновок узгоджується з положеннями ст.659 ЦК України, яка передбачає: «Продавець зобов'язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівля-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар».

Отже після аналізу положень статтей 659 та 661 ЦК України в їх сукупності видається, що право на відшкодування збитків нарівні з правом вимагати зниження ціни або розірвання договору є додатковим правом покупця, яке виникає в нього у випадку витребування майна.

З огляду на викладене суд зазначає, що в разі відсудження товару в покупця відповідальність продавця, передбачена ст.661 ЦК України, може наставати лише у випадку, якщо сам продавець був недобросовісним набувачем. Якщо ж продавець виявився добросовісним набувачем і не знав про обставини, які могли слугувати підставою для витребування майна в покупця, і, відповідно, не міг повідомити останнього про них, положення ст.661 ЦК України до спірних правовідносин не застосовуються.

Суд підкреслює, що рішенням господарського суду Одеської області від 10.05.2011року у справі №8/17-114-2011 визнано недійсними рішення Сергіївської селищної ради та встановлено, що нерухоме майно цілісного майнового комплексу дитячого табору "Сонячний" є державною власністю, управління яким здійснює ФДМУ, Сергіївська селищна рада незаконно прийняла це майно у комунальну власність, оформила право власності за територіальною громадою та в подальшому розпорядилась ним шляхом прийняття рішень про включення цього об'єкту до переліку майна, яке підлягає приватизації в 2006 році та продажу ПП "Технології туризму".

З урахуванням вказаного суд приходить до висновку, що Сергіївська селищна рада є недобросовісним набувачем дитячого табору "Сонячний", а відтак ПП "Технології туризму" як покупець нерухомого майна не знало і не могло знати про наявність підстав для вилучення дитячого табору "Сонячний", які виникли до укладення договору, а саме про незаконність прийняття відповідачем у комунальну власність вказаного майна.

Вказані обставини спростовують доводи відповідача щодо безпідставності посилання позивача на положення ст. 661 ЦК України.

Стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд критично оцінює доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності з підстав того, що позивач знав про своє порушене право з дня укладання договору купівлі-продажу від 07.11.2006 року, оскільки саме постановою Вищого господарського суду України від 04.08.2015 року витребувано від ПП "Технології туризму" та передано на користь держави в особі Фонду державного майна України цілісного майнового комплексу Дитячого оздоровчого табору "Сонячний", а тому саме з цього часу /04.08.2015 року/ позивач дізнався про порушене право та почався перебіг строку позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України.

Таким чином, ПП "Технології туризму" пред'явивши 02.08.2018 року позов до суду, позивач не пропустив строк позовної давності.

При прийнятті рішення суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України у справі № 6-1376цс16.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Згідно з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні положень ст. 661 ЦК України для відшкодування збитків, завданих позивачу вилученням за рішенням суду будівлі табору "Сонячний".

Згідно п. 2 договору купівлі-продажу від 07.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області, р. № 5759, у результаті конкурсного продажу об'єкт приватизації - будівлю Дитячого табору «Сонячний» продано за 225 000,00 грн. в тому числі ПДВ.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПП "Технології туризму" про стягнення коштів у розмірі 225 000,00 грн. підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Стосовно вимог позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 782 122,50 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 79 187,67 грн. за період з 07.11.2006 року по 31.07.2018 року, суд зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом досліджено наданий позивачем розрахунок ціни позову, відповідно до якого позивачем розраховано: інфляційні втрати за період з 07.11.2006 року по 31.07.2018 року у розмірі 782 122,50 грн. /а.с. 15-20/ та три відсотки річних за період з 07.11.2006 року по 31.07.2018 року у розмірі 79 187,67 /а.с. 21/.

У Листі Верховного Суду України «Аналіз практики застосування ст. 325 ЦК України в цивільному судочинстві» роз'яснено, що при розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином судам необхідно належним чином встановити існування прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд погоджується із запереченнями відповідача в цій частині, а саме щодо ненадання позивачем всупереч положень ч. 1 ст. 74 ГПК України доказів пред'явлення Сергіївській селищній раді вимоги про повернення коштів у розмірі 225 000,00 грн. У зв'язку із чим відсутні підстави у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України вважати простроченим виконання зобов'язання, а відтак позовні вимоги позивача у цій частині є передчасними.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПП "Технології туризму" підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при пред'явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 14 294,66 грн., що вбачається із платіжного доручення № ПН 2340 від 31.07.2018 року (а.с. 13).

Таким чином, враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог ПП "Технології туризму", судовий збір у розмірі 2 959,00 грн. підлягає стягненню з відповідача Сергіївської селищної ради.

Стосовно вимог відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження вимоги про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі, судом досліджено наданий ордер серії ОД № 326034 від 12.09.2018 року /а.с. 82/, договір про надання правової допомоги від 30.08.2018 року /а.с. 84-85/ та копію платіжного доручення від 30.08.2018 року на суму 50 000,00 грн. /а.с. 83/.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.ч. 5,6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З урахуванням вказаного, враховуючи ненадання відповідачем на виконання положень ч. 3 ст. 126 ГПК України детального опису робіт (наданих послуг), акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 30.08.2018 року та інших доказів, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн. підлягають частковому задоволенню, так як частково обгрунтовані та доведені, а саме суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідача до суми 10 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74, 75, 126, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги приватного підприємства "Технології туризму" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради /67780, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Сергіївка, вул. Гагаріна, 3, / на користь приватного підприємства "Технології туризму" /, адреса - м. Одеса, вул. Дворянська, 8/16, адреса листування - м. Одеса, вул. Космонавтів, 7, кв. 29/ грошові кошти у розмірі 225 000,00 грн. /двісті двадцять п'ять тисяч гривень 00 копійок/.

3. Стягнути з Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради /67780, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Сергіївка, вул. Гагаріна, 3, / на користь приватного підприємства "Технології туризму" /, адреса - м. Одеса, вул. Дворянська, 8/16, адреса листування - м. Одеса, вул. Космонавтів, 7, кв. 29/ судовий збір у розмірі 2 959,00 грн. /дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят дев'ять гривень 00 копійок/.

4. В іншій частині вимог - відмовити.

5. Стягнути з приватного підприємства "Технології туризму" /, адреса - м. Одеса, вул. Дворянська, 8/16, адреса листування - м. Одеса, вул. Космонавтів, 7, кв. 29/ на користь Сергіївської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради /67780, Одеська обл., м. Білгород-Дністровський, смт. Сергіївка, вул. Гагаріна, 3, / витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. /десять тисяч гривень 00 копійок/.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 листопада 2018 р.

Суддя Н.Д. Петренко