СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2018 р. Справа № 922/4927/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Слободін М.М. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача адвокат ОСОБА_1, за довіреністю від 18.10.2018 року №01-26/5801; адвокат ОСОБА_2, за довіреністю від 18.10.2018 року №01-26/5808;

відповідача адвокат ОСОБА_3, довіреність від 31.07.2018 року №01.01-14/4768-18;

третьої особи не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Харківобленерго, м. Харків (вх. №1432Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 18.07.2018 року у справі №922/4927/15, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Прохоров С.А.), повний текст якого складено 25.07.2018 року

за позовом Акціонерного товариства Харківобленерго, м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд державного майна України, м. Харків

до Комунального підприємства Харківводоканал, м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.10.2016 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 року у справі №922/4927/15, позовні вимоги задоволені у повному обсязі; стягнуто з Комунального підприємства "Харківводоканал" на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" вартість електричної енергії за період з травня 2015 року по липень 2015 року у розмірі 19278915,67грн. (з яких: 16065763,06грн. - тарифна складова, 3213152,61грн. - ПДВ 20 %); вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.04.2017 року постанову Харківського апеляційного господарського суду від 11.01.2017 року та рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2016 року у справі №922/4927/15 - скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Вищий господарський суд України, скасовуючи рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції і передаючи справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції вказав на те, що матеріали справи містять суперечливі висновки місцевого господарського суду стосовно наявності чи відсутності підстав для проведення додаткової комплексної судово-економічної та електротехнічної експертизи.

Зокрема, в ухвалі господарського суду Харківської області від 02.08.2016 року зазначено, що для повного та всебічного розгляду справи, з'ясування усіх обставин справи необхідно призначити додаткову комплексну судову-економічну та електротехнічну експертизу, оскільки проведене у даній справі експертне дослідження №4305/4306 від 30.06.2016 року є неповним та не дозволяє відповісти на всі питання, які були поставлені на вирішення вказаної експертизи.

Між тим, в подальшому, місцевий господарський суд відхилив клопотання судового експерта про надання додаткових вихідних даних, необхідних для проведення зазначеної додаткової експертизи з огляду на те, що позивач заявою від 20.09.2016 року відмовився від позовних вимог в тій частині, яка безпосередньо стосується даних щодо яких клопотали експерти.

Ухвала господарського суду Харківської області від 02.08.2016 року про призначення додаткової комплексної судово-економічної та електротехнічної експертизи не стосувалась вибіркових даних, а мала на меті встановлення загальної правильності обсягів втрат електричної енергії в трансформаторах і лініях електропередавання по всім точкам з урахуванням приписів п. 6.28 ПКЕЕ.

Господарський суд Харківської області листом від 22.09.2016 року повідомив Харківський науково-дослідний інститут судових експертиз імені засл. проф. ОСОБА_4 про необхідність зняття з проведення призначеної 02.08.2016 року ухвалою суду зазначеної експертизи.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.07.2018 року у даній справі в позові відмовлено повністю.

Оскаржуване рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що остаточний розрахунок вартості електричної енергії здійснюється також розрахунковим шляхом, що полягає, зокрема, у застосуванні тарифного класу (1 чи 2) відповідно до Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги; наявними в матеріалах справи рахунками за спожиту електричну енергію підтверджується застосування Компанією при розрахунку тарифного класу 2; факт відповідності підприємства критеріям споживачів 1 класу підтверджений належними та допустимими доказами, які містяться у матеріалах справи.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 18.07.2018 року у справі №922/4927/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апелянт в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.07.2018 року у справі №922/4927/15 прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає висновки суду помилковими з огляду на те, що п.3.1.2 Договору №4 не передбачає підстав для автоматичного застосування тарифу 1 класу до КП «Харківводоканал»; відповідач споживаючи електричну енергію за Договором №4, використовує її як на технологічні так і на загальновиробничі потреби, таким чином при виставленні рахунків АТ «Харківводоканал» керувалось умовами чинного на той час Договору.

Судом при наданні оцінки умовам Договору №4 та аргументам позивача не було враховано норми ст.629 ЦК України, тому висновки суду першої інстанції щодо порушення позивачем нормативно правових актів в сфері електроенергетики та умов Договору №4 не ґрунтуються на нормах права та дійсних обставинах справи, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Ухвалами Харківського апеляційного господарського суду від 27.08.2018 року та 31.08.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Харківобленерго на рішення господарського суду Харківської області від 18.07.2018 у справі №922/4927/15 та призначено судове засідання на 09.10.2018 року.

06.09.2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№6964), який долучений до матеріалів справи.

Відповідач в обгрунтування своєї правової позиції вказує на те, що сторони дійшли згоди щодо настання у відповідача обовязку по сплаті вартості електричної енергії у разі неправильного розрахунку суми зобовязання лише після предявлення позивачем правильного рахунку виставленого у відповідності до нормативно - правових актів та положень договору.

01.10.2018 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу (вх.№7568), в якій останній просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обгрунтування своєї правової позиції позивач вказує на те, що під час укладення договору про постачання електричної енергії сторонами був обумовлений 2 клас напруги по всіх точках обліку за точками продажу електричної енергії, як обовязкова та істотна умова договору.

В силу статті 629 ЦК України застосування 2 класу напруги споживача при проведенні позивачем розрахунків за спожиту електричну енергію відповідачем по договору у спірний період є обовязковими до виконання сторонами.

Відповідно до Указів Президента України від 29.12.2017 року №454/2017 "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" та від 28.09.2018 року № 295/2018 "Про переведення суддів", а також ч. 6 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів та статті 31 ГПК України, справу було передано до Східного апеляційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2018 року, суддею доповідачем у даній справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Слободін М.М., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.10.2018 року прийнято справу до провадження та призначено її до розгляду на 07.11.2018 року.

09.10.2018 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому останній просить зупинити провадження у справі №922/4927/15 до вирішення Верховним Судом справи №922/4198/17 (вх.№14), яке долучено до матеріалів справи.

В обгрунтування вказаного клопотання позивач зазначає про те, що при вирішенні спору №922/4198/17 будуть встановлені обставини та факти, які безумовно вплинуть на винесення рішення у даній справі.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання про зупинення провадження у справі, відмовляє в його задоволенні, у звязку з тим, що наявність порушеного провадження у справі №922/4198/17 не перешкоджає з'ясуванню обставин у даній справі.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, в якій вона є стороною. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25.01.2006 року №1-5/45 у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статі 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Разом з тим, приписами статті 228 ГПК України передбачено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, обєднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Справа №922/4198/17 розглядається Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, а не палатою, обєднаною палатою чи Великою Палатою Верховного Суду, а тому і підстав для зупинення провадження у даній справі до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №922/4198/17 не має.

30.10.2018 року на адресу суду від позивача надійшли доповнення до клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№493), які долучені до матеріалів справи.

Ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 07.11.2018 року, від 12.11.2019 року та від 19.11.2018 року оголошувались перерви у розгляді справи до 22.11.2018 року.

Представники позивача у судовому засіданні підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 18.07.2018 року у справі №922/4927/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи в судове засідання 22.11.2018 року не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що вбачається з листа повідомлення про дату та місце судового засідання від 19.11.2018 року (т.8, а.с.54)

У судовому засіданні 07.11.2018 року, 12.11.2018 року та 19.11.2018 року представник третьої особи просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 18.07.2018 року у справі №922/4927/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обовязки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до частини 1 статті 174 ГК України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаївділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (частина 1 статті 714 ЦК України).

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Причиною виникнення спору у даній справі стало питання наявності чи відсутності підстав для стягнення грошових коштів за електричну енергію.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2004 року між Акціонерною компанією «Харківобленерго» та Комунальним підприємством каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод» було укладено договір на постачання електричної енергії № 4, відповідно до умов яого постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невідємними частинами.

У п. 9.11 сторони погодили, що даний договір, набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2004 року, а в частині розрахунків - до їх повного завершення.

Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Згідно рішення 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011 року № 577/11 Комунальне підприємство каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод» було перейменовано у Комунальне підприємство «Харківводоканал».

Згідно п. 2.2.5 договору, відповідач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування, згідно з умовами додатка 2 Порядок розрахунків.

Пунктом 1 додатку №2 "Порядок розрахунків" до договору розрахунковий період сторонами встановлено з 1 числа місяця до 1 числа наступного місяця.

Згідно частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Вказаний строк встановлено узгодженими обома сторонами умовами положень Додатку №2 Порядок розрахунків до Договору №4.

Відповідно до пункту 5 додатку №2 до договору №4, остаточний розрахунок споживача за спожиту електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії, рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюються додаток №20 про використану електричну енергію, який споживач отримує разом із рахунками та повинен повернути підписаним та скріпленим печаткою в термін до 5 робочих днів (т. 1, а.с. 17).

Згідно з пунктом 6 додатку №2 до договору для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділенні відповідного РВЕ рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня його отримання. В разі неявки споживача для отримання рахунку постачальник направляє рахунок споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення.

Остаточний розрахунок вартості електричної енергії здійснюється також розрахунковим шляхом, що, полягає, зокрема, у застосуванні тарифного класу (1 чи 2) у відповідності до Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги, а також спеціальної ОСОБА_4 розрахунку втрат електричної енергії з урахуванням приписів п.6.28 Правил користування електричною енергією.

Згідно до п.10 Додатку №2 у випадках неправильного розрахунку сум, що підлягають оплаті споживачем (тобто нарахування надмірних сум, або, навпаки, ненарахування сум, які споживач повинен оплачувати у відповідності до даного договору або нормативних документів), постачальник проводить перерахунок за весь період неправильного нарахування та відображає його в рахунку, який споживач отримує в відповідному розрахунковому відділі Компанії до 6 числа наступного за розрахунковим місяця та лише тоді сплачує його у порядку визначеному п.5 Додатку №2 до Договору №4.

Отже, у вказаних положеннях договору сторони досягли згоди щодо настання у відповідача обов'язку по сплаті вартості електричної енергії після пред'явлення позивачем виставленого у відповідності до нормативно-правових актів та положень договору рахунку.

Тобто, виникненню зобов'язання споживача з оплати спожитої товарної продукції має передувати виконання позивачем зобов'язання з виставлення рахунків з правильним розрахунком вартості електричної енергії.

Отже, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що для оцінки обґрунтованості пред'явлених позовних вимог, поміж іншого, необхідне дослідження правильності викладених у рахунках за спірний період розрахунків та встановлення настання зобов'язання з їх оплати.

Апелянт в обгрунтування своєї правової позиції посилається на пред'явлені до сплати відповідачу рахунки за травень, червень та липень 2015 року і, як наслідок, на настання зобов'язання відповідача з їх оплати.

Так, ухвалою господарського суду Харківської області від 05.04.2016 року було призначено додаткову судово-електротехнічну та судово-економічну експертизу, на вирішення якої були поставлені вказані вище питання. Проведення експертизи було доручено експертам Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_4.

З висновку додаткової судової-електротехнічної та судово-економічної експертизи № 4305/4306 від 30.06.2015 року вбачається наступне.

В результаті проведеного дослідження встановлено, що обсяг платних втрат активної та реактивної електроенергії в трансформаторах та лініях електропередач на об'єктах відповідача по договору із врахуванням положень «ОСОБА_4 по визначенню втрат електроенергії у трансформаторах і лініях електропередач», яка діяла до 01.01.2014 року за період з 05.2015 року по 07.2015 року встановлений позивачем вірно по усіх об'єктах відповідача окрім чотирьох. Результати перевірочного розрахунку не співпали по наступним об'єктам: - КНС № 15 "Южкабель";- КНС № 2а "Краснобаварская";- КНС № 9 "Моисеевская";- РЭУ по Бутовському в'їзду, 5. В кількісному вигляді різниця обсягів втрат активної та реактивної електроенергії між розрахунками проведеними під час дослідження та обсягами втрат визначеними позивачем по об'єктам відповідача наведена у дослідницькій частині висновку та додатку № 1 до висновку (таблиця №1А);

Загальний розрахунок обсягів втрат по основному споживачу необхідно проводити із урахуванням вимог пункту 6.28 ПКЕЕ щодо необхідності розподілу втрат між усіма споживачами у випадках, коли прилади обліку електроенергії відповідача встановлені не на межі балансової відповідальності мереж;

Перевірочний розрахунок обсягів втрат по приєднанням інших споживачів експертами не проводився, з причин, наведених в дослідницькій частині висновку (в зв'язку з відсутністю в наданих на дослідження матеріалах додатків до відповідних договорів про користування електричною енергією між АТ «Харківобленерго» та іншими споживачами (субспоживачами) з вихідними даними для проведення перевірочних розрахунків), але даний факт може впливати на загальний обсяг втрат, визначений АТ «Харківобленерго» та вказаний у звітах з електроенергії в залежності від правильності застосування вихідних даних та коректності проведення АТ «Харківобленерго» розрахунків обсягів втрат по іншим споживачам, що не дозволяє експертам стверджувати про відповідність вимогам нормативних документів розрахунків обсягу загальних втрат, визначених АТ «Харківобленерго». А наявні в матеріалах справи акти про використання електричної енергії не дозволяють встановити чи відповідають дійсності зазначені у них АТ «Харківобленерго» обсяги втрат;

Враховуючи вищевикладене та не беручи до уваги можливих розбіжностей обсягів втрат по іншим споживачам, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заборгованість за спожиту електроенергію за період травень-липень 2015 року КП «Харківводоканал» за договором АТ «Харківобленерго» складає суму 20853622,14 грн., а саме: за травень 2015 року 8013347,99 грн., за червень 2015 року 6279058,29 грн., за липень 2015 року 6561215,86 грн.

У відповідності до положень п.6.23, п.6.28 ПКЕЕ обсяг електричної енергії, спожитої основним споживачем та субспоживачем, визначається залежно від порядку (схеми) приєднання засобів обліку з урахуванням втрат електричної енергії, пов'язаних із спільним використанням технологічних електричних мереж основного споживача. Технологічні втрати електричної енергії в мережах споживача розподіляються між суб'єктами господарювання пропорційно обсягу переданої цими мережами належної електричної енергії відповідним суб'єктам господарювання, включаючи споживача-власника цих мереж.

Отримання вказаних результатів експертного дослідження, стало однією з підстав для уточнення позовних вимог.

Фактично, це свідчить про приведення позовних вимог у відповідність до експертного висновку та визнання позивачем необґрунтованості частини позовних вимог у зв'язку із допущенням порушень при обрахунку вартості спожитої відповідачем електричної енергії.

Отже, наявним в матеріалах справи висновком експертизи підтверджується юридичний факт неправильного розрахунку вартості електричної енергії в рахунках за спірний період, що потягло за собою заявлення позивачем про зменшення розміру позовних вимог.

Таким чином, фактичні обставини справи з існуванням яких, п.10 Додатку №2 до договору №4 пов'язує настання зобов'язання позивача з проведення перерахунку та пред'явлення до сплати рахунків за спірний період із правильним зазначенням вартості електричної енергії.

Про виникнення такого зобов'язання позивача свідчить також факт неправомірного застосування тарифу за 2 класом споживача, при визначенні вартості спожитої КП «Харківводоканал» електричної енергії без врахування положень підпункту 4 п.3.1 Порядку визначення класів споживачів електричної енергії, диференційованих за ступенями напруги (далі - Порядок), який відносить останнього до Споживачів 1 класу незалежно від ступенів напруги в точці продажу електричної енергії електропостачальною організацією споживачу, а також п.3.1.2 Договору №4.

Згідно п. 3.1 Порядку до 1 класу відносяться, зокрема, споживачі, які є промисловими підприємствами, що збільшили обсяг річного споживання більш ніж утричі порівняно з 2008 роком або ввели нові виробничі потужності після 2008 року, та місячне споживання яких складає понад 20 млн кВт·год на технологічні потреби виробництва, незалежно від ступенів напруги в точці продажу електричної енергії електропостачальною організацією споживачу.

Згідно з Рішенням Харківської міської ради від 12.01.2011 року № 132/11 «Про реорганізацію шляхом приєднання Комунального підприємства Виробничо-технологічне підприємство «Вода» до Комунального підприємства каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод», КП ВТП «Вода» у 2011 році розпочався процес реорганізації внаслідок якої, все майно (в тому числі виробничі потужності), яке належало Комунальному підприємству Виробничо-технологічне підприємство «Вода» перейшло у власність позивача.

Висновком судової комісійної електротехнічної експертизи №2021 від 26.02.2018 року, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_4 встановлено, що внаслідок проведення реорганізації Комунальне підприємство «Харківводоканал» з 31.12.2011року - ввело нові виробничі потужності, які наразі використовуються та споживають електричну енергію для виробничих потреб, а саме для надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; - у порівнянні з обсягом річного споживання електричної енергії за 2008 рік у кількості 65 313 209 кВт/год., у продовж періоду 2014-2017 років щорічно споживало обсяги електричної енергії більш ніж у тричі у порівнянні з 2008 роком; - споживає електричну енергію, за договорами про постачання електричної енергії від 07.05.2004 року №4 та від 03.01.2008 року №1.01, в щомісячному обсязі понад 20 млн. кВт/год. на технологічні потреби виробництва послуг з водопостачання та водовідведення, починаючи з січня 2014 року та на час надання висновку.

Зазначених висновків експертів позивачем не спростовано та не надано належних та допустимих доказів, які б поставили під сумнів їх правильність.

Так, КП «Харківводоканал» є промисловим підприємством з огляду на підпункти 3.2.1., 3.2.3., 3.2.4. пункту 3.2. Статуту Підприємства, де зазначено, що предметом діяльності КП «Харківводоканал» є: видобування, виробництво, збір, очищення, подача, постачання, транспортування, розподіл та реалізація питної води; розподілення питної та непитної води для промислових потреб, населенню, тощо; приймання, збирання, відведення, транспортування та повне біологічне очищення стічних вод, знезараження та скид біологічно очищеної води в водні об'єкти.

Вказане, відповідно до Класифікатору видів економічної діяльності ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 року № 457 (із змінами і доповненнями, внесеними наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29 листопада 2010 року № 530), відноситься до Процесу промислового виробництва у відповідності до секції E Водопостачання; каналізація, поводження з відходами.

Отже, КП «Харківводоканал» відповідає всім критеріям, наявність яких відповідно до підпункту 4 пункту 3.1 Порядку, зумовлює виникнення зобов'язання позивача розраховувати вартість спожитої відповідачем електричної енергії (в т.ч. за спірний період) за I класом, яке АК «Харківобленерго» порушила.

Аргументи апелянта про встановлення класу напруги Додатками №3.1 до Договору №4 за кожною точкою приєднання окремо не приймаються, з огляду на наступне.

В Додатках №3.1 до Договору №4 дійсно визначений клас напруги кожної точки приєднання позивача залежно від встановленої на ній ступеню напруги кожної точки приєднання (менше чи більше 27,5 кВ) виходячи з положень підпункту 1 п.3.1 Порядку, положеннями якого встановлено загальне правило визначення класу споживача, відповідно до якого до споживачів 1 класу відносяться споживачі, які отримують електричну енергію від постачальника електричної енергії в точці продажу електричної енергії із ступенем напруги 27,5 кВ та вище.

Згідно п. 4 Порядку якщо споживач отримує електричну енергію за декількома точками продажу з різними класами відповідно до пункту 3 цього Порядку, йому встановлюються різні класи окремо по кожній точці продажу електричної енергії, що і було визначено сторонами в Додатках №3.1 до Договору №4.

Згідно з положеннями підпункту 4 п. 3.1 Порядку, КП "Харківводоканал" належить до споживачів 1 класу незалежно від ступенів напруги в точці продажу електричної енергії електропостачальною організацією споживачу, які і визначені Додатками №3.1.

При укладенні діючого договору про постачання електричної енергії № 4 та визначенні класу напруги споживача, сторони керувалися приписами п.4 Постанови НКРЕ від 13.08.1998 року №1052 щодо затвердження "Порядку визначення класів споживачів, диференційованих за ступенями напруги" в редакції від 25 липня 2003 року, відповідно до яких Споживачу встановлювалися різні класи окремо по кожній точці продажу електричної енергії залежно від встановлених на них ступенях напруги.

При цьому, сторони спору в п.3.1.2 Договору № 4 передбачили, що в разі прийняття нормативно-правових актів, які змінюють умови цього договору, сторони зобов'язуються до внесення до договору відповідних змін керуватися вимогами цих нормативних документів.

Надалі, Постановою НКРЕ №1110 від 30.06.2011 року, були внесені зміни до Порядку визначення класів споживачів електричної енергії та розширено перелік випадків віднесення суб'єкта до споживачів 1 класу, а саме: п.3.1 Порядку доповнено підпунктом 4 такого змісту: "до 1 класу відносяться споживачі, які: є промисловими підприємствами, що збільшили обсяг річного споживання більш ніж утричі порівняно з 2008 роком або ввели нові виробничі потужності після 2008 року, та місячне споживання яких складає понад 20 млн кВт·год на технологічні потреби виробництва, незалежно від ступенів напруги в точці продажу електричної енергії електропостачальною організацією споживачу (які і визначені Додатком №3.1 до Договору).

Отже, у відповідності до умов п.3.1.2 Договору №4, щодо внесення відповідних змін до його положень, відповідач був зобов'язний застосувати положення Постанови НКРЕ №1110 від 30.06.2011 року, які змінили умови договірних правовідносин в частині віднесення КП "Харківводоканал" до Споживачів 1 класу.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт неправильного розрахунку вартості спожитої відповідачем електричної енергії, що викладено у рахунках за спірний період, а також невиконання позвивачем зобов'язання згідно з п.10 Додатку №2 до Договору №4 в частині проведення перерахунку та пред'явлення до сплати рахунків із правильним зазначенням суми грошового зобов'язання КП «Харківводоканал».

Пред`явлені до сплати рахунки на оплату вартості електричної енергії за травень, червень та липень 2015 року, на які посилається позивач, як на підставу виникнення зобов'язання з їх оплати, є незаконними та такими, що не встановлюють настання зобов`язання КП «Харківводоканал» щодо остаточного розрахунку за спожиту електричну енергію у відповідності до п.5 Додатку № 2 до Договору про постачання електричної енергії №4.

Відповідно до ч. 1 ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Так, експерти, які проводили дослідження в рамках даної справи, у зв'язку з ненаданням позивачем усіх необхідних вихідних даних, - не змогли відповісти на усі питання, які були зазначені в ухвалі господарського суду Харківської області від 05.04.2016 року.

Також у висновку експертизи від 30.06.2016 року №4305/4306 експерти зазначають, що «акти про використання електричної енергії не дозволяють встановити чи відповідають дійсності зазначені у них позивачем обсяги втрат», стягнутих за рішенням господарського суду Харківської області, яке в подальшому було скасовано постановою Вищого господарського суду України від 11.04.2017 року.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного та обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Аргументи апелянта щодо того, що при прийняттті оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не враховано положення ст.629 ЦК України та статті 179 ГК України, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки спростовуються викладеними у даній постанові доводами суду апеляційної інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №922/741/16.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року)

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Харківобленерго, м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.07.2018 року у справі №922/4927/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.11.2018 року.

Головуючий суддя О.І. Терещенко

Суддя М.М. Слободін

Суддя В.С. Хачатрян