ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/876/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , секретар судового засідання Юрчак С. Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Дочірнього підприємства "М"ясопереробний комплекс "Росана" Товариства з обмеженою відповідальністю "Росан-Агро", вул.Галицька,128, м.Рогатин, Івано-Франківська область,77000, поштова адреса: 79035, м.Львів, вул.Зелена, 115з

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Кочержат Галини Іванівни АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості в сумі 4 208 грн 40 к.

за участю:

від позивача: Лось Н.Г., довіреність б/н від 19.11.18

від відповідача: не з"явився

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "М"ясопереробний комплекс "Росана" Товариства з обмеженою відповідальністю "Росан-Агро" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до фізичної особи-підприємця Кочержат Галини Іванівни про стягнення заборгованості в сумі 4208 грн 40 к.

Ухвалою суду від 30.10.18 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті на 13.11.18, за наслідками якого відкладено розгляд справи по суті на 27.11.18.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань, а також відзиву на позов суду не подавав.

Ухвали суду від 30.10.18 та 13.11.18, направлені відповідачу рекомендованою кореспонденцією за адресою, вказаною позивачем у позовній заяві, повернулись на адресу суду підприємством зв"язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Згідно з приписами частини 1 та пункту 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі Смірнова проти України).

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р. (набрала чинності для України 11.09.1997р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., Чуйкіна проти України № 28924/04 від 13.01.2011р.).

За таких обставин, беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду спору впродовж розумного строку та норми ч.ч.1,3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що відповідач, у відповідності до чинного законодавства, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності представника відповідача за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши документи і матеріали, подані позивачем, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з"ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, із врахуванням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, суд встановив наступні

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.03.17 між Дочірнім підприємством "М"ясопереробний комплекс "Росана" Товариства з обмеженою відповідальністю "Росан-Агро" (по договору - продавець, по справі - позивач) та фізичною особою-підприємцем Кочержат Галиною Іванівною ( по договору - покупець, по справі - відповідач) укладено договір поставки №16/03/17. Зазначений договір підписано сторонами та скріплено їх печатками. Термін дії договору - до 31.12.17 (п.9.1 договору). Згідно з п.9.2 договору він вважається пролонгованим на тих же умовах на наступний календарний рік, якщо за один місяць до закінчення його строку дії жодна із сторін не направила попередження про його припинення або не підписала договір на новий строк.

В матеріалах справи відсутні докази направлення сторін попередження про його припинення та підписання договору на новий строк, відтак зазначений договір вважається пролонгованим на тих же умовах на наступний календарний рік.

Згідно з п.1.1 договору покупець зобов'язався передати, а покупець, в свою чергу, - прийняти і оплатити продукцію в асортименті згідно прайс-листа продавця.

Пунктами 2.1-2.3 даного договору сторони погодили, що кількість і асортимент товару, що поставляється, вказуються у видатковій накладній; продукція поставляється окремими партіями.

Пунктом 2.7 догоовру сторони визначили, що вся продукція, поставлена покупцю у період дії цього договору, вважається поставленою в межах цього договору незалежно від наявності посилань на нього у видаткових накладних.

Відтиск печатки чи штампу покупця на накладній свідчить про наявність повноважень у особи, що підписала накладну, на приймання продукції (п.3.3 договору).

Ціна на всі види продукції встановлюється прайс-листом продавця. Вартість окремої поставки продукції визначається у видатковій накладній(п.4.1 договору).

Пунктом 5.1 договору сторони узгодили, що оплата за кожну партію поставленої продукції проводиться покупцем протягом семи календарних днів з моменту поставки продукції. Моментом поставки продукції вважається дата видаткової накладної.

Пунктами 6.3.4, 6.3.5 договору на покупця покладено обов"язок провести своєчасну оплату за отриману продукцію та щомісяця, до 10-го числа місяця, наступного за звітним, проводити звірку взаємних розрахунків по договору, яка оформляється актом, що підписується уповноваженими представниками і завіряється печатками сторін.

У відповідності до умов договору продавцем 03.05.18 поставлено відповідачу товару на загальну суму 3019,20грн. Факт поставки товару продавцем та його отримання відповідачем підтверджується видатковою накладною від 03.05.18 №АВ-МЯ/00005034/18, копія якої міститься в матеріалах справи.

Суд констатує, що зазначена видаткова накладна містить посилання на дату та номер договору та підписана відповідачем без претензій та зауважень.

В порушення прийнятих на себе договірних зобов"язань, відповідач за поставлений товар розрахувався частково на загальну суму 500,00грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції до прибуткового касового ордеру №1530 від 17.05.18.

Згідно акта звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.18 по 31.07.18, підписаного відповідачем без жодних зауважень та заперечень, заборгованість відповідача перед позивачем за спірним договором становить 2805,60грн.

Таким чином, на момент розгляду справи судом заборгованість відповідача перед позивачем становить 2805,60грн.

Доказів виконання відповідачем прийнятих на себе зобов"язань за вищезазначеним договором, а саме погашення заборгованості на зазначену суму відповідачем суду не подано.

Пунктом 7.2 спірного договору сторони визначили обов"язок покупця за несвоєчасну оплату товару сплатити продавцю на його вибір пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення або штраф у розмірі 50% від вартості неоплаченої продукції.

У зв"язку з порушенням договірних зобов"язань позивачем нараховано відповідачу 1402,80грн. штрафу.

При вирішенні даного спору суд дійшов наступних висновків.

Зі змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов'язки виникають зокрема, з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Спірний договір, укладений між сторонами в межах чинного законодавства України, є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Аналогічні положення закріплено і у статті 712 Цивільного кодексу України.

Таким чином, між сторонами у справі на підставі наведених норм закону виникли правовідносини, які за своєю правовою природою є такими, що випливають із договору поставки, тому до них слід застосовувати відповідні положення Цивільного та Господарського кодексів України.

В силу положень ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд констатує, що підписання відповідачем без жодних зауважень видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", відповідає вимогам ст. 9 цього Закону та п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 та фіксує факт здійснення господарської операції ( в даному випадку - купівлю-продаж товару), є підставою для виникнення у відповідача обов"язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару(ст.692 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5.1 договору сторони узгодили, що оплата за кожну партію поставленої продукції проводиться покупцем протягом семи календарних днів з моменту поставки продукції. Відтак, строк виконання відповідачем зобов"язання щодо оплати вартості поставленого позивачем товару - до 10.05.18.

На виконання умов договору, позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 3019,20грн., про що свідчить видаткова накладна, копія якої міститься в матеріалах справи.

В порушення умов договору покупець прийняті на себе договірні зобов"язання належним чином не виконав, оплату за отриманий товар провів частково.

Таким чином, станом на день винесення судом рішення сума заборгованості відповідача за поставлений позивачем на умовах спірного договору товар складає 2805,60грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено факт існування між сторонами господарських правовідносин з приводу поставки товару згідно спірного договору, а також порушення відповідачем свого зобов'язання щодо оплати отриманого товару, що підтверджується сукупністю доказів, наявних у матеріалах справи, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 2805,60грн. заборгованості обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Однак, якщо зобов"язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов"язки.

У зв"язку з порушенням договірних зобов"язань позивачем нараховано відповідачу 1402,80грн. штрафу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов"язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов"язання.

В силу ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов"язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 Цивільного кодексу України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі(ст. 547 Цивільного кодексу України).

Укладаючи договір, сторони дійшли згоди відносно забезпечення виконання відповідачем грошових зобов"язань штрафом. Зокрема, пунктом 7.2 спірного договору сторони визначили обов"язок покупця за несвоєчасну оплату товару сплатити продавцю на його вибір пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення або штраф у розмірі 50% від вартості неоплаченої продукції.

Судом перевірено правильність нарахування позивачем штрафу та встановлено, що цей розрахунок є арифметично вірним.

З огляду на вимоги ч.ч.1,3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч. ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

В контексті наведеного, позов підлягає до задоволення.

Враховуючи приписи ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 124, 129, 129-1 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 11, 204, 525, 526, 530, 546, 547, 599, 610, 612, 614, 625-629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.173, 193, 216, 230, 265 Господарського кодексу України, ст. ст. 73, 74, 77, 86, 129, 232-233, 237-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

задовольнити позов Дочірнього підприємства "М"ясопереробний комплекс "Росана" Товариства з обмеженою відповідальністю "Росан-Агро" до фізичної особи-підприємця Кочержат Галини Іванівни про стягнення заборгованості в сумі 4208 грн 40 к.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Кочержат Галини Іванівни (АДРЕСА_1 код НОМЕР_1) на користь Дочірнього підприємства "М"ясопереробний комплекс "Росана" Товариства з обмеженою відповідальністю "Росан-Агро" (вул.Галицька,128, м.Рогатин, Івано-Франківська область,77000, поштова адреса: 79035, м.Львів, вул.Зелена, 115з, код 30086815) 2805,60(дві тисячі вісімсот п"ять гривень шістдесят копійок) основного боргу, 1402,80(одну тисячу чотириста дві гривні вісімдесят копійок) штрафу та 1762,00(одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням закононї сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.11.2018

Суддя Матуляк П. Я.