ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року

м. Київ

Справа № 908/3327/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я.

за участі секретаря судового засідання Сліпчук Н.В.

учасники справи:

позивач за первісним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю "Седна-Арго",

представник - адвокат Кушнір С.В. (ордер серії ЧК №64392 від 30.07.2018)

відповідач за первісним позовом - Державне підприємство "Дослідне господарство "Широке" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України",

позивач за зустрічним позовом - Державне підприємство "Дослідне господарство "Широке" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України",

відповідач за зустрічним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю "Седна-Арго"

розглянув касаційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Широке" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України"

на постанову Донецького апеляційного господарського суду

від 12.06.2018

у складі колегії суддів: Склярук О.І. (головуючий), Стойка О.В., Сгара Е.В.

та на рішення Господарського суду Запорізької області

від 28.02.2018

у складі судді Корсун В.Л.

у справі № 908/3327/16

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Арго"

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Широке" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України"

про стягнення 946 295, 97 грн.

та за зустрічним позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Широке" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Седна-Арго"

про визнання укладеною додаткової угоди №1 від 12.10.2016 до договору поставки ЗЗР в кредит 2016 №005-ЩВ від 26.02.2016

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

1. 13.06.2018 поштовим відправленням, направленим на адресу Донецького апеляційного господарського суду, Державне підприємство "Дослідне господарство "Широке" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 12.06.2018 та на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.02.2018 у справі №908/3327/16 в порядку статей 286, 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №908/3327/16 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Суховий В.Г., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2018.

3. Ухвалою Верховного Суду від 13.07.2018 відкрито касаційне провадження у справі №908/3327/16 Господарського суду Запорізької області за касаційною скаргою Державного підприємства "Дослідне господарство "Широке" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 12.06.2018 та на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.02.2018 та призначено її розгляд в судовому засіданні на 11.09.2018, яке ухвалою Суду від 11.09.2018 відкладено на 02.10.2018.

4. У зв'язку з відпусткою судді Сухового В.Г. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №908/3327/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2018; ухвалою Суду від 01.10.2018 зазначена колегія суддів прийняла справу №908/3327/16 до провадження з її розглядом в судовому засіданні, призначеному ухвалою Суду від 11.09.2018 на 02.10.2018, в якому оголошено перерву до 11.10.2018 14 год. 15 хв.

5. Товариство з обмеженою відповідальністю "Седна-Арго" подало відзив на касаційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Широке" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України".

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Короткий зміст позовних вимог

6. 08.12.2016 поштовим відправленням Товариство з обмеженою відповідальністю "Седна-Арго" (далі - ТОВ "Седна-Агро", первісний позивач) звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Ізвєстія" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України", яке змінило найменування на Державне підприємство "Дослідне господарство "Широке" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України" (далі - ДП "Дослідне господарство "Широке" ДДСДС НААН України", первісний відповідач), про стягнення 42 938, 48 грн. пені за весь час прострочення грошового зобов'язання, 789 015, 40 грн. - 35% штрафу від простроченої суми, 51 220, 86 грн. - 35% річних від простроченої суми, 63 121, 23 грн. інфляційних збитків, а також 14 194, 44 грн. витрат на оплату судового збору та 19 000 грн. судових витрат на оплату правничої допомоги.

6.1. В обґрунтування позовних вимог первісний позивач зазначив, що первісний відповідач, як покупець, не виконав зобов'язань перед первісним позивачем-продавцем за договором поставки засобів захисту рослин (далі - ЗЗР) в кредит 2016 №005-ЩВ від 26.02.2016 та не розрахувався з продавцем за поставлений йому товар на суму 3 179 480, 74 грн. у строк до 12.10.2016; остаточний розрахунок було проведено лише 14.11.2016, у зв'язку з чим на підставі пунктів 7.3., 7.4., 7.5. договору продавець нарахував покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, за весь час прострочення в період з 12.10.2016 по 10.11.2016 на суму 42 938, 48 грн. та штраф в розмірі 35% від суми несплаченої вартості товару 2 254 329, 74 грн. в розмірі 789 015, 40 грн. як штрафні санкції за невиконання грошового зобов'язання в порядку статті 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України); 35% річних від простроченої суми за період з 12.10.2016 по 10.11.2016 в розмірі 51 220, 86 грн. та інфляційні втрати від простроченої суми в розмірі 63 121, 23 грн. за період з 12.10.2016 по 26.10.2016, розраховані на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Також, первісний позивач заявив до стягнення з первісного відповідача понесені ним витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви на суму 14 194, 44 грн. та 19 000 грн. витрат на оплату правничої допомоги.

7. 17.01.2017 первісний відповідач подав зустрічний позов до первісного позивача про визнання укладеною додаткової угоди №1 від 12.10.2016 до договору поставки ЗЗР в кредит 2016 №005-ЩВ від 26.02.2016 щодо внесення змін у договір поставки в частині строків розрахунку за придбаний товар з його визначенням не пізніше 31.12.2016 та обґрунтовував відсутністю письмової відмови первісного позивача від підписання додаткової угоди на таких умовах в порядку частини 3 статті 188 ГК України, що свідчить про досягнення згоди сторін спору щодо продовження строку розрахунку за поставку товару до 31.12.2016.

Короткий зміст рішення першої інстанції

8. За результатами розгляду спору по суті 27.02.2017 рішенням Господарського суду Запорізької області частково задоволено первісні позовні вимоги та стягнено з первісного відповідача на користь первісного відповідача пеню в розмірі 42 938, 48 грн., 35% річних в розмірі 51 220, 86 грн., витрати від інфляції в розмірі 63 121, 23 грн., 35% штрафу в розмірі 4 491, 52 грн., судовий збір на суму 2 426, 58 грн. та 19 000 грн. витрат на оплату послуг адвоката; у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

9. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 24.07.2017 рішення місцевого суду від 27.02.2017 змінено в частині стягнення 35% штрафу та збільшено його суму, що підлягає стягненню з первісного відповідача, до 789 015, 40 грн., а також збільшено суму судових витрат, що підлягають стягненню з первісного відповідача, до 14 194, 44 грн., пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

10. Постановою Вищого господарського суду України від 24.10.2017 прийняті судами першої та апеляційної інстанцій рішення по суті спору скасовано, справу направлено на новий розгляд до місцевого господарського суду.

10.1. Суд касаційної інстанції виходив з того, що розглядаючи первісні позовні вимоги судами попередніх інстанцій не досліджено, яка саме форма господарсько-правової відповідальності має застосовуватися до спірних договірних відносин - пеня чи штраф як різновиди неустойки, а також не враховано права суду в силу частини 3 статті 83 ГПК України в редакції до 15.12.2017, частини 3 статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України зменшити розмір нарахованих первісним позивачем штрафних санкцій, виходячи із співвідношення несвоєчасно виплачених первісним відповідачем грошових коштів в якості розрахунку за поставлений товар та нарахованих йому первісним позивачем, як продавцем, штрафних санкцій за порушення грошового зобов'язання; судами не досліджувалося питання щодо можливості внесення сторонами спору змін до договору поставки шляхом укладення додаткової угоди про продовження строку розрахунку за поставлений товар до 31.12.2016.

11. Під час нового розгляду справи рішенням від 28.02.2018 Господарський суд Запорізької області первісні позовні вимоги задовольнив частково, стягнув з первісного відповідача на користь первісного відповідача 42 398, 77 грн. пені, 394 507, 70 грн. - 35% штрафу, 50 550, 67 грн. - 35% річних, 63 121, 23 грн. інфляційних, 14 175, 99 грн. судового збору за подання позовної заяви, 17 373, 88 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 18 975, 30 грн. витрат на оплату правничої допомоги; в іншій частині первісного позову відмовлено; у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

11.1. Судом першої інстанції встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв'язку з простроченням первісного відповідача у виконанні зобов'язань з оплати поставленого первісним позивачем товару за договором поставки, внаслідок чого продавцем застосовано до покупця передбачені спірним договором штрафні санкції (пеню та 35% штрафу), а також 35% річних та інфляційні втрати від суми невиконаного грошового зобов'язання.

11.2. Місцевий суд встановив, що 26.02.2016 сторони спору уклали договір поставки засобів захисту рослин у кредит 2016№005-ЩВ, за умовами якого постачальник (первісний позивач у справі) зобов'язався продати та поставити покупцеві (первісний відповідач у справі) засоби захисту рослин (далі - товар, ЗЗР), а покупець зобов'язався приймати товар та оплачувати його вартість згідно із встановленим цим договором порядком (пункт 1.1. Договору).

11.3. Судом встановлено, що пунктом 2.1. сторони договору погодили, що постачальник зобов'язався оплатити товар в строки та на умовах, передбачених договором та/або Специфікаціями (додатковими угодами, якщо вони були укладені) до нього шляхом перерахування коштів на рахунок продавця на рахунок постачальника.

11.4. Місцевий суд встановив, що Розділом 7 спірного договору передбачена відповідальність сторін спору за невиконання (неналежне виконання) умов договору. Пунктами 7.3., 7.5., 7.6. договору передбачено, що у разі прострочення строків (термінів) оплати товару, визначених в пунктах 4.1 договору та Специфікаціях, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми заборгованості за кожен день прострочки і до повного виконання стороною своїх зобов'язань та припиняється в день виконання винною стороною зобов'язань за договором, забезпечених санкцією; в разі порушення покупцем строків оплати за товар (його партію), встановлених договором та/або Специфікаціями, покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 35% від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання; відповідно до вимог статті 625 ЦК України, за порушення грошового зобов'язання покупець зобов'язується сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки та 35% річних від простроченої (неоплаченої) суми.

11.5. Судом встановлено погодження сторонами договору його укладення з дати підписання такого договору повноважними представниками сторін та його дію до 31.12.2016 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

11.6. Місцевим судом встановлено обставини укладення сторонами спірного договору Специфікацій на загальну суму 3 179 480, 74 грн. зі строком оплати вартості поставленого первісним позивачем товару покупцю (первісному відповідачу) до 12.10.2016; в період з 09.03.2016 по 18.04.2016 покупець прийняв від постачальника товар, погоджений у Специфікаціях, на суму 3 179 480, 74 грн., що підтверджується видатковими накладними, довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей, товарно-транспортними накладними, які долучено до матеріалів справи.

11.7. Судом встановлено, що за даними банківської виписки по рахунку первісного позивача з 30.06.2016 по 14.11.2016, відповідач за первісним позовом (покупець) до 12.10.2016 сплатив на рахунок позивача за первісним позовом, як постачальника, грошові кошти на загальну суму 925 151 грн. за товар, поставлений згідно із специфікаціями №№1-7 до договору №005-ЩВ від 26.02.2016; станом на 12.10.2016 за покупцем виникла заборгованість за поставлений товар на суму 2 254 329, 74 грн.

11.8. Місцевий суд встановив, що листом від 12.10.2016 за вих. №576 покупець звернувся до постачальника з проханням розглянути питання щодо відстрочення заборгованості з оплати поставленого товару до 31.12.2016 та запропонував укласти додаткову угоду від 12.10.2016 №1 до договору поставки ЗЗР в кредит 2016 №005-ЩВ від 26.02.2016, проект якої долучено до зазначеного листа, а також просив у зв'язку з його скрутним матеріальним становищем не застосовувати до покупця, як державного підприємства, штрафні санкції, погоджені умовами спірного договору поставки; як відповідь, постачальник листом за №19/10 від 19.10.2016 повідомив покупця про те, що не погоджується на продовження термінів розрахунку за договором №005-ЩВ від 26.02.2016, відмовляє в укладенні додаткової угоди щодо продовження термінів погашення заборгованості та вимагає сплати простроченої суми вартості товару та нарахованих штрафних санкцій, інфляційних і річних.

11.9. Судом встановлено обставини проведення покупцем остаточного розрахунку з постачальником за поставлений товар лише 14.11.2016, тобто з порушенням договірного строку виконання покупцем грошового зобов'язання з оплати товару, який було визначено у Специфікаціях до 12.10.2016.

12. Відмовляючи у задоволенні вимог зустрічного позову про визнання укладеною додаткової угоди №1 від 12.10.2016 до договору поставки ЗЗР в кредит 2016 №005-ЩВ від 26.02.2016, місцевий суд зазначив, що пунктом 10.2. договору №005-ЩВ від 26.02.2016 сторони погодили, що будь-які доповнення або зміни до договору є чинними, якщо вони укладені письмово та підписані уповноваженими представниками сторін; листом за №19/10 від 19.10.2016 ТОВ "Седна-Арго", як постачальник, відмовилося від продовження строку розрахунку за договором №005-ЩВ від 26.02.2016 до 31.12.2016 шляхом укладення додаткової угоди №1 від 12.10.2016 до спірного договору на запропонованих ДП "Дослідне господарство "Широке" ДДСДС НААН України" умовах та направило його на адресу покупця, докази чого є в матеріалах справи (т. 1, а.с. 243-244).

При цьому, місцевим судом не встановлено одночасного існування чотирьох умов відповідно до частини 2 статті 652 ЦК України, з якими законодавець пов'язує можливість внесення змін до цивільно-правового договору у зв'язку з істотною зміною обставин.

13. Розглянувши первісні позовні вимоги по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для їх часткового задоволення з огляду на погоджені сторонами спору в пунктах 7.3., 7.5., 7.6. договору поставки види господарсько-правової відповідальності покупця за неналежне виконання грошового зобов'язання з оплати вартості поставленого первісному відповідачу товару та встановлені під час розгляду спору обставини прострочення покупця щодо розрахунків за придбаний у постачальника товар на суму 2 021 131, 94 грн. у спірний період.

13.1. Місцевим судом перевірено здійснений первісним позивачем розрахунок заявленої до стягнення з первісного відповідача, як покупця, суми пені за період прострочення оплати поставленого товару з 12.10.2016 по 10.11.2016 в розмірі 42 938, 48 грн. на підставі пункту 7.3. договору поставки та встановлено, що позивачем допущено арифметичну помилку при нарахуванні пені за 27.10.2016 та помилково враховано при розрахунку день оплати - 10.11.2016; за перерахунком суду розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом в межах заявленого періоду, становить 42 398, 77 грн.

13.2. Суд першої інстанції дійшов висновку про правильність нарахування первісним позивачем покупцю 35% штрафу на суму 789 015, 40 грн. на підставі пункту 7.5. спірного договору поставки у зв'язку з неналежним виконанням покупцем договірних зобов'язань щодо розрахунку за поставлений товар. При цьому, врахувавши правовий статус покупця, як державного сільськогосподарського підприємства, основним джерелом доходів якого є реалізація сільськогосподарської продукції, та взявши до уваги доводи первісного відповідача про те, що за даними зведеної відомості про рух грошових коштів по банківському рахунку ДП "Дослідне господарство "Широке" ДДСДС НААН України" із серпня 2016 року в нього була відсутня фінансова можливість з урахуванням часу проведення робіт по збиранню врожаю 2016 року здійснити повний та своєчасний розрахунок з ТОВ "Седна-Агро" за договором поставки №005-ЩВ від 26.02.2016, місцевий суд, керуючись приписами частини 3 статті 551 ЦК України та статті 231 ГК України, зменшив розмір заявленої позивачем до стягнення суми штрафу на 50% та задовольнив позов щодо стягнення 35% штрафу на суму 394 507, 70 грн.

13.3. Суд першої інстанції встановив, що пунктом 7.6. договору поставки сторони спору погодили обов'язок покупця сплатити постачальнику суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки та 35% річних від простроченої (неоплаченої) суми заборгованості за оплату товару; виходячи з принципу свободи цивільно-правового договору сторони встановили в договорі інший відсоток річних, - 35%, ніж визначений приписами частини 2 статті 625 ЦК України, - 3% річних як відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Судом встановлено, що сторони в договірному порядку не погоджували обчислення відсотків річних за кожен день прострочення виконання зобов"язання, а, відтак, визначені в договорі поставки №005-ЩВ від 26.02.2016 відсотки річних в розмірі 35% за своєю природою не є пенею, як різновидом штрафних санкцій за невиконання господарського зобов'язання, а річними, визначеними договором згідно статті 625 ЦК України.

13.4. Перевіривши здійснений первісним позивачем розрахунок інфляційних втрат за жовтень 2016 року на суму 63 121, 23 грн., місцевий суд дійшов висновку, що їх нараховано правомірно, зважаючи на прострочення в оплаті вартості поставленого товару на суму 2 254 329, 74 грн. на 15 днів.

13.5. Судом першої інстанції встановлено, що при розрахунку 35% річних первісним позивачем було помилково враховано день проведення первісним відповідачем повного розрахунку за поставлений товар, - 10.11.2016, у зв'язку з чим місцевим судом здійснено власний розрахунок суми 35% річних за спірний період та визнано її обґрунтованою в розмірі 50 550, 67 грн.

13.6. З огляду на часткове задоволення первісних позовних вимог, місцевий суд здійснив розподіл судових витрат первісного позивача та поклав на первісного відповідача витрати позивача за подання позову на суму 14 175, 99 грн. та за подання апеляційної скарги на суму 17 373, 88 грн., а також частково відшкодував за рахунок первісного відповідача витрати первісного позивача на оплату правничої допомоги в розмірі 18 975, 30 грн., що підтверджені належними та достатніми доказами у справі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

14. Первісний відповідач - ДП "Дослідне господарство "Широке" ДДСДС НААН України" подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Запорізької області від 28.02.2018, в якій просило скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволення первісних позовних вимог та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та просило прийняти нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову. Скаржник доводив порушення місцевим судом при розгляді первісного позову положень статті 549 ЦК України про неустойку (штраф, пеню) та особливості її застосування у разі порушення боржником грошового зобов'язання перед кредитором та невідповідності його рішення про відмову в зустрічному позові приписам статті 188 ГК України щодо порядку зміни та розірвання господарських договорів.

15. Постановою від 12.06.2018 Донецький апеляційний господарський суд апеляційну скаргу ДП "Дослідне господарство "Широке" ДДСДС НААН України" залишив без задоволення, рішення Господарського суду Запорізької області від 28.02.2018 у справі №908/3327/16 залишив без змін.

15.1. Переглянувши справу, апеляційний суд погодився з повнотою дослідження доказів у справі місцевим судом та наданою їм оцінкою як таким, що доводять порушення первісним відповідачем, як покупцем за договором поставки, грошового зобов'язання щодо оплати вартості поставленого йому первісним позивачем товару та є підставою для часткового задоволення первісних позовних вимог про стягнення штрафу, пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму прострочення в оплаті товару.

15.2. Доводи первісного позивача за змістом апеляційної скарги про невідповідність одночасного застосування місцевим судом до первісного відповідача штрафу та пені, як форм неустойки, конституційному принципу неможливості застосування подвійної юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення до особи порушника, суд апеляційної інстанції відхилив, як необґрунтовані, та зазначив, що за змістом статті 549 ЦК України, на яку посилався скаржник, штраф та пеня визначені як форми неустойки, тоді як в силу статті 230 ГК України є видами штрафних санкцій, тобто штраф та пеня не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, тому їх одночасне застосування в межах одного виду відповідальності не суперечить приписам статті 61 Конституції України.

15.3. Апеляційним судом встановлено, що первісним позивачем заявлено зустрічний позов про внесення змін до спірного договору поставки шляхом укладення додаткової угоди щодо продовження строку його дії до 31.12.2016, надавши оцінку вимогам якого суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у його задоволенні, оскільки в досудовому порядку сторони спору не дійшли згоди щодо укладення додаткової угоди до договору поставки від 26.02.2016, так листом від 19.10.2016 №19/10 первісний позивач у визначений статтею 188 ГК України строк висловив незгоду щодо продовження строків розрахунків за спірним договором та відмовив первісному відповідачу в укладенні додаткової угоди до цього договору.

15.4. Судом апеляційної інстанції не встановлено одночасної наявності чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК України, як підстави для внесення змін до спірного договору поставки у зв'язку з істотною зміною обставин, а доводи первісного відповідача, як покупця, про відсутність на його рахунках грошових коштів станом на момент настання у нього обов'язку щодо виконання грошового зобов'язання з оплати вартості поставленого первісним позивачем товару та в цілому його скрутне становище як державного підприємства відхилив як такі, що не підтверджують наявності підстав для застосування до спірних правовідносин приписів частини 2 статті 652 ЦК України.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ

Доводи скаржника (первісного відповідача у справі)

16. Скаржник доводив, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано до спірних правовідносин приписи статті 549 ЦК України, що визначає правову природу штрафу та пені як різновидів неустойки, одночасне застосування яких суперечить положенням статті 61 Конституції України щодо неможливості покладення на суб'єкта господарювання подвійної відповідальності за одне і те ж правопорушення. Скаржник зазначив, що висновки судів про застосування до первісного відповідача як пені за прострочення в оплаті поставленого первісним позивачем товару, так і 35% штрафу від простроченої суми грошового зобов'язання не узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України у Постанові від 11.10.2017 у справі №347/1910/15-ц щодо неможливості одночасного застосування штрафу та пені за порушення строків виконання грошового зобов'язання, так як це суперечить статті 61 Конституції України.

17. Скаржник аргументував порушенням судами приписів статті 188 ГК України при розгляді зустрічного позову про визнання укладеною додаткової угоди до спірного договору поставки, оскільки суди не досліджували обставин надіслання зустрічним позивачем зустрічному відповідачу пропозиції щодо укладення додаткової угоди до договору і результату її розгляду та обмежились наданням оцінки письмовій відмові зустрічного відповідача від укладення додаткової угоди від 19.10.2016 за №19/10 як такій, що свідчить про неприйняття первісним відповідачем пропозиції від внесення змін до спірного договору, що не узгоджується з приписами статті 236 ГПК України.

18. Скаржник зазначив, що у разі задоволення зустрічного позову строк розрахунку покупця за поставлений йому постачальником товар буде продовжено, що в цілому виключатиме можливість застосування до покупця штрафних санкцій у вигляді пені, а також 35% річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов'язання.

Доводи інших учасників справи

19. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Седна-Арго" погодилось з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про застосування до первісного відповідача штрафних санкцій у вигляді стягнення штрафу та пені за прострочення в оплаті поставленого йому первісним позивачем товару як окремих санкцій в межах одного виду господарсько-правової відповідальності, передбачених частиною 2 статті 231 ГК України, а також інфляційних втрат та 35% річних як відповідальності за порушення грошового зобов'язання; первісний позивач погодився з результатом розгляду судами зустрічного позову первісного відповідача та їх висновками про відсутність підстав для визнання в судовому порядку укладеної додаткової угоди №1 від 12.10.2016 до договору поставки ЗЗР в кредит 2016 №005-ЩВ від 26.02.2016

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

20. Конституція України

Частина 1 статті 61 - ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

21. Цивільний кодекс України

Частина 1 статті 526 - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 549 - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частина 2 статті 549 - штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 3 статті 549 - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 625 - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 1 статті 627 - відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частини 1, 2 статті 712 - за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частини 1, 2, 3 статті 692 - покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

22. Господарський кодекс України

Частини 1, 2, 3, 4 статті 188 - зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частина 2 статті 217 - у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частина 1 статті 230 - штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частина 2 статті 231 - у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

23. З огляду на повноваження суду касаційної інстанції при перегляді судових рішень в касаційному порядку відповідно до статті 300 ГПК України та переглядаючи справу в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу первісного відповідача щодо доводів про порушення судами положень статті 41 Конституції України, статті 549 ЦК України, статті 238 ГПК України при розгляді первісного позову та статті 188 ГК України, статті 236 ГПК України при розгляді зустрічних позовних вимог.

А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права

24. Спір у справі №908/3327/16 виник між ТОВ "Седна-Агро" (первісний позивач) та ДП "Дослідне господарство "Широке" ДДСДС НААН України" (первісний відповідач) щодо правомірності нарахування первісним позивачем у зв'язку з простроченням первісним відповідачем оплати вартості товару за договором поставки 42 938, 48 грн. пені, 789 015, 40 грн. - 35% штрафу від простроченої суми, 51 220, 86 грн. - 35% річних від простроченої суми, 63 121, 23 грн. інфляційних збитків, а також 14 194, 44 грн. витрат на оплату судового збору та 19 000 грн. судових витрат на оплату правничої допомоги.

Отже, правовідносини, що виникли між сторонами спору, є господарськими за своєю правовою природою та регулюються як нормами ЦК України, так і ГК України при визначенні відповідальності сторін за порушення договірних зобов'язань за спірним договором поставки та застосуванні штрафних санкцій (штрафу та пені).

За змістом касаційної скарги вбачається, що первісний відповідач доводить помилковість висновків судів попередніх інстанцій про одночасне застосування до нього пені та 35% штрафу за несвоєчасне здійснення розрахунку за поставлений первісним позивачем товар за договором поставки з посиланням на висновки Верховного Суду України у Постанові від 11.10.2017 у справі №347/1910/15-ц.

Колегія суддів Верховного Суду відхиляє такі доводи первісного відповідача, як необґрунтовані, оскільки у справі №347/1910/15-ц цивільним судом розглядався спір між банком та фізичною особою про стягнення заборгованості за договором кредиту із застосуванням до відповідача-фізичної особи неустойки у вигляді штрафу та пені як цивільно-правової відповідальності за порушення строків виконання кредитного зобов'язання в порядку статті 549 ЦК України. Спір у справі №908/3327/16 виник між суб'єктами господарювання, що зумовлює застосування до таких правовідносин приписів статей 217, 230, 231 ГК України, що визначають правову природу штрафу та пені як штрафних санкцій та які є спеціальними для суб"єктів господарювання. Отже, правовідносини у справах №347/1910/15-ц та №908/3327/16 не є подібними та мають різне правове регулювання.

25. За змістом частини 2 статті 217 ГК України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які в силу частини 1 статті 230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 ГК України встановлюється законом, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Пеня як вид забезпечення виконання зобов'язання та її розмір визначена частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 та частиною 6 статті 232 ГК України. Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України.

При цьому, в інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із принципом свободи договору, встановленим статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а в силу статей 217, 230 ГК України штраф та пеня визначені як види штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Відтак, в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі №20/246-08 та від 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011 та у Постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17 та від 22.03.2018 у справі №911/1351/17 у подібних (господарських) правовідносинах. Суд не вбачає підстав для відступлення від зазначеної усталеної судової практики при розгляді даної справи №908/3327/16.

26. У справі №908/3327/16, прийняті в якій рішення по суті спору є предметом касаційного перегляду, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що пунктами 7.3., 7.5. договору поставки ЗЗР в кредит 2016 №005-ЩВ від 26.02.2016 сторонами передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення господарських зобов'язань у вигляді сплати покупцем (первісним відповідачем) пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період її нарахування, а також штрафу в розмірі 35% від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання у разі прострочення строків (термінів) оплати товару, поставленого продавцем (первісним позивачем), однак розмір штрафу судом зменшено до 50%, що в цілому не порушує вимог частини 2 статті 231 ГК України щодо відповідача за первісним позовом, як суб'єкта господарювання, що належить до державного сектора економіки.

Отже, виходячи з приписів статей 217, 230, 232 ГК України та статті 627 ЦК України, судами попередніх інстанцій правомірно застосовано до первісного відповідача господарсько-правову відповідальність у вигляді пені на суму 42 398, 77 грн. та 35% штрафу від простроченої суми оплати товару в розмірі 394 507, 70 грн., так як застосування до покупця таких штрафних санкцій погоджено в договірному порядку з продавцем та за своєю суттю є застосуванням до покупця різних санкцій (штраф, пеня) в межах одного виду господарсько-правової відповідальності (як штрафних санкцій).

Відтак, висновки судів за змістом оскаржуваних рішень в цій частині не суперечать приписам статті 61 Конституції України щодо неможливості застосування до порушника подвійної відповідальності за одне і теж правопорушення, зокрема, у сфері господарських відносин.

27. Перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій приписів статті 625 ЦК України щодо відповідальності первісного відповідача за несвоєчасне проведення розрахунку за поставлений первісним позивачем товар, Верховний Суд зазначає про обґрунтованість висновків судів про стягнення з покупця на користь продавця за спірним договором поставки 35% річних від простроченої суми оплати в розмірі 50 550, 67 грн., оскільки саме такий розмір річних сторони передбачили договором, та інфляційних втрат на суму 63 121, 23 грн. та погоджується з оцінкою судами доказів в цій частині з огляду на відсутність в касаційного суду повноважень щодо переоцінки доказів в силу статті 300 ГПК України.

28. Доводи касаційної скарги про прийняття судами рішень про відмову у задоволенні зустрічного позову з порушенням вимог статті 236 ГПК України щодо обґрунтованості судового рішення з посиланням на неповноту дослідження обставин справи щодо порядку внесення сторонами змін до спірного договору поставки шляхом укладення додаткової угоди про продовження строку його дії та прийняття рішення про відмову у визнанні такої угоди укладеною, виходячи з оцінки письмової відмови відповідача за зустрічним позовом від 19.10.2016 №19/10 як такої, що свідчить про непогодження сторонами спору внесення змін до спірного договору, суд касаційної інстанції відхиляє як такі, що спрямовані на переоцінку доказів у справі, що виходить за межі повноважень касаційного суду в силу статті 300 ГПК України. Також скаржником не доведено порушення судами застосування статей 6, 627 ЦК України щодо свободи укладення договору, яка також поширюється на свободу внесення змін до договору.

А.3. Мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги

29. Доводи скаржника, зазначені в пунктах 16-18 мотивувальної частини даної постанови, Суд вважає необґрунтованими з підстав, зазначених у пунктах 24-28 мотивувальної частини цієї постанови.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

30. В рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007, аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов'язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

Аналізуючи мотивацію постановлених судами рішень крізь призму статті 6 Конвенції та зазначеної практики ЄСПЛ, Суд зазначає про належне виконання покладеного на суди обов'язку щодо мотивації прийнятих ними рішень, оскільки місцевий та апеляційний суди приділили достатньо уваги обґрунтуванням щодо відхилення доводів скаржника, правильно застосували норми матеріального права, не допустили порушення принципів господарського судочинства при застосуванні норм процесуального права, продемонстрували справедливий та однаковий підхід до заслуховування доводів сторін, прийняли рішення з дотриманням справедливого балансу інтересів сторін та з правильним застосуванням до спірних правовідносин положень про відповідальність за порушення господарських зобов'язань та внесення змін до господарських договорів.

31. З огляду на зазначене, Суд дійшов висновку про залишення без задоволення касаційної скарги первісного відповідача та залишення без змін постанови апеляційного суду від 12.06.2018 та рішення місцевого суду від 28.02.2018 у справі №908/3327/16 як таких, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В. Судові витрати

32. У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Широке" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України" залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 12.06.2018 та рішення Господарського суду Запорізької області від 28.02.2018 у справі №908/3327/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.Г. Пєсков

В.Я. Погребняк