ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2018 року

м. Київ

Справа № 922/1930/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи касаційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва імені В.Я. Юрєва Національної Академії Аграрних наук України" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.07.2018 (суддя Новікова Н.А.) та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.09.2018 (головуючий суддя: Білоусова Я.О., судді: Пуль О.А., Фоміна В.О.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Івашківський інкубатор"

про забезпечення позову

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Івашківський інкубатор"

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва імені В.Я. Юрєва Національної Академії Аграрних наук України"

про зобов'язання виконати пункти 7.5 та 10.4 договору про спільну діяльність від 29.02.2008,

Учасники справи: не викликалися та не повідомлялися.

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Івашківський інкубатор" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом про зобов'язання виконати пункти 7.5 та 10.4 договору про спільну діяльність від 29.02.2008 до Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва імені В.Я. Юрєва Національної Академії Аграрних наук України", в якому просить зобов'язати останнього виконати пункти 7.5 та 10.4 договору про спільну діяльність від 29.02.2008, а саме: здійснити пропорційно до розміру часток сторін у спільній діяльності розподіл спільного майна в натурі або шляхом грошової компенсації, якщо майно не може бути відокремлене в натурі без нерозмірної шкоди для його господарського призначення.

24.07.2018 через канцелярію Господарського суду Харківської області від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просив:

- заборонити ДП "ДГ "Елітне" IP НААН" використовувати земельну ділянку площею 50,1 га, що перебуває на праві постійного користування ДП "ДГ "Елітне" IP НААН" на підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ХР№ 001202;

- заборонити ДП "ДГ "Елітне" IP НААН" вчиняти будь-які дії (у тому числі знищувати, псувати, відчужувати, передавати третім особам) щодо майна, багаторічних рослин, основних фондів (огорожа, система поливу), які розташовані на земельній ділянці площею 50,1 га, що перебуває на праві постійного користування ДП "ДГ "Елітне" IP НААН" на підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ХР№ 001202;

- передати фізичній особі-підприємцю Олійнику А.П. (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1, АДРЕСА_1, гурт.) на відповідальне зберігання (захист рослин) багаторічні рослини, вирощені в результаті спільної діяльності, які розташовані на земельній ділянці площею 50,1 га, що перебуває на праві постійного користування ДП "ДГ "Елітне" IP НААН" на підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ХР № 001202, з метою недопущення їх знецінення, псування або знищення;

- зобов'язати ДП "ДГ "Елітне" IP НААН" надати фізичній особі-підприємцю Олійнику А.П. (код ЄДРПОУ: НОМЕР_1, АДРЕСА_1, гурт.) безперешкодний доступ до земельної ділянки площею 50,1 га, що перебуває на праві постійного користування ДП "ДГ "Елітне" IP НААН" на підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ХР № 001202, з метою виконання функції відповідального зберігання багаторічних рослин.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.07.2018 у справі № 922/1930/18, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.09.2018, заяву про забезпечення позову задоволено частково; заборонено ДП "ДГ "Елітне" IP НААН" вчиняти дії щодо майна - багаторічних рослин, основних фондів (огорожа, система поливу), які розташовані на земельній ділянці площею 50,1 га, що перебуває на праві постійного користування ДП "ДГ "Елітне" ІР НААН" на підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ХР № 001202, в тому числі знищувати, псувати, відчужувати, передавати третім особам у будь-який спосіб; передано фізичній особі-підприємцю Олійнику А.П. на відповідальне зберігання (захист рослин) майно - багаторічні рослини, вирощені в результаті спільної діяльності, розташоване на земельній ділянці площею 50,1 га, що перебуває на праві постійного користування ДП "ДГ "Елітне" ІР НААН" на підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ХР № 001202; в решті заяви відмовлено.

Судові рішення мотивовані положеннями статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), враховуючи які, суди дійшли висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову в зв'язку з її обґрунтованістю.

01.10.2018 (згідно із реєстраційним штампом ХАГС) Державним підприємством "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва імені В.Я. Юрєва Національної Академії Аграрних наук України" подано касаційну скаргу на ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.07.2018 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.09.2018 у справі № 922/1930/18 до Касаційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2018 року у справі № 922/1930/18 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

17.10.2018 суд постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі та здійснення розгляду касаційної скарги у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи, учасникам справи надано строк до 06.11.2018 для подання відзиву на касаційну скаргу.

При цьому, вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання скаржника про розгляд касаційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи у зв'язку з його необґрунтованістю.

Державне підприємство "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва імені В.Я. Юрєва Національної Академії Аграрних наук України" (скаржник, відповідач) касаційну скаргу обґрунтовує тим, що судами попередніх судових інстанцій при винесенні оскаржуваних рішень було порушено права відповідача та застосовано заходи забезпечення позову, що не є адекватними, співмірними та законними.

Скаржник вказує, що у листі-вимозі №252 від 09.07.2018 ДП "ДГ "Елітне" ІР НААН" зазначало лише про правові наслідки розірвання договору та не заявляло про намір ухилитися від поділу спірного майна.

Відповідач зазначає про невизначеність судами, чи є позовна вимога майнового або немайнового характеру.

Також ДП "ДГ "Елітне" ІР НААН" вважає, що судами попередніх інстанцій не враховано, що жодних доказів щодо знищення, псування або відчуження майна позивачем до матеріалів не надано, позивач самостійно визначив вартість часток від спільної діяльності сторін.

Крім того, на думку відповідача, його фактично позбавлено права користування належною йому земельною ділянкою та права розпорядження частиною свого майна, що розташовано на цій земельній ділянці.

Скаржник зазначає, що позивач, звернувшись з даним позовом до суду та заявляючи немайнову вимогу, не просить повернути свою частку спільного майна в натурі або грошову компенсацію за неї, а просить суд зобов'язати відповідача виконати вимоги п.п.7.5. та 10.4. договору про спільну діяльність від 29.02.2008. Вказує, що договір про спільну діяльність від 29.02.2008 припинив свою дію, на даний час фактично залишились зобов'язання сторін за ним, які передбачають здійснення дій з обох сторін, тому відповідач вважає, що захід забезпечення позову застосований судом, є таким, що прийнятий за відсутністю зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви.

Також ДП "ДГ "Елітне" ІР НААН" в обґрунтування касаційної скарги посилається на наявність у нього сумнівів щодо відсутності у ФОП Олійника А.П. інтересу в результаті вирішення спору, оскільки вказана особа є одним з контрагентів позивача, та не з'ясування судами попередніх інстанцій майнового стану зберігача, видів діяльності, які він здійснює, його матеріально-технічних можливостей.

Крім того, скаржник вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права при прийнятті позовної заяви, не звернув уваги на зловживання позивачем процесуальними правами, яке виявилося в тому, що позивачем було подано 2 аналогічних позови у справах №922/1930/18 та №922/1943/18 без сплати відповідного судового збору. Подані позовні заяви судом було залишено без руху, при цьому ухвалою суду у справі №922/1943/18 позивача було зобов'язано надати докази сплати судового збору у встановленому законом розмірі (виходячи з вартості частки майна або суми грошової компенсації). В подальшому позивач подав заяву про відкликання позовної заяви у справі №922/1943/18, одночасно сплатив судовий збір за подання позову у справі №922/1930/18 у сумі 1762,00 грн.

У касаційній скарзі скаржник просить ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.07.2018 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.09.2018 у справі № 922/1930/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить суд залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого суду та постанову апеляційного суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені обставини, Верховний Суд в межах перегляду справи у касаційній інстанції обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначеного судового рішення, доходить висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ч.ч.1,3 ст.304 Господарського процесуального кодексу України, у редакції Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017 (далі ГПК України), ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених п.п.2 і 3 ч.1 ст. 287 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

Відповідно до ст.136 ГПК України:

"1. Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

2. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду."

Згідно з п.2,4 ч.1 ст.137 ГПК у вказаній редакції:

"Позов забезпечується:

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання."

Судами попередніх інстанцій у справі, яка переглядається, встановлено, що 29.02.2008 між ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Івашківський інкубатор" та Державним підприємством "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва ім. Юр'єва Української академії аграрних наук укладено договір про спільну діяльність, згідно з яким сторони зобов'язались шляхом об'єднання зусиль та матеріально-технічних ресурсів, в рамках чинного законодавства України, у відповідності до статутів сторін, та за згодою Української академії аграрних наук, спільно діяти для досягнення спільної господарської мети без створення окремої юридичної особи, в тому числі, як то: розробка унікальної методики з ефективного використання сільськогосподарських земель при вирощувані різноманітних зелених насаджень та багаторічних рослин; вирощування та реалізація декоративних багаторічних рослин, а також рідкісних цінних вічнозелених та багаторічних рослин та дерев з ціллю дослідження, розробки методик поліпшення якісних показників рослин, удосконалення технологічних та агрономічних властивостей, а також виробництво та реалізація додаткової товарної рослинницької продукції, що зумовлено технологічними та агрономічними особливостями виробництва основної продукції; вирощування та реалізація культур тривалого циклу: багаторічних насаджень типу садів, плантацій тощо; отримання прибутку.

Сторони проводили спільну діяльність на земельній ділянці площею 50,1 га, яка перебуває на праві постійного користування ДП "ДГ "Елітне" ІР НААН" на підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ХР № 001202. Результатами спільної діяльності сторін є майно, що розташоване на вищезазначеній земельній ділянці, багаторічні рослини та основні фонди (огорожа, система поливу та інше).

Згідно з додатковою угодою № 12 від 10.01.2018 до договору про спільну діяльність від 29.02.2008, частки учасників складають: ТОВ "СП" "Івашківський інкубатор" - 94,90%, ДП "ДЕ "Елітне" ІР НААН"- 5,10%.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.10.2017 у справі №922/2654/17 за позовом ДП "ДГ "Елітне", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національна академія аграрних наук України до ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Івашківський інкубатор" про розірвання договору про спільну діяльність, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 13.06.2018, позов задоволено, розірвано договір про спільну діяльність від 29.02.2008, укладений між сторонами.

В липні 2018 року позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що під час розподілу майна, згідно з частками у спільній діяльності, вартість частки ДП "ДГ Елітне" ІР НААН складає 666 806,46 грн. (без врахування ПДВ); вартість частки ТОВ "СП" "Івашківський інкубатор" складає 12 417 041,90 грн. (без врахування ПДВ). Відділення від земельної ділянки усіх багаторічних рослин (12 752 874,30 грн.) та частини основних фондів (огорожа, система поливу загальною вартістю 124 788,98 грн.), які набуті в результаті спільної діяльності є неможливим без неспіврозмірної шкоди для їх господарського призначення. Належним виконанням з боку позивача та відповідача своїх зобов'язань, які виникли з юридичного факту розірвання договору про спільну діяльність від 29.02.2008, є саме розподіл грошових коштів та розподіл в натурі майна, що є результатом спільної діяльності, пропорційно часткам сторін у загальному майні. З боку позивача у справі підготовлено розрахунки та направлено 11.07.2018 на адресу відповідача вимогу про сплату грошових коштів, що складають вартість частини майна, яке неможливо відокремити від земельної ділянки, що залишиться у відповідача, з викладенням пропозиції щодо залишення за позивачем певного майна, що може бути відокремлено від земельної ділянки. Однак, відповідач ще 09.07.2018 висловив власну позицію стосовно виконання зобов'язань, які виникли з юридичного факту розірвання договору про спільну діяльність від 29.02.2008, направивши позивачеві вимогу про повернення земельної ділянки. Таким чином, на думку позивача, такі дії відповідача явно свідчать про намір відповідача ухилитися від виконання зобов'язань щодо розподілу результатів спільної діяльності та спрямовані на фактичне отримання результатів діяльності в своє розпорядження.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, виходячи з такого.

Предметом позову у даній справі є зобов'язання відповідача виконати пункти 7.5 та 10.4 договору про спільну діяльність від 29.02.2008, а саме: здійснити пропорційно до розміру часток сторін у спільній діяльності розподіл спільного майна в натурі або шляхом грошової компенсації, якщо майно не може бути відокремлене в натурі без нерозмірної шкоди для його господарського призначення.

Підставою застосування заходів забезпечення позову позивачем зазначено те, що дії відповідача щодо невиконання останнім умов договору про спільну діяльність, які стосуються наслідків розірвання договору, та лист відповідача щодо повернення земельної ділянки, право користування якою, передавалось за договором про спільну діяльність, свідчать про намір відповідача ухилитися від виконання зобов'язань щодо розподілу результатів спільної діяльності та спрямовані на фактичне отримання результатів діяльності в своє розпорядження.

Тобто, фактично позивач намагається захистити своє право на отримання частки від результату спільної діяльності, яким є майно - багаторічні рослини, які знаходяться на земельній ділянці, що перебуває на праві постійного користування ДП "ДГ "Елітне" ІР НААН" на підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ХР № 001202 та заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії (у тому числі знищувати, псувати, відчужувати, передавати третім особам) щодо майна, багаторічних рослин, основних фондів (огорожа, система поливу), які розташовані на земельній ділянці площею 50,1 га.

Згідно з договором про спільну діяльність від 29.02.2008 та додатковими угодами до нього, предметом спільної діяльності є майно - багаторічні рослини, які розташовані на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні у відповідача. За умовами договору, саме на позивача покладався обов'язок щодо вирощування, лікування та догляду за багаторічними рослинами. Майно, стосовно якого позивач просить забезпечити позов, є спільною власністю сторін, та не є особистою приватною власністю позивача, якою він може самостійно володіти, користуватися та розпоряджатися на власний розсуд.

Відповідач листом-вимогою №252 від 09.07.2018 просив позивача повернути йому земельну ділянку, право користування якою, передавалось за договором про спільну діяльність у відповідності до норм законодавства України.

Як свідчать матеріали справи, заявлений позивачем позов стосується розподілу спільного майна, відносно якого судом застосовані заходи забезпечення позову. Лист-вимога №252 від 09.07.2018 про необхідність звільнення земельної ділянки, направлений відповідачем на адресу позивача, свідчить про намір відповідача ухилитись від виконання умов договору про зобов'язання виконання яких позивач звернувся до суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначила, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали була врахована специфіка спільної діяльності стосовно неможливості відокремлення від земельної ділянки багаторічних рослин, які являються результатом спільної діяльності (внеском у спільну діяльність) та необхідності здійснення їх охорони та догляду до вирішення спору по суті або ефективного захисту прав позивача в майбутньому.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що в даному випадку має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач можливо не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, в зв'язку з чим заява позивача в частині заборони ДП "ДГ "Елітне" IP НААН" вчиняти дії щодо майна - багаторічних рослин, основних фондів (огорожа, система поливу), які розташовані на земельній ділянці площею 50,1 га, що перебуває на праві постійного користування відповідача, є обґрунтованою та правомірно задоволена судом першої інстанції.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду вказала, що застосовані оскаржуваною ухвалою суду заходи нічим не перешкоджають господарській діяльності суб'єкта господарювання, оскільки у цьому випадку відповідач позбавлений права лише на відчуження, знищення, псування та передання такого майна третім особам, а обрані заходи забезпечують збереження майна у цілісності.

Щодо заборони ДП "ДГ "Елітне" IP НААН" використовувати земельну ділянку площею 50,1 га, що перебуває на праві постійного користування ДП "ДГ "Елітне" ІР НААН", суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Виходячи з аналізу вказаної норми, право користування земельної ділянки, включає в себе дві правомочності права власності - це право користування та володіння земельною ділянкою, а отже вони захищені статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, до предмету позову не входить питання щодо оспорювання права постійного користування земельною ділянкою відповідачем, у зв'язку з чим, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що відповідача не може бути обмежено в реалізації свого права користування земельною ділянкою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів касаційного суду доходить висновку, що суди першої та апеляційної інстанції провели повний та всебічний порівняльний аналіз між заявленими заходами до забезпечення позову та їх підставами і предметом позовної заяви, а також, аналіз мети, на яку спрямовані заявлені позивачем заходи до забезпечення позову, та дійшли до обґрунтованого висновку про часткове задоволення зазначеної заяви, залишивши саме ті заходи забезпечення позову, які є адекватними, співмірними та такими, що перебувають у зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви та не перешкоджають господарській діяльності відповідача.

Щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом передання фізичній особі-підприємцю Олійнику А.П. на відповідальне зберігання (захист рослин), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору.

Для вжиття такого заходу забезпечення позову суд повинен встановити незацікавленість відповідального зберігача у предметі позову.

ФОП Олійник А.П. відповідно до витягу з ЄДРПОУ наданого позивачем, здійснює господарську діяльність в сфері спорту.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов'язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).

У зв'язку з тим, що майно - багаторічні рослини, які просить позивач передати на відповідальне зберігання, знаходяться на земельній ділянці відповідача, тобто, у володінні відповідача, існує ймовірність неможливості виконання рішення суду у випадку знищення такого майна, при цьому відповідач також є зацікавлений, як сторона розірваного договору, в отримання результатів від спільної діяльності.

В обґрунтування необхідності передачі на зберігання майна, яке розташоване на земельній ділянці площею 50,1 га та перебуває на праві постійного користування відповідача саме ФОП Олійнику А.П., позивач посилався на те, що дана особа є одним з його контрагентів, має добру репутацію та володіє достатніми практичними навичками і знаннями, які необхідні для зберігання багаторічних рослин.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що апелянт в обґрунтування апеляційної скарги посилався на наявність у нього сумнівів щодо відсутності у ФОП Олійника А.П. інтересу в результаті вирішення спору та не з'ясування судом майнового стану зберігача.

Колегія суддів апеляційного господарського суду правомірно визнала необґрунтованими дані посилання апелянта з огляду на те, що положення п.7 ч.1 ст.137 ГПК України не встановлюють коло та не вимагають особливих вимог щодо осіб, яким майно передається на зберігання. Вимогою даної норми є саме відсутність інтересу у особи в результаті вирішення спору, що не є тотожнім поняттю заінтересованості стосовно позивача.

Відповідно до ч.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи

Позивач заперечує зацікавленість ФОП Олійника А.П. в результаті вирішення спору.

З урахуванням викладеного, відповідачем не наведено обставин та не надано доказів на підтвердження своїх сумнівів та наявності інтересу у ФОП Олійника А.П. в результаті вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду обґрунтовано погодилася з висновком місцевого суду щодо передання майна на відповідальне зберігання іншій не зацікавленій в предметі позову особі.

Щодо зобов'язання "ДГ "Елітне" ІР НААН" надати ФОП Олійнику А.П. безперешкодний доступ до земельної ділянки площею 50,1 га, яка перебуває на праві постійного користування відповідача, з метою виконання функції відповідального зберігання багаторічних рослин, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив наступне.

При здійсненні виконання даної ухвали державною виконавчою службою у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження" буде здійснено всіх дій для передання майна - багаторічних рослин на відповідальне зберігання відповідній особі, а саме проведення опису майна, складення відповідного акту приймання-передачі та інших дій встановлених законом. Одночасно буде забезпечено доступ відповідального зберігача для здійснення своїх обов'язків щодо зберігання майна, в зв'язку з чим місцевим господарським судом правомірно відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині.

Також, колегія суддів апеляційного суду правомірно не прийняла до уваги твердження апелянта стосовно того, що даний спір заявлений позивачем як немайновий, та наголошує на неправомірності визначення таким цього позову, з огляду на те, що в межах даного апеляційного провадження переглядалася ухвала про забезпечення позову, прийнята за заявою позивача та оплачена відповідним судовим збором. Обставини визначення спору як майнового чи немайнового та перевірка правильності сплати судового збору за подання позовної заяви виходить за межі дослідження в даному апеляційному провадженні.

З аналогічних підстав не приймаються колегією суддів касаційного суду посилання скаржника на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при прийнятті позовної заяви, оскільки суд вважає, що вказані порушення мають бути досліджені судами у разі оскарження судового рішення за результатами розгляду спору по суті, а не під час розгляду касаційної скарги на ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.07.2018 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.09.2018 за результатами розгляду заяви про забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів касаційного суду вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України

"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення."

Згідно з ч.1 ст.309 зазначеного Кодексу:

"Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права."

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що касаційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва імені В.Я. Юрєва Національної Академії Аграрних наук України" необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.07.2018 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.09.2018 у справі №922/1930/18 залишити без змін.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись ч.13 ст.8, ст.ст.129, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва імені В.Я. Юрєва Національної Академії Аграрних наук України" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.07.2018 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.09.2018 у справі №922/1930/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.07.2018 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.09.2018 у справі №922/1930/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський