ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2018 року Справа № 902/891/17

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Першко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ВІНТЕА" на рішення Господарського суду Вінницької області від 5 липня 2018 року в справі № 902/891/17 (суддя О.О. Банасько)

час та місце ухвалення: 5 липня 2018 року; м. Вінниця, вул. Пирогова, 29; вступна і резолютивна частина проголошена о 15:43 год; повний текст рішення складено 16 липня 2018 року

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ВІНТЕА"

до відповідача ОСОБА_2 спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Третя особа 1: Вінницька обласна державна адміністрація;

Третя особа 2: Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня;

Третя особа 3: Вінницька обласна рада;

Третя особа 4: Департамент охорони здоров'я Вінницької обласної державної адміністрації

про визнання односторонніх правочинів недійсними та визнання договору оренди продовженим

за участю представників сторін:

від Позивача - ОСОБА_3;

від Відповідача - не з'явився;

від Третьої особи 1 - не з'явився;

від Третьої особи 2 - не з'явився;

від Третьої особи 3 - не з'явився;

від Третьої особи 4 - не з'явився.

Заяв про відвід (самовідвід) судді (суддів) та секретаря судового засідання, з підстав, визначених статтями 35-37 Господарського процесуального кодексу України не надходило. Клопотань про роз'яснення прав та обов'язків, відповідно до статті 205 Господарського процесуального кодексу України, не надходило.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ВІНТЕА» (надалі Позивач) звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області (надалі відповідач), в якому просив:

· визнати недійсним односторонній правочин ОСОБА_4 № 01-03-07/1099 від 8 серпня 2017 року;

· визнати недійсним односторонній правочин ОСОБА_4 № 01-03-01/1130 від 16 серпня 2017 року;

· визнати Договір № 1 оренди нерухомого майна, що є обєктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницької області, укладений 15 вересня 2014 року Позивачем та Відповідачем? продовженим до 15 липня 2020 року на тих самих умовах, які визначені цим Договором .

Також, в даній справі брали участь Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача: Вінницька обласна державна адміністрація (надалі Третя особа 1), Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня (надалі Третя особа 2), Вінницька обласна рада (надалі - Третя особа 3), Департамент охорони здоров'я Вінницької обласної державної адміністрації.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилався на те, що 15 вересня 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір № 1-н Договір оренди нерухомого майна, що є об'єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницької області, строком на 2 роки 11 місяців. Як вказує апелянт, продовження даного строку, згідно з пунктом 11.5 Договору, допускається в порядку визначеному Органом управління майном. Як зазначає Позивач, 17 травня 2017 року він звернувся з листом до Відповідача та Третьої особи 2 про продовження строку дії Договору. Листом від 8 серпня 2017 року № 01-03-07/1099 Відповідач повідомив про відсутність підстав для продовження строку дії Договору, оскільки Позивачем не надано документів необхідних для продовження строку дії договору. Листом від 16 серпня 2017 року № 01-03-01/1130 Відповідач повідомив про припинення договору оренди. Позивач вважаючи, що листи Відповідача від 8 серпня 2017 року № 01-03-07/1099 та від 16 серпня 2017 року № 01-03-01/1130 є односторонніми правочинами, просив визнати їх недійсними у зв'язку з їх невідповідністю вимогам чинного законодавства, оскільки, на переконання Позивача, останні були прийняті без відповідного рішення органу управління майном, а тому Відповідач не мав відповідних повноважень на вчинення вказаних правочинів, з порушенням порядку прийняття рішення про продовження Договору.

Вимога про визнання договору продовженим до 15 липня 2020 року на тих самих умовах обґрунтовується Позивачем як похідна вимога від вимоги про визнання листів Відповідача, як односторонніх правочинів недійсними з посиланням на те, що недійсні правочини вважаються такими з моменту їх вчинення, а оскільки протягом місяця після закінчення строку дії Договору жодна із сторін не заявила про припинення або зміну його умов, а Позивач продовжує користуватися орендованим майном сплачуючи рахунки за його використання то Договір, за обгрунтуванням апелянта, є продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

В якості правової підстави позову Позивач зазначає положення частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статті 15, 16, 202, 203, 215, 216, 327 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 5 липня 2018 року в задоволенні позовних вимог Позивача відмовлено повністю (том 4, а.с. 97-105).

Приймаючи дане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що визначальним критерієм для визнання певної дії саме правочином є можливість такої дії призводити до набуття, створювати, змінювати або припиняти цивільні права та обов'язки. Разом з тим суд першої інстанції вказав, що із змісту спірних правовідносин вбачається, що Договір припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено з огляду на приписи частини 2 статті 291 Господарського кодексу України, частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Умовами пункту 11.7 Договору передбачено, що дія договору оренди припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином, як зауважив суд, саме наведеними нормами Закону та Кодексу, а також положеннями Договору передбачене автоматичне, не обумовленими нічиїми діями та рішеннями, припинення дії договору оренди по закінченню строку його дії, в даному випадку визначеному конкретною календарною датою 15 серпня 2017 року. Суд констатував, що самі листи про припинення дії Договору носять характер повідомлення про такий факт припинення та про небажання орендодавця продовжувати чи переукладати Договір. За викладених обставин, суд прийшов до висновку про те, що оскаржувані листи є лише повідомленнями про виконання умов Договору, а отже не є правочинами, що виключає можливість визнання їх недійсними в судовому порядку.

Що ж до позовної вимоги про визнання Договору продовженим, то місцевий суд у своєму рішенні зазначив, що для продовження дії Договору на підставі частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування орендованим майном; відсутнє письмове повідомлення однієї зі сторін договору про припинення або зміну умов договору. При цьому суд першої інстанції констатував, що наведена норма Закону визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах без проведення конкурсу. Судом встановлено, що в даному випадку листом від 16 серпня 2017 року № 01-03-01/1130 Відповідач повідомив про припинення Договору, котрий на переконання місцевого суду, є належним доказом на підтвердження своєчасної відмови орендодавця від пролонгації Договору, оскільки направлений орендарю в межах місячного терміну, передбаченого Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Також суд в оспорюваному рішенні зауважив, що зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. На основі вищевказаного суд констатує, що Відповідач у місячний термін після закінчення строку дії Договору повідомив Позивача про припинення Договору, а тому, в силу закону, Договір припинив свою дію у зв'язку із закінченням строку, на який він був укладений 15 серпня 2017 року. Також суд вказав, що його автоматична пролонгація не відбулася, а звернення Позивача із будь-якими заявами до або після закінчення строку дії Договору не скасовує цього факту.

Позивач не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 4, а.с. 116-1121), в якій з підстав, висвітлених в ній, просив суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу, Позивач звертає увагу апеляційного суду на те, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення не взято до уваги, те, що лист Відповідача № 01-03-07/1099 від 8 серпня 2017 року та № 01-03-01/1130 від 16 серпня 2017 року припинили дію Договору, адже в інакшому випадку, на переконання Позивача, він продовжував би діяти, а тому, на думку апелянта, їх слід вважати односторонніми правочинами, які припинили права та обовязки для обох сторін. Також, апелянт зазначає, що судом при винесенні оспорюваного рішення не взято до уваги Висновок науково-правової експертизи.

Також, Позивач зазначає, що вирішення питання про продовження строку дії Договору вирішується виключно за наявності дозволу чи вмотивованої відмови Органу управління майном, а тому, бажаючи продовжити строк дії даного Договору Позивач звернувся до Відповідача, Третьої особи 2 (як балансоутримувача) з клопотанням про продовження дії Договору. Водночас, як зазначає апелянт, Відповідач не звертався до Третьої особи 3 з питанням щодо продовження строку дії Договору оренди. Дане, на переконання Позивача, свідчить про те, що питання про продовження строку дії Договору майна, було вирішено без дозволу Органу управління майном, що є прямим порушенням пункту 3.5 Порядку.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 21 серпня 2018 року (том 4, а.с. 115) відкрито апеляційне провадження у справі № 902/891/17 за апеляційною скаргою Позивача. Запропоновано учасникам по справі протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив. Призначено справу № 902/891/17 до розгляду на 27 вересня 2018 року об 14 год..

3 вересня 2018 року на адресу Рівненського апеляційного господарського суду від Третьої особи 3 надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу Позивача (том 4, а.с. 140-148), в котрому Третя особа 3 зауважує, що строк дії будь-якого договору оренди є обмеженим в часі, тому що умова про строк дії є істотною згідно частини 3 статті 180 ГК України, а тому сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. На переконання Третьої особи 3, сторони Договору пунктами 11.1 та 11.7 визначили строк його дії і кінцеву дату припинення Договору 15 серпня 2017 року. Зважаючи на те, що Позивач листом від 16 серпня 2017 року № 01-03-01/1130 був повідомлений про припинення Договору у визначений статтею 17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» строк (після закінчення терміну дії договору), то у відповідності до цієї норми, на переконання Третьої особи 3, Договір не був продовжений «на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором».

На адресу Рівненського апеляційного господарського суду 3 вересня 2018 року надійшов відзив від Відповідача (том 4, а.с. 153-160). В котрому з-поміж іншого, Відповідач посилається на такі обставини. Продовження дії Договору відбувається відповідно до умов Порядку передачі в оренду майна, що є об'єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницької області затвердженого рішенням сесії Третьої особи 3 - 6 скликання від 28 жовтня 2011 року № 220 та Регламенту обласної Ради, який не було дотримано, а тому за відсутності повного пакету документів щодо продовження Договору Відповідач не мав права вчиняти ніяких дій щодо звернення до обласної Ради із згаданого питання. Саме тому, як зауважує Відповідач у зв'язку із закінченням терміну дії Договору та його не продовженням листом від 16 серпня 2017 року № 01-03-01/1130 Відповідач повідомив Позивача про припинення Договору. При цьому Відповідач вказує, що рішення про продовження дії договору оренди не приймалось, а відтак відсутні правові підстави для його продовження на новий строк.

Також Відповідач вказує, що Відповідач є структурним підрозділом Третьої особи 3, а є юридичною особою публічного прав, який здійснює від імені територіальних громад сіл, селищ, міст області повноваження орендодавця щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, відповідно, чинним законодавством не передбачено прийняття рішення органом місцевого самоврядування про припинення договору у зв'язку із закінченням терміну його дії. Відповідач не зобов'язаний був вчиняти ніяких дій щодо звернення до Третьої особи 3 про продовження спірного Договору, без відповідного клопотання Третьої особи 4 (із копіями) документів, який є ініціатором розгляду цього питання на сесії обласної Ради.

Також, 14 вересня 2018 року на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення від Третьої особи 4 (том 4, а.с. 164). В даних поясненнях Третя особа 4 зазначила, що враховуючи те, що попередній Договір був укладений строком на 2 роки 11 місяців, зазначення такого строку (5 років) фактично свідчить про намір укладення нового договір, а не продовження строку дії Договору від 15 вересня 2014 року.

Дана справа розглядалася Рівненським апеляційним господарським судом та переглядається створеним Указом Президента України № 454/2017 від 29 грудня 2017 року Північно-західним апеляційним господарським судом в апеляційному окрузі.

Ухвалою Північнозахідного апеляційного господарського суду від 25 жовтня 2018 року прийнято справу № 902/891/17 до провадження суду в складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б.. Також даною ухвалою ухвалою призначено справу №902/891/17 до розгляду на 28 листопада 2018 року об 15 годині 30 хвилин.

В судове засідання від 28 листопада 2018 року представники Відповідача, Третьої особи 1, Третьої особи 2, Третьої особи 3 та Третьої особи 4 не зявилися.

З наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що сторони були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання (том 4, а.с. 170-175).

Водночас, 28 листопада 2018 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява від Відповідача та Третьої особи 3, в якій останні просили провести розгляд справи без їхньої участі та просили залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу Позивача без задоволення.

Суд констатує, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання судом вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

ОСОБА_4 до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, суд не викликав учасників справи у судове засідання, відповідно до частини 1 статті 120 ГПК України, що вказує на те, що ухвалою суду від 25 жовтня 2018 року явка сторін обов'язковою не визнавалась.

Дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи завідсутності представників Відповідача, Третьої особи 1, Третьої особи 2, Третьої особи 3 та Третьої особи 4, оскільки останні не скористались своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем 28 листопада 2018 року було подано заяву про долучення документів до матеріалів справи (акти прийому-передачі приміщення до договору оренди № 1-Н від 12 листопада 2018 року), котрі були зареєстровані в системі Діловодство спеціалізованого суду за вхідних №6692/18 від 28 листопада 2018 року.

В судовому засіданні від 28 листопада 2018 року представник Позивача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, та з підстав, висвітлених в ній, просить суд її задоволити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги Позивача.

Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції та відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів Північнозахідного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення слід залишити без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 15 вересня 2014 року між Позивачем та Відповідачем, а також Третьою особою 2 (Балансоутримувач) було укладено договір № 1-н оренди нерухомого майна, що є об'єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницької області (надалі Договір; том 1, а.с. 14-21).

Згідно з пунктом 1.1 Договору, Третя особа 2 передає, а Позивач приймає в строкове платне користування (оперативну оренду) приміщення № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 7, № 8, № 9, № 10, які знаходяться у господарському корпусі (літ. Б), загальною площею 292,90 кв.м., розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, б. 108 для надання більш ефективного теплопостачання території "Медмістечка".

Пунктом 1.4 Договору передбачено, що об'єкт оренди є спільною власністю територіальних громад області і знаходиться на балансі Третьої особи 2.

ОСОБА_4 до пункту 11.1 Договору, цей Договір укладено строком до трьох років, що діє з 15 вересня 2014 року до 15 серпня 2017 року включно.

Пунктом 11.5 Договору встановлено, що Договір може бути продовжений у порядку, визначеному Органом управління майном.

Згідно з пунктом 11.7 Договору, дія Договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди; загибелі об'єкта оренди; достроково за згодою сторін або за рішенням господарського суду; ліквідації Відповідача чи Третьої особи 2 тощо.

З матеріалів справи слідує, що 15 вересня 2014 року між Третьою особою 2 та Позивачем підписано додаток № 2 до Договору, а саме акт № 1-н приймання-передачі за яким Позивачем прийнято в строкове користування об'єкт оренди (том 1, а.с.25).

Листом від 17 травня 2017 року № 343 направленим на адресу голови Третьої особи 3 , Відповідача, головного лікаря Третьої особи 2, Позивач, посилаючись на належне виконання ним умов Договору та намір скористатись своїм переважним правом щодо укладення договору оренди на новий строк, відповідно до пункт 11.5 Договору просив продовжити договір оренди на новий строк (5 років; том 1, а.с.26-27).

Відповідачем 25 травня 2017 року було спрямовано лист № 01-03-07/755 на адресу директора Третьої особи 4, Третьої особи 1 та директора Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури, в котрому зауважувалося про розгляд звернення Позивача за дорученням голови Третьої особи 3 про продовження терміну дії Договору та запропоновано надати з цього приводу свої пропозиції (том 2, а.с.96).

ОСОБА_4, 14 червня 2017 року Третьою особою 2 було надіслано лист № 01/803 на адресу Позивача, в якому його було повідомлено про неможливість укладення Договору на строк більше ніж 2 роки 11 місяців по причині необхідності завершення процедури оформлення документів, необхідних для отримання власником приміщення відповідного правовстановлюючого документу на об'єкт оренди, оскільки буде неможливо здійснити державну реєстрацію права користування нерухомим майном, яке виникає на підставі Договору приміщення та нотаріально посвідчити договір оренди (том 3, а.с.175).

16 червня 2017 року Відповідачем у відповідь на лист Позивача від 14 квітня 2017 року № 290 та лист Третьої особи 2 від 24 квітня 2017 року № 01/572 (щодо продовження на новий термін Договору оренди вбудованих приміщень господарського корпусу площею 292,9 квм. та про встановлення земельного сервітуту на земельній ділянку площею 0,048 га) було проінформовано останніх, що продовження Договору можливо в Порядку визначеному Органом управління майном, яким визначено необхідність подання наступних документів: лист-клопотання про необхідність розгляду питання на сесії обласної Ради і проект розпорядження обласної ради; звіт про незалежну оцінку нерухомого майна та рецензія на даний звіт; розрахунок орендної плати, здійснений відповідно до затвердженої Методики; довідка про відсутність заборгованості орендаря з орендної плати, комунальних платежів та експлуатаційних витрат, викопіювання із інвентарної справи, погоджене балансоутримувачем; копія звернення.

Також в даному листі вказано, що для поновлення договору про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,048 га необхідно подати відповідні листи згідно Регламенту обласної ради. Крім того, вказано, що згідно із пунктом 3.6 зазначеного Порядку, належні матеріали повинні бути направлені Органу управління майном у такий термін, щоб у разі відмови, Відповідач мав змогу своєчасно попередити про не продовження відповідних договорів (том 2, а.с. 99).

З матеріалів справи вбачається, що Відповідачем 19 червня 2017 року та 18 липня 2017 року на адресу голови Третьої особи 3 надіслано листи з проханням продовжити термін виконання доручень від 18 травня 2017 року про розгляд листів Позивача ( від 17 травня 2017 року № 342, № 343) у зв'язку з відсутністю відповідей від Третьої особи 4 та директора Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури обласної державної адміністрації (том 2, а.с. 97-98).

21 червня 2017 року Третьою особою 2 надіслано Третій особі 4 лист вих. № 02/827 від 21 червня 2017 року з проханням надати дозвіл Позивачу на продовження Договору оренди нежитлових вбудованих приміщень № 1-5, 7-10, загальною площею 292,9 кв.м., розташованих на першому поверсі господарського корпусу (літ. Б) з метою надання послуг теплопостачання Медмістечка, на термін дії попереднього договору (том 3, а.с. 176).

11 липня 2017 року на адресу Відповідача надійшов лист від Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації вих. № 01-11-05/1651 від 26 червня 2017 року, котрим було проінформовано про те, що для безперебійного, безаварійного та якісного теплозабезпечення всіх категорій споживачів мікрорайону по вул. Хмельницьке шосе 84-128, в Третьої особи 2, розпорядженням голови Третьої особи 1 від 17 лютого 2017 року № 112 створено відповідну робочу групу за результатами засідань якої прийнято комісійне рішення щодо необхідності здійснення реконструкції котельні за адресою: вул.Хмельницьке шосе, 128, м.Вінниця, яка знаходиться в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницької області та господарському віданні КП "Вінницяоблтеплоенерго" зі встановленням транспортабельної котельні з котлами, що працюють на альтернативному виді палива та на природному газу, потужністю 9 МВт, на платформах в існуючій будівлі котельні.

При цьому, розпорядженням голови Третьої особи 1 від 23 березня 2017 року № 207 було внесено зміни в обласний бюджет на 2017 рік для надання кредиту КП "Вінницяоблтеплоенерго" на придбання устаткування в сумі 8,2 млн грн, які перераховані головним розпорядником до КО "Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву". В свою чергу останніми укладено кредитний договір з КП "Вінницяоблтеплоенерго" та перераховані кошти на виконання робіт, а КП "Вінницяоблтеплоенерго" оголошено процедуру закупівлі котельного обладнання, яка знаходиться на стадії кваліфікації переможця. Одночасно виконано будівельні роботи в середині котельні, необхідні для монтажу та пусконалагоджувальних робіт нового обладнання, зокрема проведені демонтажні роботи старого котельного обладнання.

Наслідком проведення зазначеної реконструкції стане технічна можливість переключення всіх категорій споживачів мікрорайону по вул.Хмельницьке шосе 84-128 до реконструйованої котельні в разі необхідності.

Також, у вказаному листі зазначено, що орієнтовний термін завершення робіт та введення об'єкта (котельні за адресою вул.Хмельницьке шосе, 128, м. Вінниця) в експлуатацію 1 жовтня 2017 року, в зв'язку з чим вважає недоцільним передавати в оренду майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницької області, визначене в листі Позивача від 17 травня 2017 року № 342 (том 2, а.с. 94).

Третя особа 2 своїм листом від 28 липня 2017 року звернулась до Третьої особи 4 з листом вих. № 01/994 з проханням повідомити стан розгляду адресованих Третьою особою 2 листів вих. № 02/891 від 5 липня 2017 року та вих. № 02/827 від 21 червня 2017 року (том 3, а.с. 177).

1 серпня 2017 року Третя особа 2 своїм листом вих. № 01/1013 повідомила Позивача про повернення пакетів документів Третьою особою 4 з метою встановлення строків Договору та запропоновано Позивачу погодити термін дії Договору та договору про встановлення земельного сервітуту з урахуванням можливостей закладу (викладені у листі вих. № 01/803 від 14 червня 2017 року отриманого Позивачем 15 червня 2017 року за вх. № 185 (том 3, а.с.180).

Крім того, 1 серпня 2017 року Третьою особою 2 було адресовано Відповідачу лист вих. №01/1014, в якому, окрім іншого, зазначено, що листами (вих. № 02/827 від 21 червня 2017 року та вих. № 02/891 від 5 липня 2017 року) Третя особа 2 зверталась до Третьої особи 4 щодо отримання дозволу на продовження Договору (на термін дії попереднього договору) та договору про встановлення земельного сервітуту (на строк дії договору оренди нерухомого майна), за наслідком якого Третьою особою 4 було повернуто пакети документів з метою погодження термінів з Позивачем щодо строків Договору та договору про встановлення земельного сервітуту. У зв'язку з цим, Третя особа 2 повторно звернулася до Позивача щодо узгодження строків дії Договору та договору про встановлення земельного сервітуту (том 3, а.с. 178-179).

Листом вих. № 09-3004 від 1 серпня 2017 року Третьою особою 4 було повернуто Третій особі 2 пакети документів на продовження терміну дії Договору з Позивачем враховуючи розбіжності в термінах з оренди вказаних Позивачем та Третьою особою 2. Крім того у вказаному листі Третя особа 4 просила спільно визначитись з терміном дії Договору та подати документи повторно (том 3, а.с. 198).

Листом від 8 серпня 2017 року № 01-03-07/1099 Відповідач повідомив Позивача про припинення Договору, а також про те, що питання продовження Договору на новий термін здійснюється Органом управління майном на підставі завчасно поданих документів відповідно до Порядку передачі в оренду майна, що є об'єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницької області затвердженого рішенням 7 сесії Вінницької обласної Ради 6 скликання від 28 жовтня 2011 року № 220 та Регламенту обласної Ради (том 1, а.с.31).

Також, у вказаному листі Відповідач враховуючи лист Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації від 26 червня 2017 року № 01-11-05/1651 та відсутність наданого пакету документів щодо продовження Договору проінформував Позивача про відсутність підстав для продовження договорів на новий термін.

З матеріалів справи слідує, що Відповідач листом від 16 серпня 2017 року № 01-03-01/1130 повідомив Позивача про припинення Договору із врахуванням висновку Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації, викладеного в листі від 26 червня 2017 року № 01-11-05/1651 та у зв'язку із неподанням Позивачем належних документів, передбачених Порядком щодо продовження договору оренди на новий термін (том 1, а.с.35).

18 серпня 2017 року на адресу Третьої особи 4 надійшов лист Третьої особи 2 за вих. № 02/1074 від 16 серпня 2017 року, в якому Третя особа 2 просить повторно надати дозвіл на продовження договору оренди нежитлових вбудованих приміщень № 1-5, 7-10, загальною площею 292,9 кв.м., розташованих на першому поверсі господарського корпусу обласної дитячої клінічної лікарні з метою надання послуг теплопостачання Медмістечка на термін дії попереднього Договору (том 3, а.с. 199).

На думку Позивача, повідомлення Відповідача у вигляді листів від 8 серпня 2017 року за №01-03-07/1099 та від 16 серпня 2017 року № 01-03-01/1130 про припинення Договору, не відповідає чинному законодавству (та зважаючи на продовження ним користування орендованим майном після закінчення строку його дії із сплатою відповідних рахунків) та порушує (не визнає) його права як орендодавця, що стало причиною для звернення Позивача з позовом до суду за захистом порушених, на його думку, прав щодо подальшого користування орендованим майном на підставі Договору.

Зважаючи на вищеописані письмові докази, щодо наведених вище обставин (а саме щодо подальшого листування з приводу продовження дії даного Договору між учасниками справи впродовж травня-серпня 2017 року), колегія суду зазначає, що вони визнаються сторонами та не заперечуються.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.

ОСОБА_4 до частини 1, 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

ОСОБА_4 до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Частинами 1 - 3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначає, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом частин 1-3 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Розглядаючи позовну вимогу Позивача щодо визнання недійсними листів Відповідача вчинених, на його думку, у формі односторонніх правочинів, саме в правовому полі нормативно-правового регулювання визнання договорів недійсними, колегія суддів акцентує увагу на тому, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, Позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання недійсними односторонніх правочинів листів Відповідача (від 16 серпня 2017 року та від 8 серпня 2017 року) повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод (їх частин недійсними) недійсними та обставин, щодо того, що дані листи, в силу вищенаведених приписів діючого законодавства України в цілому можуть розцінюватися саме як односторонній правочин.

При цьому, колегія суддів констатує, що недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Тобто, визначальним критерієм для визнання певної дії саме правочином є можливість такої дії призводити до набуття, створювати, змінювати або припиняти цивільні права та обов'язки.

Разом з тим із змісту пункту 11.7 Договору вбачається, що дія Договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено, що прямо кореспондується із приписами частини 2 статті 291 Господарського кодексу України, частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Таким чином, зважаючи на усе описане вище в даній судовій постанові , колегія суддів резюмує, що саме наведеними нормами Закону та Кодексу, а також положеннями самого ж Договору (пункт 11.7 Договору) передбачене автоматичне, не обумовленими нічиїми діями та рішеннями, припинення дії договору по закінченню строку його дії, в даному випадку визначеному конкретною календарною датою 15 серпня 2017 року.

Тобто, самі листи про припинення дії Договору носять характер повідомлення про такий факт припинення та про небажання орендодавця продовжувати чи переукладати договір оренди.

Поряд з тим, в разі саме відсутності факту направлення такого листа-заперечення протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору і саме в силу положень частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" такий договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, з наступного після останнього дня строку дії договору дня.

Таким чином, в даному випадку цивільні права та обов'язки за Договором оренди виникають, змінюються та припиняються в силу дій наведених норм частини 2 статті 291 Господарського кодексу України, частин 2 статті 17, частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та пункту 11.7 Договору, а також, факту настання останнього дня дії Договору, а не в силу дій оспорюваних листів-заперечень (тобто, останні не містять вищевказаного визначального критерію для визнання їх саме правочинами).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 1 лютого 2018 року у справі № 910/7003/16.

Що ж до посилання скаржника, в своїй апеляційній скарзі, щодо що факт належності оспорюваних листів до односторонніх правочинів, що додатково підтверджується Висновком науково-правової експертизи Ради науково-правовоих експертиз при Інституті держави та права ім. В.М. Корецького НАН України № 126/107-е від 23 жовтня 2017 року (том 2, а.с. 171-181), то колегія суду зауважує наступне.

Дійсно статтею 108 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права. Водночас, апелянтом залишено поза увагою той факт, що частиною 1 статті 108 Господарського процесуального кодексу України конкретизовані випадки подання проведення експертиз у галузі права, зокрема, щодо: застосування аналогії закону, аналогії права; змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.

При цьому, зважаючи на характер правовідносин сторін у даній справі та предмет спору аж ніяк не вбачається, що у даній справі мова йде саме про застосування аналогії права чи аналогії закону, так як і не бачиться можливість тлумачення норм іноземного права, з огляду на склад сторін даної справи резиденти (тобто організації та громадяни України) та органи державної влади України.

Відтак, Позивач подаючи такий висновок експерта у галузі права, в котрому містяться висновки щодо предявлених позовних вимог Позивача (саме про те що дані листи мають форму односторонніх правочинів та щодо процедури та форми погодження договору оренди), свідомо вийшов за межі статті 108 Господарського процесуального кодексу України (щодо випадків проведення експертиз у галузі права) та подав висновок, в котрому завуальовано було вирішено питання щодо оцінки доказів, вказівок достовірності та переваги одних доказів над іншими, що в силу дії статті 76 Господарського процесуального кодексу України не можна розцінювати такий висновок саме як належний доказ по даній справі.

Зважаючи на усе вищевстановлене в даній судовій постанові, північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що оскаржувані листи від 8 серпня 2017 року № 01-03-07/1099 та від 16 серпня 2017 року № 01-03-01/1130 безпосередньо не змінювали та не припиняли цивільні права та обов'язки, які виникли між сторонами за Договором, а є лише повідомленнями про виконання умов Договору, а отже не є правочинами, що виключає можливість визнання їх недійсними в судовому порядку.

ОСОБА_4, колегія суддів відмовляє в задоволенні позовних вимог Позивача в частині визнання недійсними односторонніх правочинів та залишає без змін рішення місцевого господарського суду в цій частині.

Що ж до позовної вимоги Позивача про визнання Договору продовженим на тих самих умовах, то колегія суддів приймає до уваги наступне.

Зважаючи на статус орендованого згідно оспорюваного Договору майна, що знаходиться в комунальній власності, спірні правовідносини сторін регламентуються положеннями, зокрема, Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Частиною другою статті 291 Господарського кодексу України встановлено, зокрема, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні положення містить частина друга статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Частиною першою статті 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно зі статтею 764 Цивільного кодексу у разі, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Частиною 1 статті 777 Цивільного кодексу України передбачене переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

ОСОБА_4 до частин 2, 3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Тобто, зважаючи на характер вищеописаних норм, колегія суддів констатує, що норма зазначеної статті має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення чи зміну договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо.

Таким чином, для продовження дії договору оренди на підставі частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування орендованим майном; відсутнє письмове повідомлення однієї зі сторін договору про припинення або зміну умов договору.

Колегія суддів зазначає, що Позивач у позовній заяві ставить вимогу саме про продовження Договору до 15 липня 2020 року на тих самих умовах, які визначені цим Договором, при цьому, як правове підґрунтя для даної правової вимоги зазначає саме частину 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (том 1,а.с. 8).

Наведена норма Закону визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах без проведення конкурсу. При цьому, для такого автоматичного продовження договору оренди державного та комунального майна передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї із сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

Водночас, доказами, наявними в матеріалах справи підтверджено, що в даному випадку відповідною заявою є отриманий Позивачем лист від 16 серпня 2017 року № 01-03-01/1130, в якому Відповідач повідомив про припинення 15 серпня 2017 року Договору, який, на переконання колегія суддів, є належним доказом на підтвердження своєчасної відмови Відповідача від пролонгації Договору, оскільки направлений Позивачу в межах місячного терміну, передбаченого Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Зі змісту статей 759, 763 і 764 Цивільного кодексу України, частини другої статті 291 Господарського кодексу України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак, на переконання колегії суддів, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Підсумовуючи усе описане вище щодо автоматичної пролонгації оспорюваного Договору, судова колегія зазначає, що оскільки, Відповідачем у місячний термін після закінчення строку дії Договору було повідомлено Позивача про припинення Договору, тому в силу закону Договір оренди припинив свою дію у зв'язку із закінченням строку, на який він був укладений 15 серпня 2017 року та його автоматична пролонгація не відбулася, а звернення Відповідача із будь-якими заявами до або після закінчення строку дії Договору не скасовує цього факту.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 квітня 2018 року в справі № 914/866/17, від 24 квітня 2018 року в справі №914/1695/17, від 29 травня 2018 року в справі № 923/854/17, від 5 червня 2018 року в справі №914/204/17.

Поряд з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що у клопотанні про продовження договору від 17 травня 2017 року № 343 Позивач просив продовжити строк дії Договору на новий строк (5 років), в той час як в позовній заяві ним заявлено вимогу про визнання договору продовженим на тих самих умовах, що свідчить про те, що заявлена ним позовна вимога обґрунтована положеннями частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

З огляду на зазначене, судова колегія вважає за необхідне, зауважити, що правовий інститут пролонгації договору оренди державного чи комунального майна (продовження договору на той же строк і на тих самих умовах), закріплений частиною 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, в той час як правовий інститут продовження договору оренди на новий строк обумовлюється наявністю переважного права добросовісного орендаря (частина 3 статті 17 цього Закону), реалізація якого в разі незгоди орендодавця може бути предметом спору в господарському суді.

Разом з тим, з огляду на строк Договору, вказаний у листі від 17 травня 2017 року № 343 Позивача, судова колегія звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Отже, на переконання колегії суддів для застосування частини 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та визнання за орендарем переважного права на укладення договору оренди на новий строк необхідно встановити такі юридичні факти: закінчення терміну договору оренди; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; власник майна не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору не повідомив орендаря про намір використовувати майно для власних потреб.

Отже, вирішуючи такий спір, господарський суд має з'ясовувати наявність у орендаря переважного права на укладення договору оренди на новий строк з урахуванням наявності чи відсутності обставин, з якими закон пов'язує виникнення такого права, а також вчинення кожним з учасників спірних правовідносин певних дій на виконання вимог закону. При цьому, слід також з'ясовувати, чи належним чином орендар виконував зобов'язання за договором.

Сутністю переважного права є укладення договору найму саме на новий строк зі встановленням умов за домовленістю сторін, а не його автоматичне поновлення. Наймач повинен повідомити наймодавця про своє переважне право у строк, визначений у договорі, або в розумний строк до закінчення строку договору найму (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 травня 2017 року по справі № 3-122гс17).

Таким чином, зважаючи на вищенаведене, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що переважне право на укладення Договору перед іншими особами, які претендують на це ж майно, реалізується шляхом укладення саме нового договору оренди на погоджених з орендодавцем умовах, а не у зв'язку із продовженням користування Позивачем майном та відсутністю заперечень Відповідача проти цього протягом одного місяця після закінчення строку дії Договору.

ОСОБА_4 Відповідач жодним чином не обмежував, не заперечував та не оспорював право Позивача сподіватися на продовження дії Договору (а лише не виявило наміру продовжувати спірні орендні відносини), право на що передбачено і положеннями закону, і умовами договору, з чим погодилася сторони, підписавши Договір.

Таким чином, судова колегія підсумовує, що в разі виникнення обставин, з якими закон пов'язує набуття переважного права на укладення Договору саме на новий термін (рівність умов, запропонованих претендентами; укладення договору оренди з іншою особою, відсутність у власника наміру використовувати майно для своїх потреб), Позивач не позбавлений можливості звернутися за судовим захистом свого переважного права. В той же час, сукупності таких обставин та їх доведення у порядку визначеному процесуальним законодавством Позивачем не здійснено.

Посилання ж Позивача на те, що у Відповідача відсутні повноваження на самостійне (без рішення Третьої особи 3) прийняття рішення про відмову у продовженні дії Договору та порушення порядку прийняття рішення про відмову у продовженні дії Договору не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

ОСОБА_4 до частини 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Із системного аналізу наведених норм вбачається, що право вибору власника здавати своє майно в оренду чи використовувати для власних потреб є повним, безумовним та необмеженим.

Відповідач (всупереч твердженням Позивача щодо того, що він є структурним підрозділом Третьої особи 3 не являється структурним підрозділом Третьої особи 3, а є юридичною особою публічного прав, який здійснює від імені територіальних громад сіл, селищ, міст області повноваження орендодавця щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна у відповідності до пункту 1.1 Порядку передачі в оренду майна, що є об'єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницької області (затверджений рішенням 7 сесії вінницької обласної Ради 6 скликання від 28 жовтня 2011 року № 220).

При цьому суд констатує, що чинним законодавством не передбачено прийняття рішення органом місцевого самоврядування про припинення договору у зв'язку із закінченням терміну його дії, оскільки необхідність такого суперечить як нормам Закону України "Про оренду державного та комунального майна", так і умовам самого Договору, саме тому доводи Позивача щодо бездіяльності та неприйнятті відповідного рішення є безпідставними та необґрунтованими.

Окрім того, тільки прийняття відповідного рішення на сесії обласної ради (а не Відповідачем) є відповідною підставою саме для укладення Додаткової угоди (із зазначенням нових умов та положень), а не підставою автоматичної пролонгації укладеного раніше договору.

Посилання ж Позивача на те, що Порядок передачі в оренду майна, що є об'єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницької області (затверджений рішенням 7 сесії 6 скликання від 28 жовтня 2011 року № 220) та Регламент обласної Ради не встановлює зобов'язань для Позивача щодо формування пакету документів для продовження Договору не спростовує ту обставину, що Позивачем 17 травня 2017 року подано клопотання № 343 не про продовження договору на тих самих умовах та на той самий строк, а запропоновано укласти договір на новий строк, а саме на 5 років (про що вказувалось вище в даній судовій постанові), що виключає можливість автоматичної пролонгації Договору на підставі частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (якими обґрунтована позовна вимога про визнання Договору оренди продовженим до 15 липня 2020 року на тих самих умовах).

Надаючи оцінку вказаному доводу Позивача колегія суддів зазначає, що питання щодо передачі в оренду, продовження договору оренди об'єктів права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницької області регулюється Порядком передачі в оренду майна, що є об'єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Вінницької області, затверджений рішенням 7 сесії вінницької обласної Ради 6 скликання від 28 жовтня 2011 року № 220 (надалі Порядок, том 2, а.с. 28-38) .

Зокрема, пунктом 1.1 Порядку №220 встановлено, що від імені територіальних громад сіл, селищ, міст області, повноваження орендодавця щодо Цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна здійснює управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області. За нормою пункту 1.2 Порядку №220, повноваження орендодавця нерухомого майна загальна площа якого не перевищує 200 кв.м. на одну юридичну особу здійснюють балансоутримувачі такого майна.

ОСОБА_4 до пункту 3.5 Порядку, продовження терміну дії договору здійснюється з дозволу Органу управління майном.

Пунктом 3.6 Порядку встановлено, що для отримання дозволу на продовження терміну дії договору оренди при наявності клопотання орендаря, орендодавець (балансоутримувач) надає Органу управління майном у порядку, визначеному Регламентом обласної Ради, своє звернення, із зазначенням у ньому адреси, площі, бажаного строку оренди, мети використання об'єкта, копію звернення орендаря та довідку про відсутність заборгованості орендаря з орендної плати, комунальних платежів та експлуатаційних витратах, експертну оцінку, розрахунок розміру орендної плати.

ОСОБА_4 до статті 3 Регламенту Третьої особи 3 (затвердженого Рішенням 4 сесії обласної Ради 7 скликання від 11 лютого 2016 року № 31; далі - Регламент), порядок формування і організація діяльності обласної Ради, її органів, депутатів, посадових осіб та виконавчого апарату визначається чинним законодавством України та цим Регламентом.

Згідно із частиною 1 статті 15 Регламенту, пропозиції з питань порядку денного можуть офіційно вноситися головою Ради, депутатами, постійними комісіями, депутатськими групами та фракціями, головою обласної державної адміністрації, а також районними, міськими, селищними та сільськими радами, управлінням спільної комунальної власності територіальних громад області.

Положеннями частини 8 статті 15 Регламенту передбачено, що у разі, коли питання стосується управління майном об'єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, документи подаються за наступним переліком:

- лист-клопотання про необхідність розгляду питання на сесії керівника установи, закладу чи організації - об'єкта спільної власності територіальних громад області на ім'я керівника галузевого департаменту, управління (з відповідними документами);

- лист-клопотання про необхідність розгляду питання на сесії керівника галузевого департаменту, управління облдержадміністрації на ім'я начальника управління спільної комунальної власності територіальних громад області, за погодженням з облдержадміністрацією (в особі голови або його заступників), і проект рішення обласної Ради, завізований керівником галузевого департаменту, управління облдержадміністрації та заступником голови облдержадміністрації (з відповідними документами);

- лист-клопотання про необхідність розгляду питання на сесії начальника управління спільної комунальної власності територіальних громад області на ім'я голови Ради і проект рішення Ради, завізований керівником галузевого департаменту, управління облдержадміністрації, заступником голови облдержадміністрації, начальником управління спільної комунальної власності територіальних громад області (з відповідними документами).

Начальник Відповідача, що ініціює розгляд проекту рішення, візує кожну сторінку проекту рішення, додатка до проекту рішення та підписує додаток із зазначенням прізвища, ім'я та посади.

Орендоване Позивачем майно спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області перебуває на балансі Третьої особи 2, а галузевим департаментом є Третя особа 4. Водночас із матеріалів справи слідує, що листа-клопотання від керівника галузевого департаменту (Третьої особи 4) на ім'я начальника Відповідача, за погодженням з Третьою особою 1 за результатами розгляду листа керівника Третьої особи 2 (балансоутримувача майна) від 21 червня 2017 року № 02/827 не було.

Натомість листом від 1 серпня 2017 року № 09-3004 Третя особа 4 повернула Третій особі 2 пакети документів на продовження терміну дії Договору та договору про встановлення земельного сервітуту з Позивачем враховуючи розбіжності в термінах з оренди вказаних орендарем та орендодавцем. Крім того у вказаному листі Третя особа 4 просила спільно визначитись з термінами дії Договорів оренди та подати документи повторно.

Повторне надходження документів на адресу Третьої особи 4 відбулось уже після повідомлення Позивача про припинення договору оренди про що вказувалось вище в даній постанові.

Таким чином, за відсутності необхідного пакету документів щодо продовження дії Договору, Відповідач не мав права і не зобовязаний був вчиняти ніяких дій щодо звернення до Третьої особи 3 із питанням щодо продовженням дії Договору.

Позиція Позивача щодо того, що нарахування плати за користування майном є фактичною згодою на продовження Договору, не заслуговує на увагу, оскільки з урахуванням встановленого в даній судовій постанові факту припинення Договору, сплата орендних платежів, на переконання суду, не свідчить про продовження строку договору, а з огляду на положення пункту 3.12 Договору та приписи статтей 653, 795 Цивільного кодексу України є підставою для нарахування орендної плати за фактичне користування майном до підписання акту приймання-передачі майна .

З огляду на усе вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність відмови Позивачу в задоволенні його позовної вимоги щодо визнання Договору продовженим до 15 липня 2020 року на тих самих умовах, які визначені цим Договором.

Дане вчинено і місцевим господарським судом, а відтак апеляційний господарський суд залишає оспорюване рішення без змін і в цій частині з огляду на його законність і обгрунтованість, а також те, що при прийнятті даної постанови, Північно західним апеляційним господарським судом не встановлено обставин, що б вказували на необхідність скасування даного рішення (в розумінні частини 4 статті 269 ГПК України).

За таких обставин суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги Позивача повністю, та залишає без змін рішення місцевого господарського від 5 липня 2018 року в даній справі.

Відтак, виносячи дану судову постанову та враховуючи те, що апеляційним господарським судом залишено без задоволення апеляційну скаргу Позивача, апеляційний господарський суд, відповідно статті 129 ГПК України, залишає судовий збір за розгляд апеляційної скарги за Позивачем.

Керуючись статтями 129, 269-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ВІНТЕА" на рішення Господарського суду Вінницької області від 5 липня 2018 року в справі № 902/891/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 5 липня 2018 року в справі № 902/891/17 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Справу № 902/891/17 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови виготовлено 30 листопада 2018 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.