ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.11.2018

Справа № 910/11100/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали справи

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" (02139, м. Київ, вул.

Братиславська, будинок 11; ідентифікаційний код 32490244)

до Концерну "Військессетменеджмент" (03168, м. Київ, пр.-т. Повітрофлотський, будинок 6;

ідентифікаційний код 33689872)

про стягнення 121 181, 58 грн.

Без виклику (повідомлення) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" з позовом до Концерну "Військессетменеджмент" про стягнення 121181,58 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що всупереч обумовленим умовам договору відповідач лише частково оплатив вартість отриманого товару, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість в розмірі 117378,78 грн. Також, позивачем здійснено нарахування 3% річних в розмірі 2805,08 грн. та інфляційних збитків в розмірі 997,72 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2018 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" залишено без руху, позивачу встановлено п’ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду належних доказів (касовий чек, поштова квитанція з описом вкладення тощо) надіслання відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів на адресу, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та доказів доплати судового збору у встановлених законом порядку та розмірі, а саме в розмірі 616, 69 грн.

11.09.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" на усунення недоліків надійшли пояснення щодо сплаченого судового збору та докази направлення (опис вкладення з відбитком поштового штемпеля від 10.09.2018 та фіскальний чек від 10.09.2018) відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів на адресу, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.09.2018 відкрито провадження у справі №910/11100/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався.

При цьому, про розгляд господарським судом міста Києва справи №910/11100/18 відповідач повідомлявся належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, будинок 6), що підтверджується довідкою відділення поштового зв’язку про повернення поштового відправлення відправнику у зв’язку з тим, що адреса одержувача зазначена неправильно, та поштовим конвертом, в якому ухвала суду про відкриття провадження у справі №910/11100/18 була надіслана на вказану адресу відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З огляду на те, що ухвала суду від 17.09.2018 була направлена на адресу відповідача, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а будь-якої іншої адреси відповідачем суду не повідомлено, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про розгляд судом справи №910/11100/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов’язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, суд

ВСТАНОВИВ:

25.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» (постачальник) та Концерном «Військессетменеджмент» (покупець) укладено Договір поставки №3/2, відповідно до умов якого постачальник зобов’язується поставити та передати у власність покупця або його підприємствам, товар, а покупець зобов’язується прийняти товар та оплатити його вартість.

Відповідно до п. 2.1 Договору поставки №3/2 від 25.04.2017 покупець оплачує товар за ціною, передбаченою у специфікації, яка є невід’ємною частиною даного договору, та/або у видаткових накладних на товар.

Відповідно до п. 2.4 Договору поставки №3/2 від 25.04.2017 покупець проводить розрахунки з постачальником за товар на умовах відстрочки платежу до 30 календарних днів, починаючи з дати поставки такої партії товару шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок відповідного невідокремленого структурного підрозділу позивача, що вказується у наданому постачальником покупцю рахунку-фактурі.

Згідно з п. 2.5 Договору поставки №3/2 від 25.04.2017 сума договору складається з суми вартості партій товарів, поставлених постачальником протягом строку дії договору та вказаних у накладних.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та його скріплення печатками. Строк дії договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1 договору, і діє до 31.12.2017, а в частині здійснення розрахунків за поставлений товар, до моменту повного виконання сторонами своїх зобов’язань (п.п. 7.1, 7.2 Договору поставки №3/2 від 25.04.2017).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У позовній заяві позивач вказав на те, що він поставив відповідачу товар на суму 204385,93 грн., а саме за наступними видатковими накладними: №Рнк/VN-0009072 від 07.07.2017 на суму 51626,91 грн.; №Рнк/VN-0009074 від 07.07.2017 на суму 860,00 грн., №Рнк/VN-0009079 від 07.07.2017 на суму 9270,48 грн., №Рнк/VN-0009433 від 14.07.2017 на суму 975,36 грн., №Рнк/VN-00009436 від 14.07.2017 на суму 860,00 грн., №Рнк/VN-0009443 від 14.07.2017 на суму 1002,30 грн., №Рнк/VN-0012676 від 18.09.2017 на суму 54046,26 грн., №Рнк/VN-0012864 від 18.09.2017 на суму 46866,48 грн., №Рнк/VN-0012894 від 19.09.2017 на суму 3500,00 грн.

Однак, суд зазначає, що загальна сума товару за вказаними позивачем у позовній заяві видатковими накладними становить 169007,79 грн.

При цьому, у долученій позивачем до позовної заяви копії акту звірки, який не підписано відповідачем, зазначено, що крім вказаних вище видаткових накладних позивачем було поставлено відповідачу товар за видатковою накладною №Рнк/VN-0009077 від 07.07.2017 на суму 3524,82 грн. та за видатковою накладною №Рнк/VN-0009444 від 14.07.2017 на суму 31853,32 грн., що разом з вказаними позивачем у позовній заяві видатковими накладними становить 204385,93 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи предмет та підстави позову, предметом доказування у даній справі є обставини, що підтверджують факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 204385,93 грн., та саме на позивача покладається обов’язок довести суду належними та допустимими доказами поставку відповідачу товару на вказану суму, зокрема шляхом подання до суду відповідних видаткових накладних, складених сторонами.

Так, судом встановлено, що на виконання зобов’язань за Договором поставки №3/2 від 25.04.2017 позивач 07.07.2017 поставив відповідачу товар на суму 860,00 грн. за видатковою накладною №Рнк/VN-0009074 від 07.07.2017 на суму 860,00 грн., 07.07.2017 – товар на суму 9270,48 грн. за видатковою накладною №Рнк/VN-0009079 від 07.07.2017 на суму 9270,48 грн., 14.07.2017 – товар на суму 975,36 грн. за видатковою накладною №Рнк/VN-0009433 від 14.07.2017 на суму 975,36 грн., 14.07.2017 – товар на суму 860,00 грн. за видатковою накладною №Рнк/VN-00009436 від 14.07.2017 на суму 860,00 грн., 14.07.2017 – товар на суму 1002,30 грн. за видатковою накладною №Рнк/VN-0009443 від 14.07.2017 на суму 1002,30 грн., 18.09.2017 – товар на суму 54046,26 грн. за видатковою накладною №Рнк/VN-0012676 від 18.09.2017 на суму 54046,26 грн., 18.09.2017 – товар на суму 46866,48 грн. за видатковою накладною №Рнк/VN-0012864 від 18.09.2017 на суму 46866,48 грн., 19.09.2017 – товар на суму 3500,00 грн за видатковою накладною №Рнк/VN-0012894 від 19.09.2017 на суму 3500,00 грн., що разом становить 117380,88 грн.

Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені печаткою позивача (копії долучені позивачем до позовної заяви); копії відповідних довіреностей, виданих відповідачем та якими було уповноважено представника відповідача на отримання товару, долучено позивачем до позовної заяви.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту поставки відповідачу товару позивачем суду не надано (видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, актів приймання-передачі товару, тощо).

При цьому, як вказано судом, акт звірки розрахунків за Договором поставки №3/2 від 25.04.2017 (копія долучена позивачем до позовної заяви) відповідачем не підписано, з огляду на що вказаний акт не може бути належним доказом на підтвердження поставки відповідачу товару на загальну суму 204385,93 грн.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи доказами (видатковими накладними) підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару за Договором поставки №3/2 від 25.04.2017 на суму 117380,88 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 2.4 Договору поставки №3/2 від 25.04.2017 покупець проводить розрахунки з постачальником за товар на умовах відстрочки платежу до 30 календарних днів, починаючи з дати поставки такої партії товару шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок відповідного невідокремленого структурного підрозділу позивача, що вказується у наданому постачальником покупцю рахунку-фактурі.

Таким чином, відповідач повинен був оплачувати поставлений позивачем товар у строк до 30 календарних днів від дати поставки товару (дати складення відповідної видаткової накладної).

Наявними в матеріалах справи доказами, а саме платіжним дорученням №1012 від 23.08.2017 (копія долучена позивачем до позовної заяви), підтверджується сплата відповідачем на користь позивача грошових коштів у сумі 87007,15 грн.

Будь-яких інших доказів на підтвердження факту здійснення відповідачем оплати товару, поставленого позивачем за Договором поставки №3/2 від 25.04.2017, відповідачем суду не надано.

За таких обставин, враховуючи, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 117380,88 грн. та факт оплати відповідачем товару на суму 87007,15 грн., суд дійшов висновку, що у відповідача виникла заборгованість у розмірі 30373,73 грн.

Доказів сплати грошових коштів у сумі 30373,73 грн. станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб‘єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов‘язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Концерну «Військессетменеджмент» за Договором поставки №3/2 від 25.04.2017 у суми 30373,73 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв’язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» в частині стягнення з Концерну «Військессетменеджмент» суми основного боргу у розмірі 117378,58 грн. підлягають частковому задоволенню у розмірі 30373,73 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2805,08 грн. за період з 08.08.2017 по 20.07.2018.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його необґрунтованості так як позивач здійснює нарахування 3% річних з врахуванням поставки відповідачу товару на суму 204385,93 грн., тоді як матеріалами справи підтверджується поставка відповідачу товару на суму 117380,88 грн.

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок 3% річних (враховуючи заявлений позивачем період нарахування та здійснену відповідачем часткову оплату).

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір процентів річних

Загальна сума процентів

10130.48

08.08.2017 - 14.08.2017

7

3 %

5.83

12968.14

15.08.2017 - 22.08.2017

8

3 %

8.53

23.08.2017 відповідачем погашено заборгованість шляхом сплати грошових коштів у сумі 87007,15 грн.

-74039.01

23.08.2017 - 18.10.2017

0

3 %

0

26873.73

19.10.2017 - 19.10.2017

1

3 %

2.21

30373.73

20.10.2017 - 20.07.2018

274

3 %

684.03

Всього:

700,60 грн.

Таким чином, за розрахунком суду, з Концерну "Військессетменеджмент" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" підлягають стягненню 3% річних у сумі 700,60 грн., у зв’язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" про стягнення з Концерну "Військессетменеджмент" 3% річних у розмірі 2805,08 грн. підлягають частковому задоволенню у розмірі 700,60 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 997,72 грн. за період з серпня 2017 року по червень 2018 року.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обґрунтованості в межах розміру, нарахованого позивачем, у зв’язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" в частині стягнення з Концерну "Військессетменеджмент" інфляційних втрат у розмірі 997,72 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання позову покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 129, ч. 2 ст. 178, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" задовольнити частково.

2. Стягнути з Концерну "Військессетменеджмент" (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6; ідентифікаційний код 33689872) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" (02139, м. Київ, вул. Братиславська, будинок 11; ідентифікаційний код 32490244) суму основного боргу у розмірі 30373 (тридцять тисяч триста сімдесят три) грн. 73 коп., 3% річних у розмірі 700 (сімсот) грн. 60 коп., інфляційні втрати у розмірі 997 (дев’ятисот дев’яносто сім) грн. 72 коп. та судовий збір у розмірі 481 (чотириста вісімдесят одна) грн. 08 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 19.11.2018

Суддя                                          Д.О. Баранов