ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2018 року м.Дніпро Справа № 904/2012/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Коваль Л.А.

Секретар судового засідання Ковзиков В.

Представники сторін:

від позивача: Карабут М.В., довіреність №17/12 від 16.02.2018 р., адвокат;

представники відповідача-1,2 не з'явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлені судом належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь»

на рішення господарського суду Дніпропетровської області, ухвалене суддею Воронько В.Д. 21 серпня 2018 року, повний текст якого складено та підписано 27 серпня 2018 року у справі № 904/2012/18

за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь»

до відповідачів:

1.Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича, м. Дніпро

2.Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рідна», м. Київ

про стягнення 712 575,20 грн.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст. 275,282 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Енергомашспецсталь" (далі - позивач) звернувся до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича (далі - 1-й відповідач) та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Рідна" (далі - 2-й відповідач) із позовом про солідарне стягнення з обох відповідачів моральної шкоди у сумі 120 000,00 грн. та матеріальної шкоди у сумі 592575,20 грн., заподіяної в результаті неправомірних дій приватного виконавця

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2018 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог до 1-го відповідача - Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича, а у задоволенні позову до 2-го відповідача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Рідна" - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач - Публічне акціонерне товариство "Енергомашспецсталь" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування своєї скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно закрив провадження в частині заявлених позивачем вимог до приватного виконавця, оскільки, на думку апелянта, даний спір є спором про захист ділової репутації позивача, а тому приватний виконавець може бути стороною у даному спорі і у суду не було підстав для закриття провадження у справі.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок про те, що характер позовної вимоги до страхової компанії є похідним від вимоги до 1-го відповідача. Так, позивач зазначає, що судовим рішенням встановлено протиправність дій приватного виконавця, наслідком чого були заподіяні збитки позивачу у вигляді зриву контракту , чим також заподіяна і шкода ділової репутації позивача.

Означене свідчить про вину приватного виконавця, що є підставою для стягнення заподіяних ним збитків. Оскільки його майновий інтерес був застрахований, то відповідно, позивач має право на відшкодування заподіяних збитків солідарно з обох відповідачів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач -2 - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Рідна», м. Київ просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки воно прийняте у відповідності діючого законодавства, судове засідання провести без участі його представника.

До суду апеляційної інстанції представники відповідачів 1,2 не з'явилися про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином ( поштове повідомлення а.с.106-108, т.2), заяв про відкладення розгляду справи до суду не надав, що надає підстави суду розглянути справу на підставі наданих доказів, без його участі.

Відповідно до ч.11,12 статті 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим кодексом для вручення судових рішень.

Статтею 242 ГПК України, яка регламентує порядок вручення судового рішення, зазначено, що днем вручення судового рішення є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживаня чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, або відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи з вищевикладених положень Господарського процесуального кодексу України та встановлених обставин щодо порядку викликів і повідомлень учасників справи, колегія суддів вважає відповідача належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду, що надає суду право розглянути справу без його участі.

Згідно з Порядком ведення державного реєстру судових рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2006р. за № 740, кожна фізична або юридична особа має загальний доступ до судових рішень, внесених до Реєстру. Відкритий доступ користувачів до електронних копій судових рішень здійснюється цілодобово та безоплатно через офіційний веб-портал ДСА.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 03.11.2017 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем (1-й відповідач) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55070312 із примусового виконання виконавчого листа Краматорського міського суду Донецької області від 19.01.2017 року у справі №234/4757/16-ц про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (позивач) на користь Intertrading Group (I.I.G.) S.A. (1205, Switzerland, Geneva, Rue Saint Leger 4) 235911,22 доларів США вартості поставленого товару, 8712,55 доларів США відшкодування арбітражного збору, а всього 244623,77 доларів США (залишок суми боргу складає 223560,35 доларів СШУ, що є еквівалентом 5997364,15 грн).

08.11.2017 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем у межах виконавчого провадження ВП №55070312 було винесено постанову про арешт коштів боржника.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 6 грудня 2017 року у задоволенні скарги ПАТ «Енергомашспецсталь» про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт коштів боржника відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 18.01.2018 у справі №234/16985/17 дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. по відкриттю виконавчого провадження та арешту коштів боржника визнано протиправними; скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. від 03.11.2017 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №234/4757/16-ц, виданого 19.01.2017 Краматорським міським судом Донецької області про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" (позивач) на користь Intertrading Group (I.I.G.) S.A. 235 911,22 доларів США вартості поставленого товару, 8 712,55 доларів США відшкодування арбітражного збору, а всього 244 623,77 доларів США та постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. від 08.11.2017 про накладення арешту на грошові кошти та інші цінності боржника, що обслуговуються на всіх рахунках і вкладах чи перебувають на зберіганні в банках чи фінансових установах України, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику Публічному акціонерному товариству "Енергомашспецсталь".

Звертаючись до відповідачів із позовом про солідарне стягнення моральної шкоди у сумі 120 000,00 грн. та матеріальної шкоди у сумі 592 575,20 грн., позивач посилався на те, що внаслідок протиправних дій приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на грошові кошти позивача, йому була заподіяна моральна шкода у сумі 120 000 грн. внаслідок шкоди діловій репутації позивача, оскільки він не зміг виконати умови укладеного 18.09.2017 року контракту з ТОВ " Торгівельний Дім Українських машинобудівних заводів" та матеріальна шкода у вигляді збитків, заподіяних стягненням сум винагороди приватному виконавцю та виконавчого збору під час виконання рішення Міжнародного арбітражу, виконавчі дії по якому були розпочаті з порушенням законодавства і визнані судом протиправними.

Закриваючи провадження у справі в частині вимог до приватного виконавця по п.1 ч.1 ст. 231 ГПК, суд виходив з того, що приватний виконавець не є суб'єктом господарювання, не здійснює господарську діяльність, а тому він не може бути відповідачем у господарському процесі, а спір до нього повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Рідна", господарський суд першої інстанції виходив з того, що характер позовної вимоги до страхової компанії є похідним від вимоги до 1-го відповідача. Тож, оскільки встановлення підстав для притягнення приватного виконавця до цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків на користь позивача виходить за межі юрисдикційних повноважень господарського суду, то на момент розгляду справи кваліфікація судом події, про яку зазначає позивач, як страхового випадку, є неможливим і як наслідок, неможливим є стягнення зазначених позивачем сум.

Колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Приписами частин 1, 2 статті 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням; це право кореспондується з повноваженнями суду щодо захисту цих прав та охоронюваних інтересів.

Згідно зі статтею 20 ГПК України до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті) та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов'язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов'язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов'язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов'язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб'єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Відповідно до статті 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Разом з цим, як встановлено судом першої інстанції, у межах даної справи не оскаржують дії, рішення чи бездіяльність приватного виконавця, а між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяних приватним виконавцем під час проведення виконавчих дій.

Загальні положення щодо підстав відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в статті 1166 ЦК та мають цивільно-правовий характер, тобто, виходячи зі змісту позовних вимог, дана справа не відноситься до категорій спорів, визначених пунктами 1-14 та 16 частини першої статті 20 ГПК України. Справи про відшкодування шкоди (збитків) підпадають під передбачену пунктом 15 вказаної статті категорію інших справ, однак обов'язковою ознакою юрисдикційної належності таких справ є склад її учасників, тобто спір повинен бути виключно між суб'єктами господарювання.

Статтею ст. 55 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зазначено, що суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 55 ГК України суб'єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Під господарською діяльністю у цьому Кодексу розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ч. 1 ст. 3 ГК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено позовні вимоги про солідарне стягнення шкоди з 1-го відповідача - приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича та 2-го відповідача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Рідна", яке є суб'єктом господарювання.

Юридичний статус приватних виконавців та правові засади їхньої діяльності врегульовані Законами України "Про виконавче провадження" та Законом України « Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 16 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб'єктом незалежної професійної діяльності.

Частиною 3 статті 18 означеного Закону передбачено, що приватний виконавець під час здійснення своєї діяльності не може займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), інструкторської та суддівської практики із спорту та роботи в органах Асоціації приватних виконавців України) або підприємницькою діяльністю.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що делеговані приватним виконавцям державою повноваження по здійсненню діяльності з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом, не є господарською діяльністю в розумінні ст. 3 ГК України, а тому приватний виконавець, як громадянин, який є суб'єктом незалежної професійної діяльності, не може вважатися суб'єктом господарювання в розумінні частин 1, 2 ст. 55 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, вважається самозайнятою особою за умови, що вона не є працівником в межах підприємницької діяльності чи незалежної професійної діяльності.

Взяття на облік фізичних осіб, які не є підприємцями та здійснюють незалежну професійну діяльність, умовою ведення якої згідно із законом є державна реєстрація такої діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності (далі - фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність), здійснюється за місцем постійного проживання у порядку для фізичних осіб-підприємців, встановленому Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22.04.2014 №462), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2011за №1562/20300.

Якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності (п. 6.7 цього Порядку обліку платників податків і зборів).

Разом з цим, у справі відсутні докази того, що приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О. М. зареєстрований як підприємець. Даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань така інформація теж не підтверджується.

З огляду на вищевикладене, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О. М. не може бути відповідачем у господарському процесі, що виключає можливість розгляду господарським судом спору в частині заявлених до нього позовних вимог про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч. 2 ст. 231 ГПК України).

Враховуючи вищенаведене, провадження у даній справі в частині вимог до 1-го відповідача - приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича обґрунтовано закрито судом першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Частиною 2 статті 231 ГПК України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На виконання вимог частини другої цієї статті ГПК України, суд першої інстанції роз'яснив позивачу, що спір у справі про стягнення шкоди, завданої приватним виконавцем, як громадянином, який здійснює незалежну професійну діяльність (самозайнятою фізичною особою), повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства (ч. 1 ст. 19 "Справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів" Цивільного процесуального кодексу України).

Звертаючись із вимогами про відшкодування шкоди, завданої приватним виконавцем, з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рідна», позивач посилався на те, що діяльність приватного виконавця була застрахована на підставі договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця №ВТО/074/17, укладеного між відповідачами 10.08.2017 строком дії до 10.08.2018.

Відповідно до статей 6, 25 Закону України "Про страхування" добровільним страхуванням є страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою рійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Отже, виплата страховиком страхової виплати безпосередньо пов'язана із настанням страхового випадку.

Статтею 980 цього Кодексу визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

З матеріалів справи вбачається, що 10.08.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Рідна», як страховиком, та приватним виконавцем Сивокозовим, як страхувальником, був укладений договір №ВТО/074/17 добровільного страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов'язані з його обов'язком відповідно до чинного законодавства України відшкодувати збиток, ненавмисно завданий страхувальником (його працівниками - помічниками приватного виконавця) третім особам внаслідок неналежного виконання страхувальником (приватним виконавцем) своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством України, при здійсненні діяльності з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів виконавчої влади.

Розділом 3 договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності приватного виконавця №ВТО/074/17 від 10.08.2017 визначено поняття страхових ризиків та страхових випадків. Так, страховими ризиками за цим договором є заподіяння страхувальником (його працівниками - помічниками приватного виконавця) шкоди майновим інтересам третіх осіб під час здійснення ним діяльності приватного виконавця в період дії договору та в порядку, встановленому чинним законодавством України; страховим випадком є підтверджений судовим рішенням, що набрало законної сили , або самим страхувальником факт настання відповідальності страхувальника за заподіяння шкоди майновим інтересам третіх осіб у зв'язку з подією (ненавмисною помилкою, недоглядом, тощо), що відбулася під час здійснення ним діяльності приватного виконавця й мала місце протягом дії та у місці дії договору. При цьому, заявлена подія визнається страховим випадком за цим договором за одночасної наявності наступних умов: подія мала місце протягом строку дії договору; наявний причинно-наслідковий зв'язок між здійсненням страхувальником діяльності приватного виконавця і заподіянням шкоди третій особі; вимога (претензія) третьої особи про відшкодування заподіяної шкоди була заявлена в письмовій формі протягом строку дії договору; факт заподіяння шкоди третій особі є обґрунтованим і доведеним належними доказами.

Тобто здійснення страховиком страхової виплати у визначеній договором страховій сумі нерозривно пов'язано із настанням страхового випаду, який є підставою цивільно-правової відповідальності страхувальника, що становить предмет договору страхування №ВТО/074/17 від 10.08.2017.

Виходячи із загальних принципів цивільного права, підставою відповідальності за завдану шкоду є протиправне, шкідливе, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення). Тому для настання відповідальності у вигляді збитків (шкоди) необхідна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: збитків (шкоди), протиправної винної поведінки заподіювача шкоди та причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

Таким чином, характер позовної вимоги Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь" до 2-го відповідача є похідним від позовної вимоги до 1-го відповідача. Тож, оскільки встановлення підстав для притягнення 1-го відповідача до цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків (шкоди) на користь позивача виходить за межі юрисдикційних повноважень господарського суду, то на момент розгляду даної справи кваліфікація судом події, про яку зазначено позивачем у позовній заяві, як страхового випадку за договором страхування №ВТО/074/17 від 10.08.2017, та, як наслідок, покладення на 2-го відповідача зобов'язання по виплаті страхової виплати на користь позивача є неможливими.

Крім того, статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до розділу 13 договору страхування №ВТО/074/17 від 10.08.2017 франшизою є частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором, та розраховується у відсотках від страхової суми, вказаної в пункті 4.1 договору цього договору.

Додатковою угодою від 10.10.2017 до договору страхування №ВТО/074/17 від 10.08.2017 передбачено, що загальна страхова сума за цим договором складає 20000000,00 (двадцять мільйонів) грн, а франшиза - 5% від вказаної страхової суми. Тобто на дату настання події, про яку заявлено позивачем, франшиза (частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування №ВТО/074/17 від 10.08.2017) за цим договором складала 1000000,00 (один мільйон) грн, що перевищує заявлений Публічним акціонерним товариством "Енергомашспецсталь" до стягнення розмір завданих збитків у сумі 712575,20 грн.

Зазначені обставини також свідчать про відсутність правових підстав для здійснення 2-м відповідачем страхової виплати позивачу у сумі 712575,20 грн за заявленою ним подією.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог, заявлених до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Рідна".

Інші доводи апеляційної скарги є неспроможними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Керуючись ст.ст. 242, 275-285 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь»- залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2018 року у справі № 904/2012/18- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 29.11.2018року

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя В.О.Кузнецов

Суддя Л.А.Коваль