СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2018 р. Справа № 917/552/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О.

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду Приватного підприємства ім. Зубковського, Полтавська область, Миргородський район, с. Ярмаки, (вх. №65П) на рішення господарського суду Полтавської області від 21.08.2018р. у справі № 917/552/18 (суддя Бунякіна Г.І., ухвалене в м.Полтава о 10:30год., дата складання повного тексту - 28.08.2018р.)

за позовом: Фізичної особи - підприємця Супрун Валентина Григоровича, Полтавська область, Миргородський район, с. Єрки,

до відповідача: Приватного підприємства ім. Зубковського, Полтавська область, Миргородський район, с. Ярмаки,

про стягнення збитків в сумі 26341,92грн,

ВСТАНОВИЛА:

16.05.2018р. фізична особа - підприємець Супрун Валентин Григорович звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з Приватного підприємства ім. Зубковського збитки в сумі 26341,92грн. завдані самовільним зайняттям і використанням Приватним підприємством ім. Зубковського земельної ділянки площею 2,1941 га - кадастровий номер НОМЕР_2, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області та належить позивачу на праві оренди; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування наявності правових підстав для задоволення позовних вимог позивач посилався на зайняття відповідачем земельної ділянки площею 2,1941 га - кадастровий номер НОМЕР_2 без відповідних правових підстав, що унеможливило користування нею з боку позивача та позбавило останнього права одержати дохід з вказаної земельної ділянки. Зокрема, позивач наголошував на тому, що Приватне підприємство ім. Зубковського 12.07.2017р. самовільно зайняло та засіяло вказану земельну ділянку, на якій позивач планував особисто займатися вирощуванням сільськогосподарської продукції, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача збитків в сумі 26341,92 грн. у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу).

У відзиві на позовну заяву поданому до місцевого господарського суду відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись, зокрема, на наявність зареєстрованого за Приватним підприємством ім. Зубковського права користування вказаною земельною ділянкою та недоведеність позивачем факту самовільного використання земельної ділянки та розміру шкоди, спричиненої такими діями.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.08.2018р. у справі №917/552/18 позов задоволено; стягнуто з Приватного підприємства ім. Зубковського на користь Фізичної особи - підприємця Супруна Валентина Григоровича - 26341,92грн. збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу), завданих самовільним зайняттям і використанням Приватним підприємством ім. Зубковського земельної ділянки площею 2,1941 га - кадастровий номер НОМЕР_2, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області та належить позивачу на праві оренди за укладеним договором від 13.02.2017р. №19 між останнім (як приватним підприємцем) та ОСОБА_2 (докази реєстрації цього правочину відсутні), та судовий збір у розмірі 1762,00грн.

Відповідні висновки місцевого господарського суду мотивовані обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог, зокрема, судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів було встановлено, що саме протиправні дії відповідача у вигляді самовільного зайняття земельної ділянки площею 2,1941га., кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області без правовстановлюючих документів на неї, призвели до виникнення у Фізичної особи-підприємця Супруна В.Г. збитків у вигляді недоотриманого прибутку за користування вказаною земельною ділянкою, тоді як відповідач отримав неправомірний дохід в зазначеній сумі, що також було встановлено рішенням Миргородського району Полтавської області від 04.12.2017р. у справі №541/1876/17.

Крім того, господарським судом першої інстанції було відхилено посилання відповідача на наявність зареєстрованого за Приватним підприємством ім. Зубковського права користування спірною земельною ділянкою, як такі, що спростовується висновками Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, викладеними в рішенні від 25.01.2017р. у справі № 541/2206/16-ц, яким було розірвано відповідний договір №524 оренди земельної ділянки, площею 2,1941 га., кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, укладений між ОСОБА_3 та Приватним підприємством ім. Зубковського та зареєстрований 18.07.2014 року Миргородським міськрайонним управлінням юстиції Полтавської області індексний номер 14537389 та зобов'язано Приватне підприємство імені Зубковського передати ОСОБА_2 вказану земельну ділянку.

Приватне підприємство ім. Зубковського з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 21.08.2018р. у справі №917/552/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було повно, всебічно та об'єктивно досліджено всіх доказів наданих сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Зокрема, апелянт наголошує на тому, спірна земельна ділянки знаходяться в оренді саме у Приватного підприємства імені Зубковського на підставі договору оренди від 27.04.2016р., який до цього часу не є розірваними.

Крім того, скаржник зазначає, що спірна земельна ділянка у 2017 році ним не використовувалася взагалі, оскільки 13.02.2017р. позивачем було укладено договір оренди спірної земельної ділянки з фізичною особою - ОСОБА_2

Також, апелянт вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про те, що факт користування ПП ім. Зубковського земельною ділянкою у 2017 році та розмір збитків ФОП Супрун В.Г встановлені рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14.12.2017р. у цивільній справі №541/1876/17, оскільки вказана справа була розглянута за позовом ОСОБА_2 до ПП ім. Зубковського про відшкодування шкоди внаслідок самовільного використання лише земельної ділянки з кадастровим номером 0:00:004:0192, а використання земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 та розмір збитків не були предметом розгляду даної справи, та ці обставини Миргородським міськрайонним судом не досліджувалися. Крім того, скаржник наголошує на тому, що копія вказаного рішення Міргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14.12.2017р. була одержана господарським судом першої інстанції з порушенням процесуального законодавства, а саме: суд самостійно витребував зазначене рішення у позивача по справі.

Апелянт також наполягає на тому, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 76,77 Господарського процесуального кодексу України тих обставин, що саме він є користувачем спірної земельної ділянки, оскільки копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.02.2017р. було надано суду першої інстанції з порушенням приписів частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім викладеного, апелянт вважає, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами ані факту самовільного використання відповідачем земельної ділянки, ані розміру шкоди, спричиненої такими діями, оскільки матеріали справи не містять документів обстеження спірної земельної ділянки повноважними органами на вчинення таких дій; крім того, належним доказом заподіяння власнику земельної ділянки збитків, в тому числі у виді неодержаного доходу та їх розміру, може бути лише акт комісії районної державної адміністрації, затверджений її головою, що передбачено пунктом 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. № 284, проте, позивачем при зверненні до суду з відповідним позовом, таких документів надано не було.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.09.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства ім. Зубковського на рішення господарського суду Полтавської області від 21.08.2018р.; постановлено розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства ім. Зубковського на рішення господарського суду Полтавської області від 21.08.2018р. у справі №917/552/18 здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

19.09.2018р. позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№7315/1, від 03.10.2018р. вх.№7663), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємства ім. Зубковського, рішення господарського суду Полтавської області від 21.08.2018р. у справі №917/552/18 залишити без змін.

Відповідно до Указу Президента України "Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах" від 29.12.2017р. № 454/2017 постановлено ліквідувати Харківський апеляційний господарський суд та утворити Східний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Згідно з підпунктом 8 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їх повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Частиною шостою статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

На підставі Указу Президента України від 28.09.2018р. № 295/2018 "Про переведення суддів" переведено суддів Харківського апеляційного господарського суду на роботу на посадах суддів Східного апеляційного господарського суду.

У відповідності до частини 6 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в газеті "Голос України" (№ 185 (6940) від 03.10.2018р.) було розміщено повідомлення про початок роботи Східного апеляційного господарського суду з 03.10.2018р.

Згідно з частинами 5 та 7 статті 31 Господарського процесуального кодексу України, у разі ліквідації або припинення роботи суду Східного апеляційного господарського суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На виконання розпорядження керівника апарату суду Харківського апеляційного господарського суду від 03.10.2018р. "Про передачу судових справ до Східного та Північного апеляційного господарських судів" відділом документального забезпечення та контролю здійснено передачу судової справи №917/552/18, що перебувала у провадженні Харківського апеляційного господарського суду, за відповідним актом до Східного апеляційного господарського суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 10.10.2018р. здійснено розподіл судової справи №917/552/18 та визначено наступний склад колегії судді для її розгляду: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Лакіза В.В., суддя Пуль О.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.10.2018р. прийнято справу № 917/552/18 до провадження Східного апеляційного господарського суду та призначено справу до розгляду на 31.10.2018р.

31.10.2018р. засобами електронного зв'язку відповідачем подано до апеляційного господарського суду клопотання, в якому просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату у зв'язку із хворобою його представника.

Вказане клопотання не засвідчено електронним цифровим підписом, про що уповноваженими особами Східного апеляційного господарського суду складено акт від 31.10.2018р. №13-42/39.

Відповідно до пункту 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, погодженої Вищим господарським судом України листом від 19.02.2013р. №01-17/315/384/13 та затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20.02.2013р., документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних, отже судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для його розгляду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.10.2018р. повідомлено представників сторін про оголошення в судовому засіданні перерви до 26.11.2018р.

12.11.2018р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду клопотання (вх.№952), в якому просить суд зупинити провадження у даній справі до вирішення Миргородським міськрайонним судом Полтавської області справи №541/2446/18 за позовом Приватного підприємства ім. Зубковського до Фізичної особи - підприємця Супрун Валентина Григоровича та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 13.02.2017р. №19 з кадастровим номером НОМЕР_2, укладеного між ФОП Супрун В.Г. та ОСОБА_2 Крім того, відповідач просить суд розглядати справу без участі його представника.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2018р. у зв'язку із відпусткою судді Пуль О.А. здійснено повторний розподіл судової справи №917/552/18 та визначено наступний склад колегії судді для її розгляду: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О.

Судова колегія, розглянувши подане відповідачем клопотання про зупинення провадження у даній справі (вх.№952 від 12.11.2018р.), дійшла висновку про відсутність правових підстав для його задоволення, з огляду на те, що розгляд цивільної справи, жодним чином не перешкоджає розгляду даної справи та до того ж, у відповідності до приписів Цивільного кодексу України, у разі визнання договорів оренди недійсними вони припиняють права та обов'язки сторін лише на майбутнє.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, представники сторін про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені завчасно належним чином (т.1 а.с.170- 171), колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.02.2017р. між ОСОБА_2 (надалі - орендодавець) та фізичною - особою підприємцем Супрун Валентином Григоровичем (надалі - орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки (надалі - договір), відповідно до умов якого, орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2,1941 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області (т.1 а.с.16-18).

Відповідно до пункту 13 договору, земельна ділянка передається в оренду для виробництва сільськогосподарської продукції, в тому числі ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Як зазначав в позовній заяві позивач, Приватне підприємство ім. Зубковського 12.07.2017р. самовільно зайняло та засіяло вказану земельну ділянку, на якій позивач планував особисто займатися вирощуванням сільськогосподарської продукції, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу) в сумі 26341,92грн. (т.1 а.с.3-28).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.08.2018р. у справі №917/552/18 позов задоволено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.107-112).

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, судова колегія з урахуванням приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, вважає, що місцевий господарський суд дійшов до передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Так, за змістом статей 15 та 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Зазначена норма кореспондується з положеннями статей 224, 225 Господарського кодексу України, за змістом яких учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельними кодексом України.

Згідно зі статтею 211 Земельного кодексу України, за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть відповідно до законодавства цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.

За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", самовільне зайняття земельної ділянки- будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суб'єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов'язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду. Носієм обов'язку відшкодувати шкоду, в свою чергу, можуть виступати: безпосередній заподіювач шкоди та інші особи (незавдавачі шкоди), на яких законом покладено обов'язок із відшкодування шкоди.

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Разом із тим відповідно до частини 1 статті 142 Господарського кодексу України прибуток (доход) суб'єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

При цьому пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Разом з тим, судова колегія вважає, що всупереч наведеним вище приписам норм матеріального права позивачем не було обґрунтовано та не доведено наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, як необхідної умови для стягнення збитків.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25.01.2017р. (справа №541/2206/16-ц) було задоволено позов ОСОБА_2 до Приватного підприємства ім. Зубковського та розірвано:

-договір № 447 оренди земельної ділянки, площею 2,1941 га, кадастровий номер :00:004:0224, яка розташована на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, укладений між ОСОБА_3 та Приватним підприємством ім. Зубковського;

-договір № 524 оренди земельної ділянки, площею 2,1941 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, укладений між ОСОБА_3 та Приватним підприємством ім. Зубковського;

-договір № 450 оренди земельної ділянки, площею 2,1941 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, укладений між ОСОБА_3 та Приватним підприємством ім.Зубковського, а також зобов'язано Приватне підприємство ім.Зубковського передати ОСОБА_2 вище зазначені земельні ділянки (т.1 а.с.13-15).

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Отже, як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, доводи апелянта про наявність зареєстрованого права користування спірною земельною ділянкою спростовується висновками викладеними у рішенні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, яке набрало законної сили та відповідно є обов'язковим для виконання.

Крім того, як вірно встановленого господарським судом першої інстанції, фізична особа-підприємець Супрун В.Г. є користувачем земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 2,1941 га, кадастровий номер НОМЕР_4, яка знаходиться на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області на підставі договору №19 від 13.02.2017р., що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, доданого позивачем в якості додатку до відповіді на відзив відповідача (т. 1 а.с.64).

Судова колегія зазначає, що відповідно до приписів частини 10 статті 80 Господарського процесуального кодексу країни докази, які не додані до позовної заяви, чи відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом можуть бути поданні в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. Крім того, статтею 166 Господарського процесуального кодексу України встановлено право позивача подати відповідь на відзив відповідача, який оформлюється за правилами статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 6 статті 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до відзиву надаються, зокрема докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення, якщо такі докази не було надано раніше.

З огляду на вищевикладене, доводи апелянта про те, що вищезазначений Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, було прийнято господарським судом першої інстанції в порушення приписів господарського процесуального законодавства, є юридично неспроможними.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що під час розгляду Миргородським міськрайонним судом Полтавської області справи № 541/1876/17 за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства імені Зубковського про стягнення коштів, отриманих внаслідок незаконного користування земельною ділянкою, було встановлено лише факт користування відповідачем земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_3, що розташована на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

У вказаному рішенні також було встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3, яка належить ОСОБА_2, перебувала у володінні ПП ім. Зубківського, який у 2017 році засіяв її горохом та зібрав урожай. При цьому, як зазначено у вказаному рішенні, вказана обставина відповідачем була визнана під час розгляду справи і не підлягала доказуванню згідно частини 1 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (т.1 а.с.77-79).

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що посилання господарського суду першої інстанції на те, що факт використання відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 2,1941га встановлено під час розгляду Миргородським міськрайонним судом Полтавської області справи №541/1876/17 і не потребує доказуванню у даній справі, з огляду на приписи статті 75 Господарського процесуального кодексу України, є безпідставними.

Отже, з наданих позивачем до місцевого господарського суду доказів не вбачається самовільного зайняття саме відповідачем спірних земельних ділянок.

Судова колегія також зазначає, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам відповідно до частин 1 та 2 статті 157 Земельного кодексу України здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з пунктом 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19.04.1993р. із подальшими змінами (надалі - Порядок) власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Розміри збитків, згідно з пунктом 2 Порядку визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки.

У разі, коли збитки заподіяні погіршенням якості земель або приведенням їх у непридатність для використання за цільовим призначенням, до складу комісій включаються також представники санітарно-епідеміологічних і природоохоронних органів.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Відшкодуванню, згідно з пунктом 3 Порядку підлягають, зокрема, вартість житлових будинків, виробничих та інших будівель і споруд, включаючи незавершене будівництво; вартість лісових і деревно-чагарникових насаджень; вартість водних джерел (колодязів, ставків, водоймищ, свердловин тощо), зрошувальних і осушувальних систем, протиерозійних і протиселевих споруд; понесені витрати на поліпшення якості земель за період використання земельних ділянок з урахуванням економічних показників, на незавершене сільськогосподарське виробництво (оранка, внесення добрив, посів, інші види робіт), на розвідувальні та проектні роботи; інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обгрунтовані ).

У відповідності до пункту 5 Порядку, збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій, а при вилученні (викупі) земельних ділянок - після прийняття відповідною Радою народних депутатів рішення про вилучення (викуп) земельних ділянок у період до видачі документа, що посвідчує право на земельну ділянку підприємства, установи, організації або громадянина.

Крім того, згідно з пунктом 3.1 наказу Державного агентства земельних ресурсів України та Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель від 12.09.2007р. №110 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо застосування Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007р. №963" підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним чи фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, є матеріали справи про адміністративне правопорушення, які підтверджують факт вчинення цього правопорушення, а саме:

- акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства;

- протокол про адміністративне правопорушення;

- припис (з вимогою усунення порушення земельного законодавства);

- акт обстеження земельної ділянки.

Отже, підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної юридичним чи фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, є зазначені документи в їх сукупності, оскільки саме вони можуть підтвердити сам факт самовільного зайняття земельної ділянки, розмір зайнятої ділянки та період часу, протягом якого вона використовується без належних правових підстав.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтями 76 та 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з відповідним позовом на підтвердження розміру заподіяних збитків (неотриманих доходів) було додано лише копію видаткової накладної №54 від 27.0.2017р., копію додатку №1 від 13.03.2017р. до договору купівлі-продажу № 1303-1 від 13.03.2017р. та копію видаткової накладної №73 від 30.03.2017р. (т.1 а.с.22-24).

Як стверджував позивач, вказані документи свідчать, що те, що відповідачем - ПП ім. Зубковського було придбано у Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗІВЄЛЄОС" горох "Церевич" та горох "СТАПРТЕР" у кількості 9 тон та 9 тон на загальну суму 144000,00грн. та 153000,00грн. відповідно (при цьому вартість однієї тони гороху складала 13 333,33 грн та 14 166,67 грн. за 1 тону).

Разом з тим, судова колегія зазначає, що доказів вартості 1 тони гороху відповідних сортів станом на вересень 2017 року матеріали справи не містять та позивачем під час розгляду справи не надавалися.

Отже, позивачем було надано лише документи, які підтверджують придбання відповідачем певної кількості гороху у березні 2017 р. та розмір зібраного врожаю у вересні 2017р.

При цьому жодного доказу, що спірна земель ділянка була засіяна відповідачем горохом відповідного сорту, матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що спірна земельна ділянка дійсно використовувалась відповідачем для вирощування гороху.

Крім того, судова колегія зазначає, що позивачем також не було надано доказів на підтвердження отримання відповідачем певного розміру доходу; в матеріалах справи відсутні відомості щодо вартості ціни гороху станом на вересень 2017р., а також позивачем в позовній заяві не визначено розміру витрат, які б він міг понести, у разі самостійного посіву гороху на спірній земельній ділянці.

З огляду на вищевикладене, враховуючи недоведеність позивачем повного складу цивільного правопорушення в діях відповідача, а саме: наявності протиправної поведінки відповідача у зайнятті спірних земельних ділянок і визначенні в установленому порядку розміру збитків, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача збитків у вигляді неодержаного доходу (упущена вигода), завданих самовільним зайняттям і використанням переданої в оренду земельної ділянки площею 2,1941га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка призначена для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва, розташованого на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, в сумі 26341,92грн.

За приписами статті 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що доводи викладені позивачем при зверненні до суду з відповідним позовом, не знайшли свого підтвердження, позивачем, при зверненні до суду з позовом про стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу (упущена вигода), завданих самовільним зайняттям і використанням переданої в оренду земельної ділянки площею 2,1941га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка призначена для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва, розташованого на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, в сумі 26341,92грн. не було доведено повного складу цивільного правопорушення в діях відповідача, а саме: наявності протиправної поведінки відповідача у зайнятті спірних земельних ділянок і визначенні в установленому порядку розміру збитків, у зв'язку з чим, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Оскільки місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Приватного підприємства імені Зубковського підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Полтавської області від 21.08.2018р. у справі № 917/552/18 підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у редакції, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.270, п.2 ч.1 ст.275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства імені Зубковського задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 21.08.2018р. у справі №917/552/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Фізичної особи - підприємця Супрун Валентина Григоровича, с.Єрки, Полтавська область, до Приватного підприємства імені Зубковського, с. Ярмаки, Полтавська область, про стягнення збитків у вигляді неодержаного доходу (упущена вигода), завданих самовільним зайняттям і використанням переданої в оренду земельної ділянки площею 2,1941га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка призначена для ведення товарно-сільськогосподарського виробництва, розташованого на території Ярмаківської сільської ради Миргородського району Полтавської області, в сумі 26341,92грн.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Супрун Валентина Григоровича (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства імені Зубковського (37671, Полтавська область, Миргородський район, с. Ярмаки, вул. Перемоги, 2, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2643,00грн.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідний судовий наказ.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2018р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя В.В. Лакіза

Суддя Н.О. Мартюхіна