ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" листопада 2018 р.Справа № 922/1513/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатого В.О.

при секретарі судового засідання Мазуренко А.О.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про стягнення коштів в межах справи

за заявою ОСОБА_2, м. Харків
про визнання банкрутом Публічне АТ Футбольний Клуб "Металіст" м. Харків

за участю :

учасники справи - не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ФО ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача, ПАТ Футбольного Клубу "Металіст", заборгованості по заробітній платі в сумі 68907,94 грн. та моральну компенсацію в сумі 6200,00 грн.

Розглянувши надану заяву, судом встановлено наступне.

В провадженні судді Усатого В.О. знаходиться справа № 922/1513/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Металіст".

Ухвалою суду від 09.06.2017 р. порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Металіст"; визнано вимоги ініціюючого кредитора - ОСОБА_2 до боржника в сумі 11824844,52 грн. основного боргу; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Яковлева Євгена Віталійовича.

Ухвалою суду від 18.08.2017 р. задоволено клопотання розпорядника майна ПАТ «Футбольний клуб «Металіст» Яковлева Є.В. про відсторонення керівника боржника від посади, відсторонено керівника (генерального директора) Публічного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Металіст» ОСОБА_5 від посади, покладено виконання обов`язків керівника Публічного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Металіст» на розпорядника майна арбітражного керуючого Яковлева Євгенія Віталійовича.

Станом на момент розгляду позовної заяви відповідач перебуває на стадії розпорядження майном.

Ухвалою суду від 02.07.2018 р. справу № 922/1729/18 за позовом ФО ОСОБА_1 до ПАТ "Футбольний клуб "Металіст" про стягнення заборгованості по заробітній платі об'єднано зі справою № 922/1513/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Футбольний клуб "Металіст".

Ухвалою суду від 10.09.2018 р. після повернення справи з апеляційної інстанції призначено заяву ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати до розгляду в судовому засіданні на 24.10.2018 р.

24.10.2018 р. у зв'язку з відпусткою судді Усатого В.О. було здійснено повідомлення про перенесення попереднього засідання на 21.11.2018 р.

21.11.2018 р. у судовому засіданні заявник ОСОБА_1 повідомив суд, що заробітна плата боржником виплачувалась частково, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 68907,94 грн., яку при звільненні не було сплачено. У зв'язку із чим підтримує заявлені вимоги в повному обсязі.

Розпорядник майна - керівник боржника зазначив, що вимоги відносно заборгованості із заробітної плати в сумі 68907,94 грн. підтверджуються даними бухгалтерського обліку та визнані розпорядником майна - керівником боржника.

Судом оголошено перерву з розгляду заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника до 11 год. 00 хв. 23.11.2018 р.

У судове засідання 23.11.2018 р. учасники справи не з'явились.

Розглянувши матеріали справи, заяву ОСОБА_1, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Закон), конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Згідно до вимог п. 4 ст. 23 Закону про банкрутство особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Відповідне правило не поширюється на вимоги кредиторів щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування і на вимоги Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та/або її дочірнього підприємства, що здійснювало постачання природного газу на підставі ліцензії, щодо сплати заборгованості (у тому числі неустойки, 3 відсотків річних та інфляційних втрат) за поставлений/спожитий природний газ, що утворилася станом на 1 травня 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону про банкрутство, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, і вирішує питання про його затвердження.

Свою заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з 07.05.2013 р. працював у ПАТ "Футбольний клуб "Металіст" різноробочим у відділі ексуплуатації та обслуговування. 16.01.2018 р. відповідно до наказу № 5 від 15.01.2018 р. на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України був звільнений у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Через те, що боржник не здійснив ОСОБА_1 виплати по заробітній платі в належному розмірі, утворилась заборгованість за період з травня 2013 року по лютий 2018 року в сумі 68907,94 грн., що підтверджується доданою до заяви та підписаною розпорядником майна - керівником боржника особистою карткою заявника.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Однак, при звільненні ОСОБА_1 боржником не була здійснена виплата всіх належних працівникові сум, у зв'язку із чим, вказана заборгованість залишається несплаченою.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги ОСОБА_1 щодо визнання заборгованості по заробітній плати в сумі 68907,94 грн.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 6200,00 грн., суд зазначає, що відповідно до статей 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що при звільненні йому не були сплачені всі належні суми в день звільнення, чим порушено його права. Через вказане порушення заявник зазнав значних душевних та моральних страждань протягом всього часу невиплати, у зв'язку із чим свої моральні страждання визначає в сумі 6200,00 грн.

Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз'яснено, що згідно статті 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Згідно із абз. 1 п. 4 Постанови ПВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні (абзац 2 п.5 Постанова ПВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Згідно із ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сама по собі констатація факту про нанесення моральної шкоди не може бути беззаперечною підставою для її відшкодування без доведеності її заподіяння та наявного причинного зв'язку між діями роботодавця та наслідками.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, даними на підставі яких суд може встановити наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи можуть бути лише письмові, речові, електроні докази, висновки експертів та показання свідків.

В матеріалах справи не має жодного підтвердження, що могло б мати процесуальне та доказове значення для вирішення справи в частині стягнення моральної шкоди та підтверджувало б нанесення такої шкоди заявнику саме боржником.

Також, суд зазначає, що перелік зусиль, в яких виникла потреба у заявника для організації свого життя має та може бути підтверджений належними доказами.

Тож, лише наявність усіх чотирьох вищезазначених умов є підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, тоді як відсутність хоча б однієї з них свідчить про необґрунтованість та недоведеність відповідних позовних вимог.

Суд вважає, що лише посилання заявника на понесені моральні страждання без будь - яких доказів та обґрунтувань не є належним та допустимим доказом для стягнення заявленої моральної шкоди у сумі 6200,00 грн., у зв'язку з чим суд відхиляє вимоги в цій частині.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку вимоги ОСОБА_1 щодо заборгованості по заробітній платі у сумі 68907,94 грн. включити до реєстру вимог кредиторів - окремо, як вимоги щодо виплати заробітної плати, які підлягають задоволенню у першу чергу, решту вимог за заявою відхилити.

Керуючись ст. ст. 23-25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 74, 232-235 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Частково задовольнити заяву ОСОБА_1 (вх. № 1729/18 від 25.06.2018 р.).

Визнати вимоги ОСОБА_1 щодо заборгованості по заробітній платі у сумі 68907,94, які включити до реєстру вимог кредиторів - окремо, як вимоги щодо виплати заробітної плати, які підлягають задоволенню у першу чергу

Решту вимог за заявою відхилити.

Ухвалу направити заявнику, розпоряднику майна-керівнику боржника.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду протягом 10 днів з дня складання повного тексту ухвали, відповідно до ст. 256 ГПК України.

Суддя Усатий В.О.