УХВАЛА

м. Київ

19.11.2018Справа № 910/20059/16

За позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит"

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про звернення стягнення на предмет іпотеки

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників справи:

від позивача: Гончар В.М. за довіреністю;

від відповідача: Лабунська М.П. за довіреністю;

від третьої особи-1: Горобець Р.В. за довіреністю;

від третьої особи-2: не з'явився.

Присутні у судовому засіданні: ОСОБА_4, ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Національний банк України (далі - позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" (далі - відповідач) про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.11.2016 порушено провадження у справі № 910/20059/16, розгляд справи призначено на 29.11.2016 року та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та кредит" на підставі статті 27 Господарського процесуального кодексу України.

Судове засідання 29.11.2016 року не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Комарової О.С. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.12.2016 розгляд справи призначено на 13.12.2016 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.12.2016 судом, за клопотанням представників сторін, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, розгляд справи відкладено на 17.01.2017 року та залучено до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на підставі статті 27 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.01.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 31.01.2017 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.01.2017 ухвалено розгляд справи № 910/20059/16 здійснювати у закритому судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.01.2017 розгляд справи призначено на 07.03.2017 року.

Розпорядженням Керівника апарату господарського суду міста Києва від 06.03.2017 №05-23/759 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/20059/16 у зв'язку з перебуванням судді Комарової О.С. на лікарняному.

Внаслідок повторного автоматизованого розподілу справу № 910/20059/16 передано на розгляд судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.03.2017 суддею Літвіновою М.Є. прийнято справу № 910/20059/16 до свого провадження, її розгляд призначено на 27.03.2017 року.

В судове засідання 27.03.2017 року представник третьої особи-2 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.03.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 10.04.2017 року.

31.03.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано клопотання про призначення у справі судової експертизи.

07.04.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.04.2017, було призначено у справі судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Одночасно, ухвалою господарського суду міста Києва від 10.04.2017 на підставі статті 79 Господарського процесуального кодексу України зупинено провадження у справі № 910/20059/17 на час проведення судової експертизи.

Через відділ діловодства господарського суду міста Києва судовим експертом подано клопотання, в якому він просить про необхідність сторін у справі бути присутніми під час проведення об'єкту дослідження: нежитлового будинку літ.А, загальною площею 2551,60 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 3/5, яке відбудеться 25.09.2017 і буде орієнтовно з 14:00год. та забезпечити безперешкодний доступ судового експерта до об'єкту дослідження: а також належні умови для роботи експерта.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.09.2017 року поновлено провадження у справі № 910/20059/16, зобов'язано сторін забезпечити безперешкодний доступ судового експерта до об'єкту дослідження: нежитлового будинку літ.А, загальною площею 2551,60 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 3/5 та забезпечити належні умови для роботи судового експерта, провадження у справі зупинено на час проведення судової експертизи.

13.09.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов висновок експерта Київського науково - дослідного інституту судових експертиз від 30.08.2018 за результатами проведення судової експертизи.

Проте, 15.12.2017 року набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим, ухвалою господарського суду міста Києва від 24.09.2018 поновлено провадження у справі № 910/20059/16, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.10.2018 року.

10 жовтня 2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано відзив-клопотання, відповідно до змісту якого відповідач просить суд призначити у справі судову економічну експертизу.

Оскільки у зв'язку з перебуванням судді Літвінової М.Є. у відпустці розгляд справи 24.10.2018 року не відбудеться, ухвалою господарського суду міста Києва від 11.10.2018 підготовче засідання призначено на 06.11.2018 року.

02 листопада 2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заперечення щодо поданого відповідачем клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.11.2018 підготовче засідання відкладено на 19.11.2018 року.

09 листопада 2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва відповідачем подано доповнення до відзиву-клопотання.

19 листопада 2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані заперечення щодо висловлених відповідачем аргументів, а також клопотання про розгляд справи в закритому судовому засіданні.

У підготовчому засіданні 19.11.2018 року судом розглянуто клопотання позивача про розгляд справи у закритому судовому засіданні та вирішено відмовити в його задоволенні, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 129 Конституції України одним з основних засад судочинства є гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, судові засідання та інформація щодо справ, які розглядаються судом, є відкритими, крім випадків, установлених законом. Ніхто не може бути обмежений у праві на отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа має право на вільний доступ до судового рішення в порядку, встановленому законом. Розгляд справ у судах відбувається відкрито, крім випадків, установлених законом. У відкритому судовому засіданні мають право бути присутніми будь-які особи.

Розгляд справи у закритому судовому засіданні допускається за вмотивованим рішенням суду виключно у випадках, визначених законом (частина 5 статті 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Пунктом 3 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами.

Закріплення в Конституції України засади гласності судового процесу, її конкретизація у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» та галузевому процесуальному законодавстві є свідченням безпосереднього втілення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у національному законодавстві.

Так, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення»

Тобто, правосуддя не повинно здійснюватись в умовах секретності, сторони судового процесу повинні бути впевнені у тому, що всі події у залі суду знаходяться під контролем громадськості.

Європейський Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що забезпечення відкритості судового розгляду становить основоположний принцип, закріплений у пункті 1 статті 6 Конвенції. Публічний характер судового розгляду, на думку Суду, захищає його учасників від небезпеки відправлення правосуддя в умовах секретності, без будь-якого громадського спостереження; публічний характер судового розгляду є одним із засобів утвердження довіри до судів серед населення; здійснення правосуддя і, зокрема, судовий процес набувають легітимності завдяки гласності. Забезпечуючи прозорість здійснення правосуддя, гласність, таким чином, сприяє реалізації мети п. 1 ст. 6 Конвенції, а саме - справедливому судовому розгляду, забезпечення якого є одним з основоположних принципів демократичного суспільства.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Шагін проти України, no. 20437/05, від 10.12.2009, вказано, що існують винятки з вимоги забезпечення відкритості судового розгляду. Це випливає з тексту самого пункту 1 статті 6 Конвенції, який передбачає, що "преса і громадськість можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах... національної безпеки в демократичному суспільстві, ... або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя". Отже, за статтею 6 Конвенції іноді може виявитися необхідним обмежити відкритість і публічність процесу для того, щоб, наприклад, забезпечити безпеку свідків чи нерозголошення відомостей про них або сприяти вільному обміну інформацією та думками при здійсненні судочинства.

Виняткові обставини, що стосуються природи питань, які розглядає суд у відповідному провадженні, можуть виправдати відмову від публічного розгляду (рішення Суду у справі Олюджіч проти Хорватії, no. 22330/05, від 05.02.2009).

Щодо вимоги про публічне проголошення рішень суд постановив, що у кожному випадку форма публічності, що надається «рішенню» згідно з національним законодавством держави-відповідача, повинна визначатися з огляду на особливості відповідного провадження, враховуючи його повноту, та згідно з предметом та метою пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Суду у справі Шмушкович проти України, no. 3276/10, від 14.11.2013).

У статті 8 Господарського процесуального кодексу України закріплено принцип гласності судового процесу, одним із елементів якого є проведення розгляду справ у господарських судах усно і відкрито. Будь-яка особа має право бути присутньою у відкритому судовому засіданні.

Частиною 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Наведені норми законодавства зобов'язують суд здійснювати розгляд справи усно і відкрито, натомість здійснення розгляду справи в закритому судовому засіданні допускається у виключних випадках.

Приписами частини 8 статті 8 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у закритому судовому засіданні проводиться у випадках, коли відкритий судовий розгляд може мати наслідком розголошення таємної чи іншої інформації, що охороняється законом, необхідності захисту особистого та сімейного життя людини, а також в інших випадках, установлених законом.

Статтею 1 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 6 о Закону України «Про інформацію» право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

За порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом (статті 20 Закону України «Про інформацію»).

Згідно з частиною 1 статті 21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

За визначенням частини 2 статті 21 Закону України «Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Згідно зі статтею 36 Господарського кодексу України відомості, пов'язані з виробництвом, технологією, управлінням, фінансовою та іншою діяльністю суб'єкта господарювання, що не є державною таємницею, розголошення яких може завдати шкоди інтересам суб'єкта господарювання, можуть бути визнані його комерційною таємницею. Склад і обсяг відомостей, що становлять комерційну таємницю, спосіб їх захисту визначаються суб'єктом господарювання відповідно до закону.

Національний банк України вказує, що в матеріалах справи міститься інформація, яка є банківською таємницею відповідно до статті 60 Закону України "Про банки та банківську діяльність".

Згідно з приписами статті 60 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банківську таємницю становить наступна інформація:

- щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею;

- відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України;

- операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди;

- фінансово-економічний стан клієнтів;

- системи охорони банку та клієнтів;

- інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності;

- відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація;

- інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню;

- коди, що використовуються банками для захисту інформації;

- інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності;

- інформація про банки чи клієнтів, що збирається під час проведення банківського нагляду, становить банківську таємницю;

- інформація про банки чи клієнтів, отримана Національним банком України відповідно до міжнародного договору або за принципом взаємності від органу банківського нагляду іншої держави для використання з метою банківського нагляду або запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, чи фінансуванню тероризму, становить банківську таємницю.

Натомість, правовідносини сторін у даній справі стосуються звернення стягнення на предмет іпотеки та, відповідно, до предмету доказування у даній справі не входить вирішення судом питань (дослідження інформації), які становлять банківську таємницю в розумінні статті 60 Закону України "Про банки та банківську діяльність".

За таких обставин, подане позивачем клопотання про розгляд справи в закритому судовому засіданні залишається без задоволення.

Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи, враховуючи наступне.

Частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).

Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Обґрунтовуючи клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи відповідач посилається на розбіжності у розрахунках заборгованості Національного банк України та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Водночас, відповідачем не обґрунтовано неможливість встановлення судом фактичних обставин справи при розгляді даної справи за результатами оцінки наявних у справі доказів у їх сукупності, доцільність проведення експертизи, та не зазначено, у чому полягає потреба у спеціальних знаннях.

Крім того, відповідач не навів обґрунтувань необхідності призначення у даній справі судової експертизи та не вказав, які саме спеціальні знання необхідні для визначення дійсного розміру заборгованості позичальника перед банком, перевірки розрахунку боргу за кредитним договором, і чому таку перевірку не може здійснити суд.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§ 51 рішення Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2006 року у справі "Красношапка проти України").

Отже, безпідставне призначення судової експертизи має наслідком збільшення строку розгляду справи, тобто вихід за межі розумного строку розгляду справи, що суперечитиме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до частини 1 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Під час підготовчого засідання року судом проведено відповідні дії, які передбачені частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України та з'ясовано думку представників учасників справи початку розгляду справи по суті.

Згідно з частиною 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: залишення позовної заяви без розгляду; закриття провадження у справі; закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи те, що судом остаточно з'ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи; визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази; вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 120, 121, 177, 181, 182, 185, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Національного банку України про розгляд справи в закритому судовому засіданні.

2. Закрити підготовче провадження та призначити справу № 910/20059/16 до судового розгляду по суті на 10.12.2018 р. о 12:00 год. Судове засідання відбудеться в приміщенні господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-в, корпус Б, зал судових засідань № 2.

3. Викликати у судове засідання представників учасників справи, яким необхідно при собі мати документи, що підтверджують їх повноваження відповідно до статті 60 Господарського процесуального кодексу України.

4. Явку представників учасників справи у судове засідання визнати обов'язковою.

5. Ухвала набирає законної сили 19.11.2018 року та оскарженню не підлягає.

6. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://ki.arbitr.gov.ua.

Повний текст ухвали складено та підписано 28.11.2018 року.

Суддя М.Є. Літвінова