РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.11.2018Справа № 910/12595/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Левада Карго»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Регіональна філія «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства

«Українська залізниця»

про стягнення 19.713,84 грн.

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

20.09.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Левада Карго» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 19.713,84 грн. збитків.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що 31.07.2018 відповідач здійснював перевезення орендованих залізничних платформ №№ 94774759, 94746203 та 94531787 (вагони) відповідно до залізничної накладної № 40892945 зі станції відправлення Чорноморська Одеської залізниці до станції призначення Одеса-Порт Одеської залізниці, користування та володіння яких здійснює позивач. По прибуттю було встановлено розкомплектування вагонів №№ 94774759, 94746203 та 94531787, у яких були відсутні фітингові упори, про що складено акт загальної форми ГУ-23 від 31.07.2018. Виконання ремонтних робіт щодо встановлення фітингових упорів було здійснено у ВПСВГ «Вагонне депо Одеса-Застава1 РФ «Одеська залізниця», загальна вартість яких склала 19.269,24 грн. Також позивач поніс витрати на транспортування пошкоджених вагонів у розмірі 444,60 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 відкрито провадження у справі № 910/12595/18, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Регіональну філію «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Даною ухвалою зобов'язано відповідача протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 26.09.2018 було 27.09.2018 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 408 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, яка згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвалу суду від 26.09.2018, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 29.09.2018, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 408, а отже відповідач мав подати відзив у строк до 15.10.2018 включно.

Також ухвалою суду від 26.09.2018 зобов'язано третю особу у строк до 26.10.2018 подати пояснення щодо позову або відзиву із урахуванням вимог ст. 168 Господарського процесуального кодексу України.

17.10.2018 від третьої особи на адресу суду надійшла заява про поновлення встановленого ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2018 процесуального строку для подання відзиву на позов у справі № 910/12595/18 на час необхідний для отримання необхідних документів та пояснень зі структурних підрозділів залізниці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.10.2018 відмовлено третій особі у поновленні процесуального строку для подачі подання відзиву на позов у справі № 910/12595/18 на час необхідний для отримання необхідних документів та пояснень зі структурних підрозділів залізниці; продовжено Регіональній філії «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» встановлений судом процесуальний строк для подачі пояснень щодо позову або відзиву із урахуванням вимог ст. 168 Господарського процесуального кодексу України; зобов'язано третю особу у строк до 06.11.2018 подати пояснення щодо позову або відзиву із урахуванням вимог ст. 168 Господарського процесуального кодексу України.

02.11.2018 до суду від третьої особи надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого третя особа проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що предметом доведення по справам про стягнення збитків є: по-перше, наявність збитків та визначення правових підстав їх виникнення, по-друге, наявність вини особи, яка завдала ці збитки, а по-третє, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і завданими збитками. Також звертає увагу суду на те, що згідно ст. 114 Статуту залізниць України: Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого, вантажу чи його недостачі; Витрати і збитки, не передбачені договором перевезення і цим Статутом, не підлягають відшкодуванню. З огляду на викладене вважає, що відсутні правові підстави для задоволення безпідставних вимог позивача.

Позивачем 13.11.2018 до суду подано заперечення на відзив, в яких позивач зазначає, що відповідач помилково посилається на п. 114 Статуту залізниць України, оскільки в ньому йдеться мова про відшкодування вартості перевезеного вантажу, а не збитки, які виникли в результаті пошкодження вагону під час перевезення вантажу. Відповідач у своєму відзиві не спростовує фактичні обставини даної справи та свою відповідальність за збереження та забезпечення цілісності вагонів з моменту прийняття їх для перевезення до моменту одержання їх отримувачем вантажу. Це дає підстави вважати, що відповідач погоджується та не заперечує проти наданих доказів та правової позиції позивача. Враховуючи, що пошкодження вагонів №№ 94774759, 94746203 та 94531787 відбулось саме під час знаходження вагонів на залізничній колії загального користування після укладання договору перевезення (формування залізничної накладної), позивач стверджує, що відповідальність за дотримання якості проведеного технічного обслуговування та ремонту, збереження під час перевезення та безпеки руху вагонів несе саме відповідач.

Відповідач вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 26.09.2018 станом на 22.11.2018 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно зі ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.07.2018 Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» здійснювало перевезення залізничних вагонів № 94774759, 94746203 та 94531787 відповідно до залізничної накладної № 40892945 зі станції відправлення Чорноморська Одеської залізниці до станції призначення Одеса-Порт Одеської залізниці.

Користування та володіння зазначеними вагонами здійснює Товариство з обмеженою відповідальністю «Левада Карго» на підставі договору суборенди № 70/17 від 18.01.2017 з Товариством з обмеженою відповідальністю «JIемтранс» та згідно актів приймання-передачі № 10 від 19.04.2017, № 11 від 04.05.2017.

По прибуттю поїзда № 3741 до станції Одеса-Порт Одеської залізниці було виявлено розкомплектування вагонів №№ 94774759, 94746203 та 94531787, у яких були відсутні фітингові упори.

Відповідно до п. 19 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 113 від 25.02.1999 (далі - Правила № 113), підставою для пред'явлення вантажовідправникам, вантажоодержувачам, власникам під'їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів (далі - винна сторона), претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М (у разі машинної обробки актів) і акт загальної форми ГУ-23 (додаток 6), які складаються відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855.

Згідно ст. 20 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно із статтею 124 Статуту залізниць України.

За фактом встановлення відсутності вищезазначених деталей, працівниками Одеської залізниці було складено відповідний акт загальної форми ГУ-23 від 31.07.2018.

У зв'язку з розукомплектуванням вагонів №№ 94774759, 94746203 та 94531787 їх було відправлено до Виробничого підрозділу служби вагонного господарства експлуатаційного вагонного депо «Одеса-Застава1», яке є структурним підрозділом Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» для проведення ремонтних робіт, про що останнім складено відповідні:

- повідомлення на ремонт та технічне обслуговування вагонів форми ВУ-23М № 15 від 07.08.2018, № 16 від 07.08.2018 та № 17 від 07.08.2018;

- повідомлення про приймання вантажних вагонів форми ВУ-36М № 342 від 09.08.2018, № 343 від 09.08.2018 та № 346 від 10.08.2018;

- дефектні відомості форми ВУ-22 на вагони №№ 94774759, 94746203 та 94531787.

Виконання робіт щодо встановлення фітингових упорів на розкомплектовані вагони було здійснено у Виробничому підрозділі служби вагонного господарства експлуатаційного вагонного депо «Одеса-Застава1» Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» підтверджується складеними калькуляціями, дефектними відомостями, повідомленнями за формою ВУ-36М, повідомленнями за формою ВУ-23М, відомостями щодо плати за подавання, забирання та маневрову роботу № 09080333 за 09.08.2018, № 12080337 за 10.08.2018, № 12080339 за 12.08.2018, а також пам'яткою № 285 від 09.08.2018 про подавання вагонів та пам'ятками №№ 357 від 09.08.2018 та 361 від 11.08.2018 про забирання вагонів.

Відповідно до виставленого ВПСВГЕВД «Одеса-Застава1» РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» рахунку № А27 від 15.08.2018 загальна вартість проведеного ремонту вагонів склала 19.269,24 грн.

Згідно акту виконаних робіт № А27 від 15.08.2018, складеного між ВПСВГЕВД «Одеса-Застава1» РФ «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та ТОВ «Левада Карго», робота по наданню послуг виконана у повному обсязі на суму 19.269,24 грн. та сторони взаємних претензій не мають.

Як свідчать матеріали справи позивач згідно платіжного доручення № 1391 від 07.09.2018 здійснив оплату рахунку № А27 від 15.08.2018 в повному обсязі.

Вартість витрат на транспортування пошкоджених вагонів від місця пошкодження до місця його ремонту складає 444,60 грн., які як свідчать матеріали справи було списано з рахунку позивача згідно переліку № 20180812 від 12.08.2018.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що у зв'язку з незабезпеченням збереженості орендованого ним майна - вагонів під час перевезення відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу суму збитків в розмірі 19.713,84 грн., понесених останнім у зв'язку із здійсненням ремонту.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під'їзні колії) (ст. 3 Статуту).

Згідно зі ст. 5 Статуту, на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено судом відповідачем 31.07.2018 здійснювалось перевезення орендованих позивачем вагонів №№ 94774759, 94746203 та 94531787.

У ст. 8 Статуту вказано, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами п. 1.2 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 17 від 29.01.2015 (далі - Правила № 17), власні вантажні вагони - вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, що нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКБ ЦВ «Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм», затвердженого Радою із залізничного транспорту держав - учасниць СНД 25 квітня 2001 року (далі - Знаки і написи), та мають ознаку в АБД ПВ «власний вагон».

Згідно з п. 3.4 Правил № 17 власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 Правил № 17 випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред'явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред'явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Пунктом 9.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 411 від 20.12.1996 (далі - Правила № 411), передбачено, що рухомий склад, а також спеціальний самохідний рухомий склад має утримуватися в експлуатації у справному стані, що забезпечує безперебійну роботу, безпеку руху, охорону праці, і своєчасно проходити планово-попереджувальні види ремонту і технічного обслуговування. Запобігання появі несправностей і забезпечення встановлених строків служби рухомого складу має бути головним у роботі осіб, відповідальних за його технічне обслуговування і ремонт;

Пунктом 10.3 Правил № 411 забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, включаючи спеціальний рухомий склад з тріщиною в будь-якій частині осі колісної пари чи тріщиною в ободі, диску і ступиці колеса, за наявності гострокінцевого накату на ділянці сполучення підрізаної частини гребеня колісної пари з його вершиною, а також при таких зношеннях і пошкодженнях колісних пар, які порушують нормальну взаємодію колії та рухомого складу;

Пунктом 12.1. Правил № 411 забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

Згідно з п.п. 12.3 Правил № 411 відповідальність за якість виконаного технічного обслуговування і ремонту та безпеку руху рухомого складу несуть керівники і майстри заводів, депо, в тому числі депо для спеціального рухомого складу, колійних машинних станцій, дистанцій, майстерень і пунктів технічного обслуговування, а також працівники, які безпосередньо здійснюють технічне обслуговування та ремонт.

Пунктом 12.11 Правил № 411 передбачається, що технічне обслуговування без відчеплення та з відчепленням і ремонт вагонів проводиться в пунктах технічного обслуговування, у вагонних депо і на заводах. Забороняється подача під навантаження вантажів і посадку людей несправних вагонів і без подання їх до технічного обслуговування. Порожні вагони, що подаються під навантаження на станції, де немає пунктів технічного обслуговування, а також навантажені вагони, які планується використовувати на таких станціях під здвоєні операції, мають бути оглянуті, а в необхідних випадках і відремонтовані у найближчому пункті технічного обслуговування, що розміщується перед станцією навантаження. Порядок подання вагонів до технічного обслуговування і повідомлення про їх придатність визначається начальником залізниці.

Відповідно до п. 12.12 Правил № 411 на станціях формування і розформування, під час прямування на станціях, передбачених графіком руху поїздів, кожний вагон поїзда має пройти технічне обслуговування, а в разі виявлення несправності - відремонтований. На цих станціях організовується безвідчіпний ремонт вагонів. На станціях, де немає пунктів технічного обслуговування, кожний вагон перед причепленням до поїзда має бути оглянутий і підготовлений для прямування до найближчої станції, що має пункт технічного обслуговування. Порядок пред'явлення поїздів до технічного обслуговування і повідомлення про їх придатність, а також порядок огляду і ремонту вагонів перед причепленням до поїзда на станціях, де немає пунктів технічного обслуговування, визначаються начальником залізниці.

В п. 12.13 Правил № 411 вказано, що працівники пунктів технічного обслуговування мають своєчасно, відповідно до технологічного процесу і графіка руху поїздів, проводити технічне обслуговування та ремонт вагонів. Відповідальність за безпеку руху і проходження вагонів без відчеплення від поїздів у межах гарантійної ділянки несуть працівники зазначених пунктів.

Згідно ст. 68 Статуту залізничні колії, локомотиви і вагони підприємств повинні утримуватися ними згідно з правилами, затвердженими власниками цих підприємств чи органами, до сфери управління яких вони належать. Локомотиви і вагони, що належать підприємствам і експлуатуються в загальній мережі залізниць, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України.

Таким чином враховуючи наведене можна зробити висновок, що факт випуску вагонів №№ 94774759, 94746203 та 94531787 на залізничні колії підтверджує, що вагони пройшли перевірку технічного стану відповідачем, та останній будь-яких зауважень до технічного стану вагону, а також щодо його обладнання, не мав. Отже, вагони було випущено на залізничні колії в технічному стані, що відповідає вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 73-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження невідповідності технічного стану вагонів №№ 94774759, 94746203 та 94531787 при прийнятті їх відповідачем до перевезення.

Обставини допуску зазначених вагонів до руху залізничними коліями у технічно справному стані не заперечується ані відповідачем ані третьою особою.

Як встановлено судом, 31.07.2018 під час технічного обслуговування поїзда № 3741 на станції Одеса-Порт у вагонах №№ 94774759, 94746203 та 94531787 виявлено їх розукомплектування - відсутні фітингові упори.

Згідно з пунктами 20, 21 Правил № 113 пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування.

На виконання вищезазначених положень, у зв'язку з розукомплектуванням вказаних вагонів, їх було відправлено до Виробничого підрозділу служби вагонного господарства експлуатаційного вагонного депо «Одеса-Застава1» Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» для проведення ремонтних робіт, про що останнім складено відповідні повідомлення на ремонт та технічне обслуговування вагонів форми ВУ-23М № 15 від 07.08.2018, № 16 від 07.08.2018 та № 17 від 07.08.2018; дефектні відомості форми ВУ-22 на вагони №№ 94774759, 94746203 та 94531787.

Виробничим підрозділом служби вагонного господарства експлуатаційного вагонного депо «Одеса-Застава1» згідно повідомлень про приймання вантажних вагонів форми ВУ-36М № 342 від 09.08.2018, № 343 від 09.08.2018 та № 346 від 10.08.2018 були прийняті вагони та проведений ремонт, що підтверджується актом виконаних робіт № А27 від 15.08.2018 на суму 19.269,24 грн.

Позивачем здійснено оплату за цей ремонт, що підтверджується платіжним дорученням № 1391 від 07.09.2018.

Відповідно до п. 22 Правил № 113 сума збитків за пошкодження вагона складається з:

витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України № 551 від 15.11.1999, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Заявлені позивачем збитки складаються з 19.269,24 грн. вартості ремонтних робіт та 444,60 грн. витрат на транспортування пошкоджених вагонів.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

В силу ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.06.2010 № 6-469св10).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказує на відсутність всіх чотирьох елементів необхідних для стягнення збитків.

Як зазначено у п. 11 Оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» від 29.11.2007 № 01-8/91, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов'язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

За приписами п. 110 Статуту, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ч. 3ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Згідно з п. 2 ст. 126 Статуту, за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереженості орендованих позивачем вагонів, завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, та причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з вини відповідача.

Таким чином, оскільки при перевезенні вагонів позивача №№ 94774759, 94746203 та 94531787 залізницею не було дотримано вимог щодо їх збереження, у зв'язку з чим позивачем понесено витрати на оплату вартості ремонту та витрати на транспортування пошкоджених вагонів, суд дійшов висновку, що покладення відповідальності на відповідача за заподіяні позивачу збитки є правомірним.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Левада Карго» про стягнення збитків у розмірі 19.713,84 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Левада Карго» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського. 119, ) 19.713 (дев'ятнадцять тисяч сімсот тринадцять) грн. 84 коп. збитків, 1.762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова