ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.11.2018 Справа № 920/485/18
Господарський суд Сумської області у складі судді Спиридонової Н.О. при секретарі судового засідання Гребенюк С.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/485/18 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Приватного підприємства «Ямпіль Інвест» (бул. Ювілейний, буд. 2, смт. Ямпіль, Ямпільський район, Сумська область, 41200, ідентифікаційний код 34113192),

до відповідачів: 1) Ямпільської районної державної адміністрації (бул. Ювілейний, буд. 1, смт. Ямпіль, Ямпільський район, Сумська область, 41200, ідентифікаційний код 04058166),

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Сигма-Універсал» (вул. Кіровоградська, буд. 2, кім. 407, м. Суми, 40007, ідентифікаційний код 37845738),

3) Дружбівська міська рада Ямпільського району Сумської області (вул. С. Гнібеди, буд. 3, м. Дружба, Ямпільський район, Сумська область, 41220, ідентифікаційний код 04058054),

про скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди землі та визнання поновленим договору оренди землі на підставі статей 3, 14, 16, 202, 215, 626, 777 Цивільного кодексу України, статей 124, 152 Земельного кодексу України, статей 2, 21, 27, 33 Закону України «Про оренду землі» та статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

представники сторін:

позивач ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 01.11.2017,

перший відповідач ОСОБА_2 за довіреністю № 01.01-24/60 від 04.01.2018,

другий відповідач ОСОБА_3 згідно договору про професійну правничу допомогу № 5 від 10.07.2018,

третій відповідач не зявився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Ямпільської районної державної адміністрації від 21.12.2017 № 675-ОД «Про передачу в оренду невитребуваних, неуспадкованих, нерозподілених, непереоформлених земельних часток (паїв) ТОВ «Сигма-Універсал» на території Дружбівської міської ради» в частині передачі в оренду ТОВ «Сигма-Універсал» невитребуваних, неуспадкованих, нерозподілених, непереоформлених земельних часток (паїв) по Дружбівській міській раді площею 403,6196 га ріллі; визнати недійним договір оренди землі, укладений 22.12.2017 на підставі розпорядження голови Ямпільської районної державної адміністрації від 21.12.2017 № 675-ОД «Про передачу в оренду невитребуваних, неуспадкованих, нерозподілених, непереоформлених земельних часток (паїв) ТОВ «Сигма-Універсал» на території Дружбівської міської ради» між орендарем Ямпільською районною державною адміністрацією, вигодонабувачем Дружбівською міською радою Ямпільського району Сумської ради та орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Сигма-Універсал», зареєстрований Дружбівською міською радою 29.12.2017 року за № 70; визнати поновленим договір оренди землі укладений 21 квітня 2008 року між орендодавцем Ямпільською районною державною адміністрацією та Приватним підприємством «Ямпіль Інвест» на підставі розпорядження голови Ямпільської районної державної адміністрації від 11.04.2008 року № 271 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками невитребуваних паїв ПП «Ямпіль Інвест», зареєстрований у Ямпільському районному відділі Сумської регіональної філії Центру ДЗК 21 квітня 2008 року за № 77 та укладеною до нього додатковою угодою в наступній редакції:

ДОДАТКОВА УГОДА

про поновлення договору оренди землі від 21.04.2008 року

(державна реєстрація від 21.04.2008 року № 77)

смт. Ямпіль « » ____________ 2018 року

Орендодавець Ямпільська районна державна адміністрація в особі голови районної державної адміністрації ОСОБА_4, яка діє на підставі Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Вигодонабувач Дружбівська міська рада в особі Дружбівського міського голови ОСОБА_5, Орендар Приватне підприємство «Ямпіль Інвест» в особі директора ОСОБА_6, який діє на підставі статуту підприємства, разом поіменовані як Сторони, а кожна окремо як Сторона, відповідно до статей 21, 33 Закону України «Про оренду землі», статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», уклали цю Додаткову угоду про наступне:

1. Сторони домовились поновити договір оренди землі від 21.04.2008 року, (державна реєстрація від 21.04.2008 року № 77), внести в нього наступні зміни:

2. Пункт 2 викласти в наступній редакції: «В оренду передаються земельні ділянки загальною площею 446,7829 гектара (у тому числі: 430,1848 гектара ріллі - земель сільськогосподарського призначення (невитребуваних, непереоформлених земельних часток (паїв) на території Дружбівської міської ради, перелік яких визначений в Додатку 1 до додаткової угоди від 14 липня 2017 року цього Договору, який є невідємною його частиною, 16,5981 гектара ріллі - земель зарезервованих під шляхову мережу)».

Земельні ділянки не підтоплюються, грунтові води залягають на глибині понад 2 м. 3. Пункт 4 викласти в наступній редакції: «Нормативна грошова оцінка земельних ділянок становить: 6 096 542 грн. 56 коп. (шість мільйонів девяносто шість тисяч пятсот сорок дві гривні 56 копійок.)»

4. Пункт 7 викласти в наступній редакції: «Договір поновлено на 10 (десять) років з моменту його закінчення з 01.01.2018 року терміном до 01.01.2028 року, за умови внесення змін до цього Договору у разі набуття власниками (спадкоємцями) прав власності на земельні ділянки та їх державної реєстрації відповідно до вимог чинного законодавства або переоформлення сертифікатів на право на земельну частку (пай). Після закінчення строку дії цього Договору Орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов цього Договору та законодавства України, має преважне право на поновлення цього Договору, у цьому разі Орендар зобовязаний письмово повідомити Орендодавця не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії цього Договору про намір продовжити цього дію».

5. Пункт 8 викласти в наступній редакції» Орендна плата вноситься Орендарем, за використання земельних ділянок у розмірі 12 % (дванадцять відсотків) від нормативної грошової оцінки землі за рік, у грошовій формі рівними частинами щомісячно на розрахунковий рахунок: 0470, одержувач: Дружбівська міська рада, код одержувача: 04058054, банк одержувача: ГУДКСУ у Сумській області, МФО: 837013, код бюджетної класифікації доходів 18010600 - орендна плата за землю з юридичних осіб».

6. Інші умови договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 21.04.2008 року № 77) залишаються без змін та є обовязковими до виконання Сторонами.

7. Додаткова угода є невідємною частиною договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 21.04.2008 року № 77) та набирає чинності з дня набрання законної сили судового рішення.

Реквізити, юридичні адреси та підписи сторін

Орендодавець:

Ямпільська районна державна адміністрація

р/р 5899

Код

МФО 820172

ОСОБА_7 казначейська служба України, м. Київ

41200, Сумська область, Ямпільський район, смт. Ямпіль, бульв. Ювілейний, 1.

______________ ОСОБА_4

(м.п.)

Орендар

Приватне підприємство «Ямпіль Інвест»

р/р НОМЕР_1

Код

МФО 380805

Банк ПАТ «ОСОБА_8 ОСОБА_2», м. Київ

41200, Сумська область, Ямпільський район, смт. Ямпіль, бульв. Ювілейний, 2.

______________ ОСОБА_6

(м.п.)

Вигодонабувач:

Дружбівська міська рада

р/р 0470

Код

МФО 837013

Банк ГУДКСУ у Сумській області

41220 Сумська обл., Ямпільський р-н, м. Дружба, вул. Гнібеди, буд. 3.

_______________ ОСОБА_5

(м.п.)

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач належним виконував умов договору оренди землі від 21.04.2008, своєчасно та в повному обсязі сплачував орендну плату, своєчасно звернувся до орендодавця першого відповідача з листом про поновлення договору оренди землі, до листа повідомлення додав проект додаткової угоди, а перший відповідач в порушення вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» не виконав встановленого частиною пятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» обовязку у місячний термін розглянути надіслані орендарем листи-повідомлення. Ямпільська районна державна адміністрація в порушенні частини другої статті 19 Конституції України, статті 777 Цивільного кодексу України, статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», статті 33 Закону України «Про оренду землі», отримавши листи-повідомлення позивача про поновлення договору оренди землі з проектами додаткових угод фактично їх не розглянула, тобто, не вчинила ряд юридично значимих дій, а саме: а) не перевірила його на відповідність вимогам закону, б) не узгоджувала з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, в) не прийняла рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), г) не уклала з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, д) заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю листом-повідомленням про прийняте орендодавцем рішення не направила, а натомість прийняла оспорюване розпорядження від 21.12.2017 № 675-ОД «Про передачу в оренду невитребуваних, неуспадкованих, нерозподілених, непереоформлених земельних часток (паїв) ТОВ «Сигма-Універсал» на території Дружбівської міської ради», на підставі якого 22.12.2017 відповідачі уклали договір оренди землі, відповідно до якого другому відповідачу передано в оренду 403,6196 га ріллі, земель сільськогосподарського призначення (невитребуваних, неуспадкованих, нерозподілених, непереоформлених земельних часток (паїв) на території Дружбівської міської ради, перелік яких наводиться в додатку 1 до цього договору, який є невідємною його частиною (пункту 2 договору оренди землі від 22.12.2017). Вказаний договір зареєстрований Дружбівською міською радою 29.12.2017 року за № 70.

Позивач у позовній заяві наводить на практику Європейського суду з прав людини, а саме: рішення від 24.06.2003 у справі «Стретч проти Обєднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії» де встановлено, що особа (орендар) мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди і в цілях статті 1 Першого протоколу таке сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих їй муніципалітетом за орендним договором, та зазначено, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. У рішенні по справі «Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» в якій постановлено, що статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей. З наведеного слідує висновок про те, що по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання даного рішення, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є обєктом правового захисту згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України.

Посилаючись на вищенаведену практику Європейського суду з прав людини позивач зазначає, що розпорядження голови Ямпільською районної державної адміністрації від 21.12.2017 за № 675-ОД «Про передачу в оренду невитребуваних, неуспадкованих, нерозподілених, непереоформлених земельних часток (паїв) ТОВ «Сигма-Універсал» на території Дружбівської міської ради» та договір оренди землі укладений 22.12.2017 року не відповідають наведеним нормам права та практиці Європейського суду з прав людини, порушують права позивача, а тому є всі законні підстави для визнання незаконним та скасування розпорядження та визнання недійсним договору оренди землі з визнанням укладеною додаткову угоду до договору оренди землі укладеного 21.04.2008 між позивачем та першим відповідачем, оскільки першим відповідачем не розглянуто проект додаткової угоди до листа повідомлення про поновлення договору оренди землі та не надіслала листа-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення за наявності заперечень щодо поновлення договору оренди землі у встановлений статтею 33 Закону України «Про оренду землі» строк.

У позовній заяві позивач зазначає, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат складає 5286,00 грн. сума сплаченого судового збору.

30.07.2018 першим відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву № 01.01-24/2320 від 25.07.2018, в якому проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні у повному обсязі та зазначає, що оскарження розпорядження Ямпільської райдержадміністрації повинно відбуватися в порядку адміністративного судочинства (відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України) а не господарського судочинства. Посилаючись на положення рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009; правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах: від 11.11.2014 у справі № 21-493а14, від 30.09.2015 у справі № 3-553гс15 (911/3396/14), від 06.10.2015 у справі № 21-1306а15, від 04.11.2015 у справі № 457/1243/13-а; Вищого господарського суду України, викладену у постанові від 01.03.2017 у справі № 918/109/16; перший відповідач зазначає, що розпорядження голови Ямпільської райдержадміністрації, як ненормативний акт, вичерпав свою дію фактом виконання - укладання договору оренди з другим відповідачем, а тому таке розпорядження не може бути предметом оскарження. При реалізації власної компетенції щодо передачі в оренду нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв) перший відповідач вправі застосовувати аналогію закону і права та виступає в цих відносинах на правах власника (за виключенням права відчужувати земельні частки (паї).

Посилання позивача у позовній заяві на наявність у нього переважного права на поновлення раніше укладеного договору, як сторони за договором, яка належним чином виконувала умови договору, перший відповідач вважає необґрунтованим, оскільки договір, який був укладений між першим відповідачем та позивачем, діяв з 21.04.2008 по 31.12.2017 і за час його дії позивач лише частково виконував умови договору, а саме, виключно лише сплачуючи орендну плату у встановленому розмірі, тоді як інші важливі умови договору позивачем не виконувалися. За весь час дії договору орендовані земельні частки (паї) взагалі позивачем не використовувалися (не оброблялися), що призвело до значного збільшення кількості бурянів та деревної рослинності, що суттєво вплинуло на необхідність значних додаткових капітальних витрат для приведення земель у стан, придатний до використання за цільовим призначенням, що є порушенням зі сторони позивача вимог пунктів 1, 13-15, абзаців третього та четвертого пункту 29 вищезазначеного договору оренди землі.

Перший відповідач повідомив суду, що під час засідання районної комісії з вирішення питань у галузі земельних відносин 29.11.2017 представнику позивача ставилося питання щодо не використання земельних часток (паїв) та не вирубки деревної рослинності впродовж всього часу дії вищезазначеного договору, на що було отримано відповідь, що у підприємства не вистачало коштів техніки та людських ресурсів, що не є належним виправданням бездіяльності позивача. Таким чином, перший відповідач вважає, що за наведених обставин у позивача переважного права на поновлення договору не було.

Крім наведеного перший відповідач зазначає, що під час розгляду комісією з вирішення питань у галузі земельних відносин (дорадчого органу) питання надання земельних часток (паїв) третьому відповідачу замість позивача, між членами комісії та позивачем не було досягнуто згоди й з такої істотної умови договору, як обовязкова участь у благодійній діяльності, яка полягає в укладанні відповідної соціальної угоди з третім відповідачем, у тому числі щодо розміру плати за 1 гектар орендованих земель по такій соціальній угоді. Другий відповідач погодився на наявність такої істотної умови договору та запропонував її розмір, який складає 150 грн. з 1 га орендованих земель. Зазначена вимога (істотна умова) застосовується першим відповідачем у договорах щодо оренди нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв), і на території району з усіх сільськогосподарських підприємств фактично один позивач не бажає включати таку вимогу до діючих договорів.

Як зазначає перший відповідач, твердження позивача щодо не розгляду його клопотання про поновлення договору від 09.10.2017 вих. № 312 та невжиття інших юридично значимих дій щодо поновлення договору оренди зі сторони першого відповідача спростовуються самим позивачем, так як позивач зазначає, що на вищезазначене клопотання він отримав відповідь від першого відповідача (лист від 08.11.2017 № 01.01-15/3514). Тобто, перший відповідач розглянув клопотання позивача про поновлення договору та надав відповідь про неможливість поновлення договору оренди.

Перший відповідача звертає увагу суду на те, що на підставі розпорядження голови Ямпільської районної державної адміністрації від 21.12.2017 № 675-ОД а не рішення комісії між першим, другим та третім відповідачами укладено договір оренди. Станом на 26 березня 2018 року предмет договору, укладеного між відповідачами в частині площі земель суттєво відрізняється від запропонованого позивачем у позовній заяві (у проекті додаткової угоди про поновленням договору оренди землі від 21.04.2008). Так реальна площа нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв) складає 353,2663 га, а не 430,1848 га, як пропонує позивач.

Крім цього, як зазначає перший відповідач, у запропонованому проекті угоди відсутні пункти щодо укладання соціальної угоди, першому відповідачу навязується термін дії договору у 10 років, у пункті 1 проекту угоди зазначається про наявність «вільної» домовленості між сторонами, якої не існує і не може існувати (за наявності спору), відсутні розділи договору щодо третьої сторони за договором - «Вигодонабувача», не враховано й інші відмінності між (текстом, суттю окремих пунктів тощо) договору, укладеного у 2008 році та договорами, які укладалися першим відповідачем наприкінці 2017 року та впродовж першого півріччя 2018 року. Позивач пропонує у проекті додаткової угоди встановити розмір орендної плати у 12 відсотків від нормативної грошової оцінки, при цьому, за іншими діючими договорами між першим відповідачем та позивачем на території Ямпільського району Сумської області діюча ставка орендної плати складає 8 відсотків, жодних клопотань щодо збільшення ставки орендної плати від позивача до першого відповідача не надходило.

В підготовчому засіданні 14.08.2018 першим відповідачем на виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 06.07.2018 про відкриття провадження у справі № 920/485/18 надано суду на огляд оригінал договору оренди землі від 22.12.2017, укладений між відповідачами на підставі розпорядження голови Ямпільської районної державної адміністрації від 21.12.2017 № 675-ОД «Про передачу в оренду невитребуваних, неуспадкованих, нерозподілених, непереоформлених земельних часток (паїв) ТОВ «Сигма-Універсал» на території Дружбівської міської ради», зареєстрований Дружбівською міською радою 29.12.2017 за № 70; а копію зазначеного договору додано першим відповідачем до відзиву на позовну заяву, який долучено судом до матеріалів даної справи.

Оригінал договору оренди землі від 22.12.2017, укладений між відповідачами досліджено судом у підготовчому засіданні 14.08.2018 та встановлено його відповідність наданій першим відповідачем разом з відзивом на позовну заяву копії.

17.09.2018 від представника позивача до суду на виконання вимог ухвали суду від 14.08.2018 у справі № 920/485/18 щодо витребування у позивача інформації та документів, надійшли письмові пояснення, в яких представник позивача зазначає, що пунктом 16 договору оренди землі, який зареєстровано у Ямпільському районному відділі Сумської регіональної філії Центру ДЗК 21.04.2008 за № 77 визначено, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення, організація розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки та встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) і витрати повязані з цим, покладаються на орендаря. Згідно розпорядження першого відповідача від 27.12.2007 позивачеві надано згоду на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки та встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) намічених до передачі в оренду строком на 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із земель сільськогосподарського призначення (невитребуваних земельних часток (паїв) на території Дружбівської міської ради загальною площею 519,1574 га ріллі. На підставі вищезазначеного дозволу ДП «Сумський інститут землеустрою» проведено роботи із землеустрою та виготовлено «Технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками на умовах оренди терміном на 10 років ПП «Ямпіль Інвест» на території Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області». Розпорядженням першого відповідача від 11.04.2008 року № 270 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками невитребуваних паїв позивачем на території Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області.

Щодо витребування судом інформації та документів стосовно того, що протягом дії договору оренди від 21.04.2008, чи в повному обсязі оброблялись передані земельні ділянки Приватним підприємством «Ямпіль Інвест», представник позивача зазначає, що позивач здійснює сільськогосподарське виробництво в повному обсязі на загальній площі 11873 га. При вирощуванні сільськогосподарських культур позивачем застосовуються різні системи землеробства, в т.ч. і парове двопілля, трипілля і багатопілля, що не передбачає щорічного зорювання усіх без винятку земель. В той чи інший рік певна земельні ділянка безпосередньо використовується для вирощування сільськогосподарських культур, іншого року залишається під паром. Облік площ сільськогосподарських культур позивача за попередні періоди здійснюється шляхом заповнення та подання державної статистичної звітності, згідно наказу Державної служби статистики від 24.06.2016 № 103 «Про затвердження форм державного статистичного спостереження щодо площ, валових зборів та урожайності сільськогосподарських культур, плодів ягід та винограду». Площі земель, що безпосередньо засівалися у певний рік відображено у формах 4-сг та 29-сг, копії яких надано представником позивача для доручення до матеріалів даної справи.

Від третього відповідача до суду надійшли письмові пояснення та письмові докази для доручення до матеріалів справи № 02-14/1523 від 13.09.2018, в яких третій відповідач зазначає, що надає суду інформацію щодо сплати позивачем орендної плати за землю за період з 2010 року по 2017 рік; та зазначає, що відповідно до законодавства та укладених договорів, орендар земельних ділянок самостійно нараховує орендну плату з урахуванням коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; на виконання вимог суду третій відповідач надав копії Переліків невитребуваних, непереоформлених земельних часток (паїв), які передаються в оренду позивачеві на території Дорошківської сільської ради Ямпільського району Сумської області, на території Дружбівської міської ради та на території Дружбівської міської ради (колишньої Дорошківської сільської ради) Ямпільського району Сумської області.

17.09.2018 від першого відповідача до суду надійшов лист про надання письмових доказів та інформації № 01.01-24/2884 від 14.09.2018, в якому перший відповідач повідомляє, що надає переліки невитребуваних земельних часток (паїв), які є предметами оренди за договорами від 21.04.2008 та від 29.11.2017 та зазначає, що ОСОБА_6П є повноважним представником позивача, що підтверджується відомостями з ЄДРПОУ, а тому під час засідання районної комісії він мав право бути присутнім без довіреності.

27.09.2018 від представника другого відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву № 27-09/2018-01 від 27.09.2018, в якому представник другого відповідача зазначає, що позов є безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі», орендар має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди на новий строк лише за умови належного виконання своїх обовязків, в даному випадку позивачем порушувались умови договору оренди (недотримання чергування сільськогосподарських культур у сівозмінах, не використання земель за цільовим призначенням, відсутність обробітку ґрунту в звязку з чим надані земельні ділянки заросли чагарниками тощо), не виконувалась соціальна угода, що підтверджується матеріалами справи.

Другий відповідач звертає увагу суду, що позивачем до листа-повідомлення вих. № 512 від 09.10.2017 про поновлення договорів оренди землі, приєднано проект додаткової угоди про продовження терміну дії договору оренди землі № 777 від 21.04.2008, відповідно до пункту 2 якого обєктом оренди виступає «земельні ділянки загальною площею 446,7829 га (в тому числі: 430,1848 га ріллі, 16,5981 га ріллі - земель зарезервованих під шляхову мережу), земель сільськогосподарського призначення (не витребуваних, не переоформлених земельних часток (паїв), земель зарезервованих під шляхову мережу) на території Дружбівської міської ради, перелік яких наводиться в додатку № 1 до цього договору, який є його невідємною частиною». Строк дії договору, згідно пункту 7 проекту додаткової угоди, до 01.01.2024. Орендна плата вноситься позивачем, за використання земельних ділянок у розмірі 9 % від нормативної грошової оцінки землі за рік, у грошовій формі рівними частинами щомісячно. Варіант додаткової угоди про поновлення договору оренди від 21.04.2008, який позивач додав до позовної заяви, та проект додаткової угоди, який направлявся позивачем на адресу першого відповідача суттєво різняться, а саме: строк договору оренди (змінився з 7 років на 10 років); орендна плата (змінилась з 7 % на 12 %). Вказані обставини говорять про намагання позивача в односторонньому порядку внести суттєві зміни до додаткової угоди без погодження з боку Ямпільської районної державної адміністрації, що є порушенням істотних умов договору.

Крім того, як зазначає другий відповідач, розмір невитребуваних земельних часток (паїв) складав 403,6196 га, та в подальшому був змінений до 353,2663 га.

Згідно ж витягу з протоколу № 6 засідання районної комісії з вирішення питань у галузі земельних відносин Ямпільської районної державної адміністрації від 29.11.2017, позивач звернувся з клопотанням про надання дозволу на продовження строку дії договору оренди терміном на 7 років з розміром орендної плати за використання земельних ділянок в розмірі 7 % від нормативної грошової оцінки (пункт 8 Витягу). В свою чергу другим відповідачем запропоновано надати йому в оренду невитребувані, непереоформлені земельні частки (паї) з розміром орендної плати 10 % від нормативної грошової оцінки землі, (пункт 9 Витягу). Під час обговорення питання оренди, перший відповідач доповів, що співпраця с позивачем відсутня, земельні ділянки, які знаходяться в оренді, не обробляються. Соціальна угода в 2017 році не виплачується. Позивач не доповідав та не надав доказів того, що підприємство має першочергове право на оренду земельних часток. ОСОБА_9, який діяв в інтересах другого відповідача, запропонував укласти договори оренди земельних часток зі сплатою орендної плати в розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки землі, соціальну угоду у розмірі 150 грн. за 1 га орендованих земель.

Таким чином, як зазначає представник другого відповідача, пропозиція ТОВ «Сигма-Універсал» була більш вигідною як в плані орендної плати, соціальної угоди, так і плані строку оренди, оскільки строк оренди складав 1 рік. На підставі викладеного другий відповідач вважає, що у позивача відсутнє право на поновлення договору оренди в звязку з неналежним виконанням умов договору; укладення додаткової угоди до договору оренди в редакції позивача неможливе, оскільки позивач та перший відповідач не дійшли згоди щодо таких умов договору, як строк укладення, термін дії, обєкт оренди, орендна плата; позивач в односторонньому порядку змінив умови додаткової угоди що були запропоновані першому відповідачу та в тексті позовної заяви.

01.10.2018 від третього відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 02-14/1686 від 27.09.2018, в якому третій відповідач зазначає, що погоджується з позицією першого відповідача, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими та просить суд відмовити в їх задоволенні.

01.10.2018 позивачем надано до суду відповідь № 347 від 27.09.2018 на відзив першого відповідача, відповідно до якої позивач зазначає, що вважає оспорюване ним рішення субєкта владних повноважень про передачу земельних ділянок в оренду повинно оскаржуватися в порядку господарського судочинства, а твердження першого відповідача не ґрунтуються на конкретних нормах права, зокрема земельного законодавства, та є безпідставними та необґрунтованими. Протягом 10 років позивач використовував орендовані землі у своїй господарській діяльності, належним чином сплачував орендну плату і будь-яких зауважень з приводу використання орендованих земель від першого відповідача не отримував.

Також представником позивача до суду подано відповідь № 355 від 27.09.2018 на відзив другого відповідача, в якій представник позивача зазначає, що позивач мав переважне право на поновлення договору оренди землі та здійснив всі необхідні дії на реалізацію свого права, а твердження другого відповідача щодо неналежного виконання позивачем своїх зобовязань за договором оренди безпідставне та необґрунтоване.

Відповідно до вимог частини другої статті 185 Господарського процесуального кодексу України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи те, що судом остаточно зясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників судового процесу, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, судом, ухвалою від 02.10.2018 у справі № 920/485/18 закрито підготовче провадження та призначено зазначену справу до судового розгляду по суті на 25.10.2018.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

За приписами частини другої статті 195 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 25.10.2018 у справі № 920/485/18 відкладено розгляд даної справи по суті на 13.11.2018.

У судовому засіданні 13.11.2018 в порядку статті 216 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву до 20.11.2018.

В судовому засіданні 20.11.2018 позивач позовні вимоги підтримав, просить господарський суд позов задовольнити у повному обсязі.

Перший та другий відповідачі в судовому засіданні проти позовних вимог заперечують, просять господарський суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Згідно статті 114 Господарського процесуального кодексу України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, Чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Відповідно до статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обовязків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначитися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савченко проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивність господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 20.11.2018 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Господарський суд Сумської області розглянувши позовні вимоги, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників позивача, першого та другого відповідачів, встановив наступне.

21 квітня 2008 року між першим відповідачем та позивачем на підставі розпорядження голови Ямпільської районної державної адміністрації від 11.04.2008 року № 270 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками невитребуваних паїв ПП «Ямпіль Інвест» на території Дружбівської міської ради» укладено договір оренди землі (далі догові), який зареєстровано у Ямпільському районному відділі Сумської регіональної філії Центру ДЗК 21 квітня 2008 року за № 77.

Згідно пункту 2 договору, в оренду передаються земельні ділянки загальною площею 501,4809 га, в тому числі: ріллі 501,4809 га, з них:

- земель сільськогосподарського призначення (невитребуваних земельних часток (паїв) Дружбівської міської ради - 484,8828 га, перелік невитребуваних земельних ділянок, які передаються в оренду позивачу на території Дружбівської міської ради, наводиться в додатку 1 цього договору, який є невідємною частиною договору;

- земель запасу сільськогосподарського призначення Дружбівської міської ради зарезервовані під шляхову мережу - 16,5981 га.

Пунктом 7 договору визначено, що договір укладено терміном до 01.01.2018 року, за умови внесення змін до договору оренди земельної ділянки в разі отримання власниками (спадкоємцями) державних актів на право власності на земельну ділянку. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

У звязку з оформленням спадщини на невитребувані земельні частки (паї) та у відповідності до пункту 7 договору, до договору оренди землі від 21.04.2008 вносилися зміни додатковими угодами: від 04.10.2010, від 24.06.2011, від 18.04.2012, від 07.03.2014, від 02.06.2014, від 19.02.2015, від 01.10.2015, від 31.01.2017 та від 14.07.2017 .

Додатковою угодою до договору від 14.07.2017 визначено, що в оренду передаються земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 446,7829 гектарів ріллі, невитребуваних, непереоформлених земельних часток (паїв) передано в оренду - 430,1848 гектарів ріллі, земель зарезервованих під шляхову мережу-16,5981 гектара ріллі, з орендною платою у розмірі 3,0 % від нормативної грошової оцінки землі за рік (п. 2 та 8 додаткової угоди).

Листом-повідомленням від 09.10.2017 вих. № 312 позивач повідомив першого відповідача про намір поновити договір оренди землі від 21.04.2008, зареєстрований у Ямпільському районному відділі Сумської регіональної філії Центру ДЗК 21.04.2008 за № 77, шляхом укладення до нього додаткової угоди, до зазначеного листа-повідомлення позивачем додано проект додаткової угоди.

Позивач зазначає, що він своєчасно та в повному обсязі сплачував орендну плату, своєчасно звернувся до першого відповідача з листом про поновлення договору оренди землі, до листа повідомлення додав проект додаткової угоди.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Згідно з пунктом 12 Постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» від 04.02.2004 року № 122 нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

Таким чином, нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки - частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, а перебувають лише у розпорядженні відповідних рад та адміністрацій з метою надання їх в оренду, а правовідносини між: сторонами регулюються законодавством найму (оренди) землі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Листом від 08.11.2017 № 01.01.-15/3514 перший відповідач повідомив позивача про те, що на думку Ямпільської районної державної адміністрації, у останньої недостатньо правових підстав для позитивного вирішення питання щодо поновлення вищезгаданого договору оренди землі. Також, цим листом Ямпільська районна державна адміністрація додатково повідомила, що нею проводиться певна робота щодо отримання відповідних розяснень з піднятого питання, що у свою чергу може змінити позицію райдержадміністрації до кінця поточного року.

Після отримання зазначеного листа позивач листом № 348 від 21.11.2017 просив першого відповідача визначитися зі своїми повноваженнями щодо поновлення договору оренди землі на підставі листу-повідомлення позивача від 09.10.2017 № 312, а у разі відсутності таких повноважень повідомити до якого органу перейшли ці повноваження, щоб позивач мав можливість завчасно звернутися до того органу, до якого перейшли повноваження з метою поновлення договору оренди землі, але на цей лист відповіді отримано не було.

Рішенням районної комісії з вирішення питань у галузі земельних відносин Ямпільської районної державної адміністрації, викладеному в протоколі № 6 від 29.11.2017, вирішено відмовити позивачеві в продовженні договору оренди землі; та передано в оренду другому відповідачеві невитребувані, неуспадковані, нерозподілені, непереоформлені паї, орієнтованою площею - 448,7067 га ріллі на території Дружбівської міської ради (м. Дружба), терміном на 1 рік для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно з переліком, що додано до зазначеного протоколу.

14.12.2017 позивачем подано скаргу вих. № 368 голові Ямпільської районної державної адміністрації, в якій позивач посилався на те, що рішення прийняте неуповноваженим складом комісії, що в протоколі засідання комісії № 6 від 29.11.2017 року, як в офіційний документ були внесені відомості, що не відповідають дійсності та не внесені пропозиції, які були висловлені представниками позивача на засіданні комісії, що відповідно до Положення про районну комісію з вирішення питань у галузі земельних відносин, пункту 9 частини 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» районна комісія з вирішення питань у галузі земельних відносин є постійно діючим консультативно-дорадчим органом, а тому вправі тільки консультувати та радити голові райдержадміністрації, а не приймати замість його рішення. З рішення комісії вбачається, що воно прийняте у формі розпорядження, а не в формі консультативного або дорадчого рішення. У цій скарзі позивач просив голову Ямпільської районної державної адміністрації: скасувати рішення районної комісії з вирішення питань у галузі земельних відносин викладене в протоколі № 6 від 29.11.2017 року з розгляду питання № 8 та № 9 порядку денного; розглянути листи-повідомлення позивача від 09.10.2017 року № 311, 312, 313 у відповідності з чинним законодавством України та поновити раніше укладений діючій договір оренди землі шляхом укладення додаткової угоди до нього.

Листом від 11.01.2018 року № 01.01-15/169 «Про розгляд скарги» голова Ямпільської районної державної адміністрації повідомив позивачеві наступне, що відповідно до абзацу другого розділу II «Основні завдання Комісії» Положення про районну комісію з вирішення питань у галузі земельних відносин, затвердженого розпорядженням голови Ямпільської районної державної адміністрації від 26.04.2017 року № 1800-ОД «Про утворення районної комісії з вирішення питань у галузі земельних відносин» (із змінами та доповненнями), одним з основних завдань Комісії є підготовка пропозиції голові Ямпільської райдержадміністрації для прийняття рішень щодо розпорядження земельними ресурсами. Тобто, рішення Комісії, як дорадчого органу, не є нормативно-правовим, іншим розпорядчим актом або актом індивідуальної дії, які приймаються органом державної влади - Ямпільською райдержадміністрацією або відповідною її посадовою особою, носять рекомендаційний характер і не можуть бути оскаржені. Лист-повідомлення позивача від 09.10.2017 року № 312 щодо поновлення договору оренди землі розглядався першим відповідачем, про що на адресу позивача надіслано відповідного листа від 08.11.2017 № 01.01.-15/3514 про відмову у поновленні договору оренди землі.

Розпорядженням голови Ямпільською районної державної адміністрації від 21.12.2017 № 675-ОД «Про передачу в оренду невитребуваних, неуспадкованих, нерозподілених, непереоформлених земельних часток (паїв) ТОВ «Сигма-Універсал» на території Дружбівської міської ради» передано в оренду другому відповідачу невитребувані, неуспадковані, нерозподілені, непереоформлені земельні частки (паї), загальною площею 732,5272 га ріллі на території Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області (у тому числі: на території Дружбівської міської ради - 403,6196 га ріллі) з 01.01.2018 по 31.12.2018 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі розпорядження 22.12.2017 року між відповідачами укладено договір оренди землі, відповідно до якого другому відповідачу передано в оренду 403,6196 га ріллі, земель сільськогосподарського призначення (невитребуваних, неуспадкованих, нерозподілених, непереоформлених земельних часток (паїв) на території Дружбівської міської ради, перелік яких наводиться в додатку 1 до цього договору, який є невідємною його частиною (пункт 2 договору). Вказаний договір зареєстрований Дружбівською міською радою 29.12.2017 року за № 70.

За змістом положень Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», нерозподілена (невитребувана) земельна ділянка - це земельна ділянка, що була запроектована в складі єдиного земельного масиву без визначення меж в натурі (на місцевості), проте не була розподілена на зборах власників земельних часток (паїв) через неявку на збори осіб - власників права на земельну частку (пай) чи їх спадкоємців. Статус невитребуваних нерозподілені земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок.

Статтею 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2723/17.

Постанова Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року № 220 «Про затвердження Типового договору оренди землі» врегульовує питання укладання договору оренди земельних ділянок державної і комунальної форми власності а не земельних часток (паїв).

Наказ Державного комітету України по земельних ресурсах від 17.01.2000 № 5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 року за № 101/4322 врегульовує питання укладання договору оренди земельної частки (паю) між живим громадянином та господарюючим субєктом.

Земельні частки (паї), які за договором оренди землі від 21 квітня 2008 року не є земельними ділянками в контексті частини першої статті 79, частин першої, третьої, четвертої, девятої, десятої статті 791 Земельного кодексу України, тому й щодо відносин їх оренди не можна прямо застосовувати норми Закону України «Про оренду землі».

Нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки - частки (паї) перебувають лише у розпорядженні відповідних рад та адміністрацій з метою надання їх в оренду, а правовідносини між сторонами регулюються законодавством найму (оренди) землі) правовідносини сторін прямо не регулюються чинним земельним законодавством.

Таким чином, при реалізації власної компетенції щодо передачі в оренду нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв) перший відповідач вправі застосовувати аналогію закону і права та виступає в цих відносинах на правах власника (за виключенням права відчужувати земельні частки (паї).

З огляду на вищенаведене, твердження позивача щодо порушення першим відповідачем вимог Закону України «Про оренду землі» у взаємозвязку з іншими законодавчими та нормативно-правовими актами є безпідставними та необґрунтованими.

Позивача у позовній заяві на наявність у останнього переважного права на поновлення раніше укладеного договору, як сторони за договором,- яка належним чином виконувала умови договору, суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Договір оренди землі від 21.04.2008, який був укладений між першим відповідачем та позивачем, діяв з 21.04.2008 до 31.12.2017.

Як повідомив перший відповідач, за час дії договору, позивач лише частково виконував умови договору, а саме, виключно лише сплачуючи орендну плату у встановленому розмірі. Інші важливі умови договору ним не виконувалися.

Так, за весь час дії договору орендовані земельні частки (паї) взагалі не використовувалися (не оброблялися), що призвело до значного збільшення кількості бурянів та деревної рослинності (фактично на сільськогосподарських угіддях - ріллі підростав ліс, який за 10 років значно додав у обсягах, що суттєво вплинуло на необхідність значних додаткових капітальних витрат для приведення земель у стан, придатний до використання за цільовим призначенням), що є порушенням зі сторони позивача вимог пунктів 1, 13-15, абзаців третього та четвертого пункту 29 вищезазначеного договору оренди землі.

Під час розгляду комісією з вирішення питань у галузі земельних відносин (дорадчого органу першого відповідача) питання надання земельних часток (паїв) другому відповідачу замість позивача, між членами комісії (одним з яких є, зокрема, голова Ямпільської райдержадміністрації) та позивачем не було досягнуто згоди й з такої істотної умови договору, як обовязкова участь у благодійній діяльності, яка полягає в укладанні відповідної соціальної угоди з другим відповідачем, у тому числі щодо розміру плати за 1 га орендованих земель по такій соціальній угоді. На противагу таким діям, другий відповідач погодився на наявність такої істотної умови договору та запропонував її розмір, який складає 150 гривень з 1 гектара орендованих земель. Така вимога (істотна умова) застосовується першим відповідачем у договорах щодо оренди нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв), і на території району з усіх сільськогосподарських підприємств фактично лише позивач не мав наміру включати таку вимогу до діючих договорів.

Твердження позивача щодо не розгляду його клопотання про поновлення договору від 09.10.2017 вих. № 312 та невжиття інших юридично значимих дій щодо поновлення договору оренди зі сторони першого відповідача спростовуються самим позивачем.

Так позивач зазначає, що на вищезазначене клопотання він отримав відповідь від першого відповідача листом від 08.11.2017 № 01.01-15/3514. Тобто, перший відповідач розглянув клопотання про поновлення договору та надав відповідь про неможливість поновлення договору.

Додатковим підтвердженням цього факту є лист першого відповідача від 11.01.2018 № 01.01-15/169 «Про розгляд скарги», у якому додатково розяснено суть вищенаведеного листа (окремих його формулювань), а саме про те, що у листі від 08.11.2017 № 01.01-15/3514 позивачу надано відмову у поновленні договору оренди.

Відповідно до положень частини першої статті 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.

На підставі саме розпорядження голови Ямпільської районної державної адміністрації від 21.12.2017 № 675-ОД, а не рішення комісії між відповідачами укладено договір оренди землі від 22.12.2017.

З огляду на вищевикладене, в задоволенні позовної вимоги про незаконним та скасування розпорядження голови Ямпільської районної державної адміністрації від 21.12.2017 № 675-ОД «Про передачу в оренду невитребуваних, неуспадкованих, нерозподілених, непереоформлених земельних часток (паїв) ТОВ «Сигма-Універсал» на території Дружбівської міської ради» в частині передачі в оренду ТОВ «Сигма-Універсал» невитребуваних, неуспадкованих, нерозподілених, непереоформлених земельних часток (паїв) по Дружбівській міській раді площею 403,6196 га ріллі, суд відмовляє з огляду на те, що оспорюване розпорядження прийнято органом державної виконавчої влади у межах його компетенції та відповідає вимогам законодавства, а порушення прав позивача у спірних правовідносинах позивачем не доведено.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання недійсним договору оренди землі, що укладений відповідачами 22.12.2017 на підставі розпорядження голови Ямпільської районної державної адміністрації від 21.12.2017 № 675-ОД «Про передачу в оренду невитребуваних, неуспадкованих, нерозподілених, непереоформлених земельних часток (паїв) ТОВ «Сигма-Універсал» на території Дружбівської міської ради», суд зазначає наступне.

За змістом статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, наведені положення законодавства визначають обєктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Під порушенням слід розуміти такий стан субєктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого субєктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права повязано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону субєктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене субєктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 поняття «охоронюваний законом інтерес» слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом обєктивного і прямо не опосередкований у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає обєктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права субєкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обовязку зобовязаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього субєкта, він компенсує витрати, що виникли у звязку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з частиною першою статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до положень частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У розумінні наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 10.02.2016 у справі № 6-3005цс15, від 25.05.2016 у справі № 6-605цс16 та постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2723/17.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що оспорюваний договір укладено відповідачами на підставі розпорядження голови Ямпільської районної державної адміністрації від 21.12.2017 № 675-ОД «Про передачу в оренду невитребуваних, неуспадкованих, нерозподілених, непереоформлених земельних часток (паїв) ТОВ «Сигма-Універсал» на території Дружбівської міської ради», яке прийнято органом державної виконавчої влади у межах його компетенції, а недійсність договору оренди з інших підстав позивачем не обґрунтовано та не доведено, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем порушення його прав у спірних правовідносинах.

Таким чином, позовні вимоги позивача щодо визнання недійсним договору оренди землі від 22.12.2017, укладеного між відповідачами, задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання поновленим договору оренди землі, укладеного 21 квітня 2008 року між першим відповідачем та позивачем на підставі розпорядження голови Ямпільської районної державної адміністрації від 11.04.2008 року № 271 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками невитребуваних паїв ПП «Ямпіль Інвест», та укладеною до нього додатковою угодою в наведеній у позовній заяві редакції, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Порядок поновлення договору оренди землі унормовано статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (частина перша статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку (частина друга статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (частина третя статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до частини четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі», при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина пята статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу (частина сьома статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку (частина восьма статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (частина одинадцята статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Таким чином, стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично обєднує два випадки пролонгації договору оренди.

При цьому у першому випадку, за яким орендар, який має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, і який має намір скористатися таким переважним правом, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. І у цьому випадку поновлення договору оренди землі здійснюється на підставі додаткової угоди, проект якої орендар додає до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі. При цьому при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін, що вбачається із приписів частин першої - четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі».

У другому ж випадку не встановлюється обовязку для орендаря, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі, а визначається, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Правову позицію щодо розрізнення цих підстав було сформульовано Верховним Судом України, зокрема у постанові від 25.02.2015 у справі № 6-219цс14 і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц та Верховним Судом у постановах від 01.02.2018 у справі № 924/503/17, від 13.03.2018 у справі № 917/540/16, від 01.02.2018 у справі № 924/503/17 та від 10.09.2018 у справі № 920/739/18.

Порядок, умови і правові конструкції поновлення договору оренди землі унормовані статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Пунктом 7 договору визначено, що договір укладено терміном до 01.01.2018 року, за умови внесення змін до договору оренди земельної ділянки в разі отримання власниками (спадкоємцями) державних актів на право власності на земельну ділянку. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 Цивільного кодексу України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, у частині першій статті 777 Цивільного кодексу України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обовязки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Незважаючи на формальне визначення договору, який орендар має укласти на новий строк, як додаткової угоди до договору, строк якого закінчився, фактично це буде новий договір, оскільки його умови можуть бути змінені за згодою сторін, і у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Таким чином, при продовженні договору оренди землі у спосіб реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк, незмінними будуть залишатися лише сторони договору оренди землі (з урахуванням положень про правонаступництво), розмір земельної ділянки та її цільове призначення. Інші ж умови можуть змінюватися.

Поновлення договору оренди земельної ділянки у такий спосіб можливе виключно за інших рівних умов з іншими особами-претендентами на право оренди цієї земельної ділянки.

Стаття 764 Цивільного кодексу України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 26 березня 2018 року предмет договору, укладеного між відповідачами, в частині площі земель суттєво відрізняється від запропонованого позивачем у позовній заяві (у проекті додаткової угоди про поновленням договору оренди землі від 21.04.2008 року). Площа нерозподілених (не витребуваних) земельних часток (паїв) складає 353,2663 га, а не 430,1848 га, як пропонує позивач.

Крім цього, у запропонованому позивачем першому відповідачу проекті угоди відсутні пункти щодо укладання соціальної угоди, зазначається термін дії договору у 7 років, тоді як самим договором передбачено термін його дії 10 років, відсутні розділи договору щодо третьої сторони за договором - «Вигодонабувача» (третього відповідача у справі). Позивач пропонує у проекті додаткової угоди встановити розмір орендної плати у 12 відсотків від нормативної грошової оцінки, при цьому, за іншими діючими договорами між першим відповідачем та позивачем на території Ямпільського району діюча ставка орендної плати складає всього 8 відсотків. Однак жодних клопотань на адресу першого відповідача щодо збільшення ставки орендної плати від позивача не надходило.

Тобто, фактично позивач запропонував змінити предмет оренди, строк дії договору оренди та розмір орендної плати, а тим самим змінити істотні умови договору оренди землі, а не укласти угоду за наслідками поновлення договору оренди на той самий строк та на тих самих умовах.

З огляду на викладене, суд зазначає, що зміна обєкта оренди, строку дії договору оренди та розміру орендної плати виключає можливість пролонгації договору на тих же умовах, а потребує укладання нового правочину щодо нового (зміненого) предмета договору.

Згідно статті 30 Закону України «Про оренду землі», зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін, проте відповідної додаткової угоди між першим відповідачем та позивачем укладено не було.

Зміна фактичних площ і меж земельних ділянок, що відбулися у справі, яка розглядається, унеможливлюють пролонгацію укладеного раніше договору з позивачем на тих же умовах, зокрема стосовно того самого обєкта оренди, оскільки такі зміни мають наслідком укладання договору оренди земельних ділянок із дотриманням вимог закону щодо порядку одержання земельної ділянки на праві оренди, а не у порядку, передбаченому частинами першою, шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», як вважає позивач.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 3-312гс16.

У постанові Верховного Суду України від 25.02.2015 по справі № 6-219цс14 викладено правову позицію про те, що стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично обєднує два випадки пролонгації договору оренди. Виходячи з приписів статей 319, 626 Цивільного кодексу України, слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Таким чином, згідно із частинами першою пятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами восьмою, девятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обовязки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Враховуючи те, що сторони не досягли згоди про поновлення договору оренди землі від 21 квітня 2008 року із зміною при цьому істотних умов договору, позивач втратив переважне право на поновлення договору на підставі частин першої другої статті 33 Закону України «Про оренду землі» і підстав для поновлення договору немає.

На підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» позивач також не може претендувати на поновлення договору, оскільки він пропонує не укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі на тих самих умовах, які були передбачені договором, а викласти договір у новій редакції зі зміною умов, зокрема в частині розміру обєкта оренди, розміру орендної плати та зміни строку дії договору. Натомість, частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачає можливість поновлення договору оренди лише на тих же умовах і на той же строк. Крім того, обєкт оренди у тому вигляді, в якому він вказаний у договорі оренди від 21.04.2008, на час вирішення спору вже не існує.

Визнавши встановленими зазначені обставини на підставі аналізу сукупності поданих до матеріалів справи доказів, суд дійшов висновку про те, що позивач не дотримався вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» щодо поновлення договору оренди виключно на тих же умовах і на той же строк. В той же час, позивачем не надано суду доказів досягнення домовленості з першим відповідачем про зміну істотних умов договору оренди, у звязку з чим, обставина поновлення договору оренди не настала.

Крім того, стосовно твердження першого відповідача, викладеного ним у відзиві на позовну заяву № 01.01-24/2320 від 25.07.2018, щодо того, що оскарження розпорядження Ямпільської райдержадміністрації повинно відбуватися в порядку адміністративного судочинства (відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України) а не господарського судочинства, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтями 4, 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, а отже, розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 4 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер. Тобто критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно субєктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин.

Господарський процесуальний кодекс України в редакції, чинній на час розгляду справи, також установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобовязання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобовязання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці (пункти 1, 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України).

Разом з тим, згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Таким чином, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є субєктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

При цьому визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу субєкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії субєкта владних повноважень.

Отже під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Таким чином, рішення субєкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та предявляти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою предявлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення субєкта владних повноважень (постанова Верховного Суду від 13 листопада 2018 року у справі № 904/8880/17).

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають у звязку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на прокурора у звязку з відмовою в задоволенні його позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 185, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29 листопада 2018 року.

Суддя Н.О. Спиридонова